OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jordi Guillem del Palatinat-Zweibrücken-Birkenfeld

Jordi Guillem del Palatinat-Zweibrücken-Birkenfeld (en alemany, Georg Wilhelm von Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld) va néixer a Ansbach (Alemanya) el 6 d'agost de 1591 i va morir a Birkenfeld el 25 de desembre de 1669. Era un noble alemany, fill del comte palatí Carles I de Zweibrücken-Birkenfeld (1560-1600) i de Dorotea de Brunsvic-Lüneburg (1570-1649).
Va succeir el seu pare, l'any 1600, com a comte de Sponheim, en un condomini el marcgravi Guillem de Baden-Baden. Jordi Guillem va acabar l'ampliació del castell de Birkenfeld, iniciat pel seu pare. Era considerat un governant prudent i molt preocupat pels temes econòmics, tot i les dificultats derivades de la Guerra dels Trenta Anys. Les seves terres van ser envaïdes durant aquest conflicte bèl·lic, el 1635, i en aquest mateix any una pesta provocà la mort de 416 persones.

## Matrimoni i fills

El 30 de novembre de 1616 es va casar a Neuenstein amb Dorotea de Solms-Sonnenwalde (1586-1625), filla del comte Otó I (1550-1612) i d'Anna Amàlia de Nassau-Weilburg (1560-1635). Fruit d'aquest matrimoni nasqueren:
* Dorotea Amàlia (1618-1635)
* Anna Sofia (1619-1680)
* Elisabet Juliana (1620-1651)
* Maria Magdalena (1622-1689), casada amb Antoni Günther de Schwarzburg-Sondershausen (1620-1666).
* Clara (1624-1628)
* Carles II Otó (1625-1671), casat amb Margarida Hedwig de Hohenlohe-Neuenstein (1625-1676).
Després de la mort de la seva primera esposa, es va casar el 30 de novembre de 1641, al castell de Birkenfeld, amb Juliana de Salm-Grumbach (1616-1647); però es van divorciar a l'any següent. D'aquest curt matrimoni nasqué un fill, quan ja eren divorciats, que no va ser reconegut per Jordi Guillem. Però encara es va tornar a casar per tercera vegada, el 8 de març de 1649, amb la comtessa Anna Elisabet d'Oettingen (1603-1673), filla de Lluís Eberhard d'Oettingen-Oettingen; d'aquest darrer enllaç no n'eixí descendència.

## Bibliografia

* H. Rodewald: Pfalzgraf Georg Wilhelm v. Birkenfeld und seine Kämpfe um das Luthertum in der hinteren Grafschaft Sponheim in den Jahren 1629-1630, Heuser, 1925.
* Winfried Dotzauer: Geschichte des Nahe-Hunsrück-Raumes von den Anfängen bis zur Französischen Revolution, Franz Steiner Verlag, 2001, S. 351.
* Jahresbericht [afterw.] Trierer Jahresberichte, 1858, S. 50 (Format digital).

## Enllaços externs

* http://familypedia.wikia.com
* http://awt.ancestrylibrary.com
# Hèrmies de Fenícia

Hèrmies (en grec antic: Ἑρμείας, Herméias) va ser un filòsof neoplatònic que va néixer a Alexandria circa l'any 410.
Va anar a Atenes i va estudiar filosofia amb Sirià d'Alexandria. Es va casar amb Edèsia, que era parenta de Sirià, i que anteriorment havia estat promesa amb Procle, però Procle va trencar el compromís després de rebre un avís diví. Hèrmies va portar les ensenyances de Sirià a Alexandria, on va donar classes a l'escola d'Horapol·lo, a càrrec de l'estat. Va morir cap a l'any 450, quan els seus fills, Ammoni i Heliodor, encara eren petits. Tanmateix, Edèsia va continuar rebent ingressos per part de l'estat, per poder criar els fills, cosa que els va permetre convertir-se en filòsofs.
Existeix un Comentari sobre Fedre escrit per Hèrmies, que són notes preses a les conferències realitzades per Sirià sobre el Fedre de Plató.

## Referències

* ↑ Goulet, Richard (dir.). Dictionnaire des philosophes antiques, 3: D'Eccélos à Juvénal. París: Centre National de la Recherche Scientifique, 2000, p. 639-641. ISBN 9782271057488.
# Enrique Villarroya Llorens

Enrique Villarroya Llorens (castellà: Enrique Villarroya) (València, 1844 - València, 1899) fou un polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Era nebot de Domingo Mascarós Vicente. La seva família tenia propietats a Ontinyent i València i es casà amb la filla del Marquès de San Joaquín. Es quedà orfe de pare als dos anys i la seva mare el va enviar a estudiar a França i Bèlgica. Allí va participar en el Congrés Liberal de Malines.
Quan tornà a València el 1864 treballà com a periodista a La Unión i El Valenciano, dirigits per Trinitario Ruiz Capdepón, aleshores cap de la Unió Liberal. El 1866 començà la carrera diplomàtica i el 1869 fou secretari del Ministre d'Estat, Juan Álvarez de Lorenzana y Guerrero. El novembre de 1869 dirigí el diari La Patria, que defensava la candidatura com a rei d'Espanya del duc de Montpensier. Després va formar part del Partit Constitucional i fou elegit diputat per Llíria a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872, alhora que exercia de corresponsal a Madrid de Le Français i de la Revue Generale.
Després del cop d'estat del general Pavía (gener de 1874) fou nomenat diputat provincial. Alhora, es distancià de Trinitario Ruiz Capdepón, i formà una fracció dissident liberal aplegada al costat del diari EL Comercio. Després de la restauració borbònica fou elegit diputat del Partit Constitucional pel districte de Llíria a les eleccions generals espanyoles de 1876. Fou derrotat a les eleccions de 1879, però fou novament elegit diputat pel districte de Llíria a les eleccions generals espanyoles de 1881 per Izquierda Dinástica, i pel de Xelva a les eleccions generals espanyoles de 1884, aquest cop dins les files del Partit Liberal Fusionista. El 1889 fou nomenat senador per la província de Toledo, el 1891 ho fou per la Universitat de València i el 1893 per la província de Castelló.

## Obres

* Eulalia (1865), novel·la

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.576. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Franz Osborn

Franz Osborn (Berlín, 11 de juliol de 1905 - Basilea, 8 de juny de 1955) fou un pianista d'Alemanya. El seu pare Max Osborne va ser crític d'art.

## Biografia

Va estudiar a Berlín amb Leonid Kreutzer, però sobretot en privat amb Artur Schnabel; També va estudiar composició amb Franz Schreker. A la dècada de 1920 va fer concerts a Berlín (junt amb Emmanuel Feuermann). Juntament amb Kreutzer, Bruno Eisner i Georg Bertram, va gravar el Concert per a quatre claves i orquestra d'Antonio Vivaldi amb l'Orquestra Filharmònica de Berlín, director Heinz Unger. El repertori d'Osborne va ser dominat per Beethoven.
Amb l'ascens dels nazis, va fugir a Gran Bretanya. On tingué una activitat continuada de concerts; el llavors jove Benjamin Britten l'any 1934 va descriure en el seu diari la seva interpretació de les Variacions simfòniques de César Franck com a pesada i insensible. Amb l'esclat de la Segona Guerra Mundial, sent un refugiat jueu d'Alemanya, va ser tanmateix internat a Lingfield com a subjecte d'una potència hostil. En els anys de la postguerra, va donar concerts amb orquestres angleses, inclosa la BBC Symphony Orchestra (directors Basil Cameron, Malcolm Sargent), va gravar diverses sonates de Beethoven per a violí i piano (amb Max Rostal), i també va actuar amb el trompa Dennis Brain.
Estava casat amb June Capel (1920–2006), filla de l'esportista i empresari Arthur Capel (més conegut pel seu romanç amb Coco Chanel). El seu fill Christopher Osborne va causar un escàndol entre bastidors al sistema educatiu britànic, ja que se li va negar l'admissió a l'Eton College com a fill d'un estranger; June Osborne es va acostar informalment al filòsof graduat d'Eton A.J.
Va morir a Basilea. 50 anys.

## Referències

* ↑ d:Q67129259/https://www.thepeerage.com/p46421.htm#i464210(anglès)
* ↑ Bibliothèque nationale de France Record #14212860t // BnF catalogue général (фр.) — Paris: BnF.
* ↑ Russell Palmer. British music. — S. Robinson, 1948. — P. 185.(anglès)
* ↑ Journeying Boy: The Diaries of the Young Benjamin Britten 1928-1938 Arxivat el 12 d'octubre de 2013 a la Wayback Machine - Faber & Faber, 2013. - P. 212.
* ↑ Lady Hutchinson Arxivat el 24 d'octubre de 2013 a Wayback Machine: Obituary // The Telegraph, 4 d'octubre de 2006
* ↑ Ben Rogers. Alfred Jules Ayer: A Life Arxivat el 12 d'octubre de 2013 a la Wayback Machine - Grove Press, 2002. - P. 270-271.
# Ivica Horvat

Ivan "Ivica" Horvat (16 de juliol de 1926 - 27 d'agost de 2012) fou un futbolista croat de la dècada de 1950.
Fou 60 cops internacional amb la selecció iugoslava amb la qual participà en els Mundials de 1950 i 1954.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Dinamo Zagreb i Eintracht Frankfurt.

## Palmarès
### Jugador

* Lliga iugoslava de futbol: 1948, 1954
* Copa iugoslava de futbol: 1951
* Lliga alemanya de futbol: 1959

### Entrenador

* Copa de Fires: 1967
* DFB-Pokal: 1972

## Referències

* ↑ Perfil a reprezentacija.rs (serbi)
* 1 2 3 HINA «Umro legendarni nogometaš Dinama Ivica Horvat» (en croatian). Jutarnji list. HINA, 28-08-2012 [Consulta: 28 agost 2012]. Arxivat 11 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-11. [Consulta: 6 octubre 2018].
* ↑ Ivan Horvat at eintracht-archiv.de (alemany)
# Kóixkino (Kírov)

* Per a altres significats, vegeu «Kóixkino».
Kóixkino (en rus: Кошкино) és un poble de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 13. Pertany al districte d'Arbaj.

## Referències

* ↑ Plantilla:Книга
* ↑ Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. Машкина И. Радуга над храмом газета «Вятский край», № 190 (4799) от 30.10.2010
* ↑ Репортаж об Освящении Храма в пгт Арбаж на телеканале Союз 14.09.2010 Arxivat 2012-03-29 a Wayback Machine.
# Jorge Román

Jorge Román (nascut a Palo Santo, Província de Formosa) és un actor argentí.
En 2003 va ser nominat al Premi Cóndor de Plata per la seva interpretació d'"El Zapa" a El bonaerense.
El 2019 va protagonitzar el paper del boxador Carlos Monzón a la sèrie de televisió Monzón. Va assumir la interpretació del personatge principal ja entrat en anys, amb problemes d'alcoholisme i violència, a la presó, acusat d'assassinar a la seva última parella Alicia Muñiz; mentre que el jove Monzón, entre les edats de 16 i 32 anys, va ser interpretat per l'actor Mauricio Paniagua. Pel seu paper fou nominat al Premi Platino a la millor interpretació masculina en minisèrie o telesèrie en l'edició de 2019.

## Filmografia

* Sol de otoño (1996)
* Cenizas del paraíso (1997)
* Ángel, la diva y yo (1999)
* Felicidades (2000)
* El bonaerense (2002)
* Potrero (2004)
* La mentira (2004)
* Mi mejor enemigo (2005)
* Nordeste (2005)
* La León (2007)
* Ulises (2011)

## Premis

| Premi | Categoria | Any |
| Premi Clarín | Revelació Masculina en Cinema | 2002 |
| LesGaiCineMad | Premi del Jurat al Millor Actor | 2008 |

## Referències

* ↑ «Los candidatos al Cóndor de Plata», 11-07-2003.
* ↑ «Jorge Román y Mauricio Paniagua, las dos caras de Monzón», 15-06-2019.
* ↑ «Los Premios Platino Xcaret del Cine Iberoamericano anuncian las candidaturas finales de su VII edición», 18-03-2020. [Consulta: 22 març 2020].

## Enllaços externs

* Entrevista a Jorge Román a YouTube
# Josep Maria Mestre Miret

Josep Maria Mestre Miret (Manresa, Bages, 14 de desembre de 1918 - Barcelona, 22 de juliol de 2002) fou un compositor, pianista i doctor en Farmàcia català.
Va néixer en una família de farmacèutics. El pare va morir quan Josep Maria tenia 14 anys, edat a la qual comença a donar concerts de piano a la seva ciutat i posteriorment a Barcelona i altres ciutats catalanes. Per desig de la seva mare continua els estudis de farmàcia del seu pare.
Es casa amb Elisabeth, nativa de Gebauer. Quan es retira de la farmàcia es dedica a compondre. Autor de música per a orgue, per a piano, cançons i orquestració d'obres teatrals. Va escriure dues sardanes, una d'elles, La festa de Sant Lluc, obtingué el primer premi Joaquim Serra.

## Referències

* ↑ «Recital del pianista Mestre-Miret». La Vanguardia, 12-04-1996, pàg. 54.
# Frida Nilsson

Frida Nilsson (Hardemo, municipi de Kumla, comtat d'Örebro, Suècia, 16 de gener de 1979) és una autora de llibre juvenil, dobladora, traductora i presentadora de ràdio i televisió sueca.

## Vida i obra

Frida Nilsson va créixer en un medi rural que ha insipirat part de les seves obres; el seu pare, periodista i autor teatral a més de granger aficionat, va fer que s'interessés pel teatre. El seu debut com a autora fou el 2004; els seus llibres de la sèrie Hedvig estan protagonitzats per una nena anomenada Hedvig, inspirada en la seva pròpia infantesa. Altres llibres, com Apstjärnan (sobre una nena, Jonna, adoptada per una goril·la), Jag, Dante och miljonerna (on Dante, una rata que viu en un abocador, ofereix refugi a Helge, un banquer arruïnat) i Jagger Jagger (sobre un nen de vuit anys a qui fan bullying fins al dia que troba un gos abandonat, Jagger, i decideix venjar-se) són volums independents, però amb el tema comú de l'exclusió.
Els llibres posteriors (Ishavspirater, Det tunna svärdet (L'espasa afilada) i Lindormars land) tenen un to menys còmic i més fosc, però també són llibres escrits en primera persona on els nens prenen la iniciativa i resolen els seus propis problemes endinsant-se en uns mons fantàstics (el mar gelat, el regne de la mort o el de la reina serp que vol adoptar uns nens, respectivament).
Els seus llibres s'han traduït a moltes llengües i han rebut diversos premis: dos cops la BMF-plaketten (2004 per Kråkans otroliga liftarsemester, 2015 per Ishavspirater) i el premi Astrid Lindgren (2014); també les següents nominacions: nominació al Deutscher Jugendliteraturpreis per Apstjärnan (2011) i nominacions al Premi August (2006 per Hedvig och Max-Olov, 2013 per Jagger Jagger, i 2015 per Ishavspirater).

## Llibres publicats

* 2004 – Kråkans otroliga liftarsemester (Natur & Kultur)
* 2005 – Hedvig! (Natur & Kultur)
* 2005 – Apstjärnan (Natur & Kultur)
* 2006 – Hedvig och Max-Olov (Natur & Kultur)
* 2007 – Hedvig och sommaren med Steken (Natur & Kultur)
* 2008 – Jag, Dante och miljonerna (Natur & Kultur)
* 2009 – Hedvig och Hardemos prinsessa (Natur & Kultur)
* 2011 – Ryska kyssen (Rabén & Sjögren)
* 2013 – Jagger Jagger (Natur & Kultur)
* 2014 – God jul, Lilla Lök (Rabén & Sjögren)
* 2015 – Ishavspirater (Natur & Kultur)
* 2017 – Det tunna svärdet (Natur & Kultur)
* 2020 – Lindormars land (Natur & Kultur)

### Traduccions al català

* Pirates de la mar de gel. Barcelona: Viena editorial, 2018. ISBN 978-84-17998-20-2. Traducció de Ishavspirater (2015)

## Referències

* 1 2 White Ravens Festival for International Children's and Young Adult Literature.
* ↑ Ressenya a Swedishbookreview
* ↑ Ressenya a Bokkoll

## Enllaços externs

* Breu entrevista a GeckoPress (març de 2020; en anglès) [consultat: 12-09-2020]
* Pàgina de l'autora a l'editorial Natur & Kultur amb resums dels llibres i fragments de ressenyes (suec) [consultat: 12-09-2020]
# Hydrornis

Hydrornis és un gènere d'ocells de la família dels pítids (Pittidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 3.11, 2012) aquest gènere està format per 13 espècies:
* Hydrornis phayrei - pita orelluda
* Hydrornis caeruleus - pita gegant
* Hydrornis oatesi - pita canyella
* Hydrornis schneideri - pita de Schneider
* Hydrornis nipalensis - pita de clatell blau
* Hydrornis soror - pita de carpó blau
* Hydrornis irena - pita barrada de Malàisia
* Hydrornis guajanus - pita barrada de Java
* Hydrornis schwaneri - pita barrada de Borneo
* Hydrornis baudii - pita capblava
* Hydrornis cyaneus - pita blava
* Hydrornis gurneyi - pita de Gurney
* Hydrornis elliotii - pita d'Elliot
# Ermita del Remei (Alcover)

* Per a altres significats, vegeu «Residencial del Remei».
L'Ermita del Remei és una ermita a la vall de la Glorieta, a uns tres quilòmetres de la vila d'Alcover (Alt Camp). Aquest monument està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

Es tracta d'un edifici barroc de planta centralitzada cobert per una gran cúpula esfèrica, amb un absis rectangular, un cor als peus i dues torres circulars, també als peus. És interessant la façana, amb porta d'arc carpanell molt rebaixat amb cornisa, una fornícula amb la imatge de Sant Antoni i una rosassa octogonal motllurada. A la part superior hi ha la data de 1769. En un segon relleu superior també hi ha la data de 1772 que ocupa el cos superior de la façana.
L'interior és d'una nau amb tram únic curt que correspon al cor. La capçalera té volta bufada, i la sagristia d'aresta. L'obra és de pedra saldonera. Hi ha un interessant treball de forja en els penells. L'estructura interior no es reflecteix clarament a l'exterior sinó que presenta un mur continu que defineix un perímetre rectangular.

## Història

No hi ha una documentació suficient que permeti la datació exacta dels orígens d'aquesta ermita. Sembla que hi havia en principi una petita capella dedicada a Sant Antoni, on hi havia la imatge de la Verge del Remei, marededéu trobada segons la tradició.
L'edifici actual es va construir per un acord pres pels veïns i l'Ajuntament d'Alcover l'any 1761. L'obra es va finalitzar el 1772, segons consta a la motllura del coronament de la façana, i va ser beneïda el 21 de novembre de 1779 pel rector Joan Rimbau. Segurament s'aprofitaren elements d'una construcció anterior, com ho prova la data de la campana, de 1744, i els documents trobats recentment que parlen d'una ermita del Remei el 1638.
La casa de l'ermità ha estat habilitada per a casa de colònies i restaurant, i recentment ha estat pintada.

## Enllaços externs

* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
* «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
# Front Nacional Kuki

El Front Nacional Kuki (Kuki National Front, KNF) és una organització armada del poble kuki del nord-est de l'Índia.
Fou creada per Ranco Thangboi Kuki el 18 de maig de 1988 amb l'objectiu d'aconseguir un estat kuki dins l'Índia i lluitar contra els naga a Manipur. Té uns 300 combatents que s'entrenen amb l'Exèrcit de la Independència Katxin (KIA) a Myanmar. Està aliat als dos moviments armats de Manipur, el Front Unit d'Alliberament Nacional i l'Exèrcit Popular d'Alliberament. El Front Nacional Kuki actua als districtes de Chandel, Tamenglong i Senapati; i combat també contra la tribu dels tangkhul, els naga de Manipur que donen suport al Consell Nacional Socialista de Nagalim.
El 1995 es va dividir en dues faccions, la presidencial i la del Consell Militar. La primera es va dividir més tard en la facció Samuel i la facció Zougam, però probablement es van tornar a unir.
La facció presidencial és dirigida per Thangboi Kipgen. El cap de defensa Hengkhotinmong àlies Mangboi Kipgen va morir en un enfrontament a Manipur el 21 de desembre del 2005. Té uns 300 homes en armes i actua principalment al districte Churachandpur de Manipur i més limitadament als de Chandel, Tamenglong i Senapati.
El Consell Militar té entre 100 i 200 soldats i actua a les mateixes àrees. Els seus ingressos venen de l'impost de protecció.

## Enllaços externs

* KNF
# Ivica Barbarić

Ivica Barbarić (Metković, 23 de febrer de 1962) és un exfutbolista i entrenador croat. Com a futbolista ocupava la posició de defensa.
Va iniciar la seua carrera al FK Velež Mostar, a l'antiga lliga iugoslava. El 1989 fitxa pel Real Burgos, amb qui disputa dues campanyes a primera divisió. Posteriorment, militaria en altres clubs de la competició espanyola, com el Racing de Santander, CD Badajoz i Almería CF.
Després de retirar-se, ha seguit vinculat al món del futbol com a entrenador. Ha dirigit al HŠK Zrinjski Mostar (01/03), NK Široki Brijeg (04/09) i Ehime FC (09/...).
Va ser internacional amb Iugoslàvia en una ocasió. Amb els balcànics hi va participar en els Jocs Olímpics de Seül 1988.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Kóixkino (Lípetsk)

* Per a altres significats, vegeu «Kóixkino».
Kóixkino (en rus: Кошкино) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 139 habitants. Pertany al districte rural d'Izmàlkovo.

## Referències

* ↑ Ведомости Верховного Совета РСФСР № 22 1960
# Jorge Roldán

Jorge Roldán (Ciutat de Guatemala, 16 de novembre de 1940 - 8 de juny de 2023) fou un futbolista guatemalenc de la dècada de 1960 i entrenador.
Pel que fa a clubs, destacà a Aurora FC, la major part de la seva carrera. També jugà breument a l'Hèrcules CF.
Fou internacional amb la selecció de Guatemala.
Trajectòria com a entrenador:
* 1974–1975: Aurora FC
* 1976–1978: Once Municipal
* 1979–1982: Aurora FC
* 1985–1986: Aurora FC
* 1988: Guatemala U-20
* 1988–1989: Guatemala
* 1992–1993: Aurora FC
* 1994–1995: Aurora FC

## Referències

* ↑ «Guatemala, 100 años de fútbol (Aurora FC profile)» (en castellà). Prensa Libre. Arxivat de l'original el 18 gener 2007. [Consulta: 20 gener 2007].
* ↑ «"El Tanque ya alcanza objetivos"» (en castellà). La Voz de Galicia S.A. Arxivat de l'original el 28 setembre 2011. [Consulta: 23 març 2008].
* ↑ «"Un tanque en España"». Diario La Hora. Arxivat de l'original el 26 desembre 2005. [Consulta: 20 gener 2007].
* ↑ (castellà) [web.archive.org/web/20061119225522/https://web.archive.org/web/20061119225522/http://www.prensalibre.com/especiales/ME/guatefut/15.html Short biography]
* ↑ «FIFA.com - Individual record at FIFA tournaments». Arxivat de l'original el 2013-07-01. [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «Jorge Roldán: Falta confianza (interview with Jorge Roldán)» (en castellà). Prensa Libre. Arxivat de l'original el 8 febrer 2007. [Consulta: 20 gener 2007].
* ↑ «Guatemala, 100 años de fútbol - 1950-1959» (en castellà). Prensa Libre. Arxivat de l'original el 9 gener 2007. [Consulta: 20 gener 2007].
* ↑ Guatemala - Record International Players a rsssf.com
* ↑ Jugador guatemalteco a España... Mundo Deportivo, 25-6-1973
* ↑ «Guatemala, 100 años de fútbol - 1980-1989» (en castellà). Prensa Libre. Arxivat de l'original el 9 gener 2007. [Consulta: 21 gener 2007].
# Josep Maria Meléndez Fernández

Josep Maria Meléndez Fernández (Premià de Mar, 30 de novembre de 1938 - Mataró, 26 d'agost de 2002) va ser un jugador i entrenador de bàsquet català.
S'inicià en el món del bàsquet a les Escoles del Centre Parroquial de Sant Martí, al Clot, Barcelona. Va ingressar a les categories inferiors del FC Barcelona, on amb 18 anys es proclama campió juvenil d'Espanya, pujant a la primera plantilla culer i formant part del primer equip durant tres anys. A la tercera edició de la lliga espanyola, després de dues victòries del Reial Madrid, el Barcelona es reforça amb grans jugadors com José Luis Martínez, Alfonso Martínez, Jordi Bonareu o Joan Canals, i es proclama campió de lliga.
Després que Enric Llaudet desmantellés la secció de bàsquet del FC Barcelona, Meléndez es retira de la pràctica activa del bàsquet com a jugador, i inicia una carrera com a entrenador. Va ser assistent de l'Aismalíbar Montcada, del Mollet o del Joventut de Badalona. La seva cota més alta com a entrenador va ser dirigir el Joventut, amb el qual va guanyar una Copa del Rei al Reial Madrid. Durant la dècada dels setanta va ser entrenador de les categories inferiors de la Penya, sent campió d'Espanya en la categoria júnior. També va dirigir molts anys el CB Premià de Mar, ciutat en la qual residia, ascendint a l'equip del Maresme a Primera B.
Va morir el 26 d'agost de 2002 a l'edat de 62 anys, a causa d'un càncer, a l'Hospital de Mataró. En aquella època era entrenador de l'equip de veterans del Joventut.

## Referències

* ↑ «Josep Maria Meléndez, entrenador de baloncesto» (en castellà). El País, 29-08-2002 [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ «Josep Maria Meléndez Fernández». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Espín, Manuel «Nuestros ases (72). Una serie de Manuel Espín: J.M. Melendez: un técnico brillante en la oscuridad» (en castellà). Mundo Deportivo [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ «Josep Maria Meléndez, entrenador de baloncesto» (en castellà). El País, 29-08-2002 [Consulta: 22 setembre 2018].