OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amor vertical

Amor vertical és una pel·lícula cubana de comèdia romàntica de l'any 1997, dirigida i escrita per Arturo Sotto Díaz. La pel·lícula va ser seleccionada com la candidata de Cuba al Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa durant la Septuagésima Cerimònia dels Premis de l'Acadèmia, però no va ser acceptada com nominada. També va ser nominada al Goya a la millor pel·lícula estrangera de parla hispana.

## Argument

Ernesto és un infermer faldiller que treballa en un hospital de l'Havana. Un dia comença una tòrrida història d'amor amb Estela, una jove estudiant d'arquitectura que esdevé pacient seva quan intenta suïcidar-se. El problema d'ambdós són les dificultats per trobar un lloc on fer l'amor amb tranquil·litat.

## Repartiment

* Jorge Perugorría - Ernesto Navarro Aces
* Sílvia Águila - Estela Díaz Iglesias
* Susana Pérez - Lucía
* Manuel Porto - Faustino
* Aramís Delgado - Tío Carlos
* Vicente Revuelta - El Abuelo

## Referències

* ↑ «Vertical Love». NY Times. [Consulta: 14 octubre 2015].
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ «44 Countries Hoping for Oscar Nominations». Academy of Motion Picture Arts and Sciences, 24-11-1997. Arxivat de l'original el 13 de febrer de 1998. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ Amor vertical al web dels Premis Goya
# Dinosauria (museu)

Dinosauria és el nom d'un museu de paleontologia ubicat a la vila d'Esperasan (Esperasan en occità), al departament de l'Aude, a França, on hi ha una gran presència de restes paleontològiques. Es va obrir el 1992 i és dirigit per una associació que porta el mateix nom, sense ànim de lucre. El museu té 35 espècies diferents de dinosaures, bé fòssils o bé reconstruccions. Disposa d'esquelets, taller de paleontologia i altres elements. L'any 2007 va incorporar l'esquelet de l'Ampelosaurus atacis trobat a les excavacions recents al lloc anomenat Bellevue (Bèlavista en occità), a la comuna de Campagne-sur-Aude (Campanha d'Aude en occità). Aquest esquelet és el més complet descobert a França pel que fa a dinosaures de la seva mida (12 metres de llargària) i se'l coneix per l'àlies d'Eva, en honor d'Eva Morvan, l'estudiant que el va trobar.

## Col·lecció

Algunes de les espècies representades al museu:
* Ampelosaurus atacis
* Camarasaurus
* Dunkleosteus terrelli
* Mamenchisaurus
* Mixopterus
* Oviraptor philoceratops
* Psittacosaurus
* Psittacosaurus
* Quetzalcoatlus
* Stenopterygius
* Struthiosaurus
* Tarascosaurus salluvicus
* Triceratops
* Tsintaosaurus spinorhinus
* Tuojiangosaurus multispinus
* Tyrannosaurus rex
* Variraptor mechinorum

## Referències

* ↑ David B. Weishampel; Peter Dodson; Halszka Osmólska The Dinosauria. University of California Press, 6 desembre 2004, p. 732–. ISBN 978-0-520-94143-4.
* ↑ «Històire du musee» (en francès). Dinosauria. Arxivat de l'original el 2008-07-23. [Consulta: 8 gener 2016].

## Enllaços externs

* Dinosauria (web oficial)
# Caïnites

Els caïnites eren una branca dels ofites, situada també al segle ii, que venerava Caín per ser un reprovat del Déu dels jueus. A totes les persones a qui consideraven que Déu havia condemnat els dedicaven un pietós culte. Aquesta secta mai va comptar amb gran nombre de partidaris dins dels seguidors de sectes gnòstiques.

## Evangeli dels caïnites

L'anomenat Evangeli de Judes és realment l'evangeli de la secta gnòstica dels caïnites. Són esmentats per Ireneu de Lió, cap a l'any 180, i al següent segle per Epifani de Salamina i per un anònim atribuït a Tertul·lià. Els caïnites es diuen així perquè veneren Caín com un ésser d'origen celestial, mentre que menyspreen el seu germà Abel per la seva debilitat. També admiren Esaú, Corè, els habitants de Sodoma i, també per Abraxas; en general, tots aquells que a l'Antic Testament apareixen enfrontats al Déu creador, que per a ells no és el veritable Déu, sinó un personatge angèlic de jerarquia inferior. Ireneu diu que defensaven cadascun dels pecats té un àngel al seu costat, i que el que comet un pecat descarrega en aquest àngel tota la responsabilitat. I que si se sap això es té el coneixement perfecte.
Amb aquests antecedents no és d'estranyar que posessin el seu evangeli sota el nom de Judes. Sobre Jesucrist semblen haver tingut diferents interpretacions, ja que alguns d'ells creuen que Judes va entregar Jesús perquè aquest volia destruir la Veritat. Altres, en canvi, agraeixen Judes el que va fer, perquè amb la seva acció va frustrar l'acció de les potències espirituals que volien impedir la Passió de Jesús i la salvació del gènere humà.

## Referències

* ↑ Ireneu de Lió. Adversus haereses. I, 31, 1-2.
* ↑ Montserrat Torrents, Josep (ed.). Los gnósticos. Madrid: Gredos, 1990, p. 46-47. ISBN 8424908848.
# Annales leges

Les lleis annals o annales leges eren una sèrie de lleis que establien l'edat a la qual una persona podia ser candidat per accedir a les magistratures anyals de la República Romana. En el moment en què les magistratures van començar a ser objecte d'especulació i de suborns per a adquirir-les, es va voler reglamentar en quines condicions s'hi podia accedir. Es van establir limitacions, i una d'elles va ser l'edat dels candidats per poder-hi optar. Les lleis anomenades Annales van fixar l'edat i l'ordre en què es podia accedir a les magistratures.
La primera d'aquestes lleis va ser la Villia Annalis, proposada per Luci Vil·li, tribú de la plebs l'any 180 aC. Establia l'edat mínima dels qüestors a vint-i-sis anys i la dels cònsols a quaranta-dos anys.
La Lex Pinaria Anualis, va ser aprovada a proposta de Marc Pinari Posca, i també era sobre el mateix tema, encara que no se'n coneix el contingut. Només se sap que va portar nombroses polèmiques.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 167-168 [Consulta: 13 abril 2022].
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 130-131 [Consulta: 13 abril 2022].
# Blauet nan de Guadalcanal

El blauet nan de Guadalcanal (Ceyx nigromaxilla) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que habita selva i boscos densos des de les l'illa de Guadalcanal, a les Salomó.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
# Alfred Caldicott

Alfred James Caldicott (Worcester, 26 de novembre de 1842 – idm. 24 d'octubre de 1897) fou un músic anglès, compositor d'òperes, cantates, cançons per a infants, glees.
Estudià al Conservatori de Leipzig amb els professors Hauptmann, Richter i Reinecke. El 1865 fou nomenat organista de l'església de Sant Esteve de la seva ciutat natal. El 1882 fou professor del Col·legi Reial de Música de Londres i des de 1893 fins al 1897 desenvolupà el càrrec de director d'orquestra al Comedy Theatre (avui Teatre Harold Pinter).
Les seves obres més importants són els oratoris The Widow of Nain (1881), A Rhine Legend (1833), Old Knochles (1884), i nombroses composicions soltes.

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). volum 10: C - Canaj.. reimpressió de l'edició Madrid 1911. Madrid: Espasa-Calpe, 1979, p. 667. ISBN 84-239-4510-3.
* ↑ Davey, Henry «Caldicott Alfred James» (en anglès). Dictionary of National Biography, 1901 supplement, 1901, pàg. 374-375.
* ↑ «Harold Pinter has London theatre named after him» (en anglès). BBC News, 07-09-2011.
# Epipremnum moszkowskii

Epipremnum moszkowskii és una espècie de planta amb flors del gènere Epipremnum i de la família de les aràcies (Araceae).

## Descripció

Epipremnum moszkowskii és una enfiladissa de grans dimensions i perennifoli, que arriba fins a 20 m d'alçada. Té flors petites de color groc verd amb un centre groc. Les flors estan disposades en una espiga solta i unilateral. La llavor és una llavor petita, rodona i negra. Les plàntules són petites, verdes i tenen dues fulles oposades.

## Distribució i hàbitat

Epipremnum moszkowskii és una enfiladissa llenyosa endèmica de la selva tropical a la part occidental de l'illa de Nova Guinea (Papua Occidental).

## Taxonomia

Epipremnum moszkowskii va ser descrita per Kurt Krause i publicat a Botanische Jahrbücher für Systematik, Pflanzengeschichte und Pflanzengeographie 45(104): 84, a l'any 1911.

### Etimologia

Epipremnum: nom genèric de dues paraules gregues ἐπί (damunt) i πρέμνον (soca).
moszkowskii: epítet en honor del metge i explorador alemany Max Moszkowski

## Referències

* ↑ «Epipremnum ceramense - Uses, Benefits & Care» (en anglès). Selina Wamucii. [Consulta: 19 desembre 2023].
* ↑ «Epipremnum moszkowskii K.Krause» (en anglès). Royal Botanic Gardens, Kew | Plants of the World Online. [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «Epipremnum moszkowskii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ Quattrocchi, Umberto. CRC World Dictionary of Medicinal and Poisonous Plants: Common Names, Scientific Names, Eponyms, Synonyms, and Etymology (en anglès). Conjunt de 5 volums, 19 d'abril de 2016. ISBN 9781482250640.
* ↑ «Moszkowski, Max» (en anglès). https://www.nationaalherbarium.nl/.+[Consulta: 24 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Imatge d'Epipremnum moszkowskii
# Can Barca

Can Barca és una obra de Celrà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casona gran, semblant a un mas, entre mitgeres i de planta rectangular, amb un contrafort al mig. Actualment es troba dividida entre dos propietaris. És de planta baixa i dos pisos, l'últim com a golfes.
La part descrita és l'ala esquerra, on fa escaire amb una altra casa que se li menja part de la porta dovellada datada al 17 de març de 1601, d'arc carpanell rebaixat deprimit (sembla retallat). Les finestres són de dos tipus: amb pedres escairades, les del primer pis, on cal ressaltar una gòtica-renaixentista amb guardapols clos amb petxines i trencaaigües i marc amb motllures. L'altra només té trencaaigües, i la resta són més actuals.
La façana és arrebossada i a sota es veuen pedres sense treballar ni escairar.

## Referències

* 1 2 3 «Can Barca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Alfons II

Alfons II és el nom dels següents personatges:
* Alfons II d'Astúries (765-842), rei d'Astúries
* Alfons II d'Aragó o Alfons el Cast (1154-1196), comte de Barcelona i rei d'Aragó
* Alfons II de Provença (1180-1209), comte de Provença
* Alfons II de Tolosa (?-1271), comte de Tolosa
* Alfons II de Barcelona o Alfons el Franc o (1265-1291), comte de Barcelona i rei d'Aragó
* Alfons II de València o Alfons el Benigne o (1299-1336), comte de Barcelona i rei d'Aragó
* Alfons II de Nàpols (1448-1495), rei de Nàpols
* Alfons II de Portugal (1185-1233), rei de Portugal
* Alfons II de Bragança (1643-1683), duc de Bragança i rei de Portugal
* Alfons II d'Este
# Doason

Doason (en francès Doazon) és un municipi francès del department dels Pirineus Atlàntics, a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 362 | 334 | 322 | 374 | 366 | 352 | 383 | 399 | 412 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 373 | 346 | 327 | 300 | 302 | 285 | 285 | 260 | 273 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 259 | 268 | 261 | 202 | 196 | 180 | 168 | 177 | 139 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 131 | 145 | 136 | 136 | 146 | 156 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1980-1995 | Pierre Galopin | |
| 1995- | Édouard Cazalet | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Antonio Reig

Antonio Reig és el nom dels següents personatges:
# Beuve de Hantone

Beuve de Hantone és una cançó de gesta francesa del segle xii.

## Argument

Guy de Hantone, comte de Hampton (és a dir Southampton), està casat amb una dama jove, que està enamorada de Doon (Doon d'Alemanya o de Mayence [és a dir Mainz], personatge del cicle dels vassalls rebels) i el convenç perquè organitzi l'assassinat de Guy. Guy és assassinat i la comtessa es casa amb Doon. Però el fill de Guy, Beuve, de deu anys, amenaça de venjar-se i la comtessa ordena que l'assassinin també. És salvat per un tutor lleial que se l'endú lluny. Beuve acaba sent venut com a esclau a Armènia. Allà s'enamora de la filla del rei, Josiane. Després de múltiples peripècies, que inclouen un primer matrimoni de Josiane obligada pel seu pare, Beuve aconseguirà venjar-se i matar Doon recuperant així els seus dominis. Serà, però, encara exiliat fins que aconseguirà coronar-se rei de Jerusalem, regne que deixarà als dos fills bessons que ha tingut amb Josiane.

## Versions

Es conserven diveses versions franceses d'aquesta cançó de gesta:
* una versió anglonormanda dels darrers anys del segle xii de 3.850 versos
* fins a 4 versions diferents en francès continental, que van dels 10 als 20 mil versos
* una versió en prosa, anterior a 1469, que es conserva en dos manuscrits i diverses versions impreses del segle xvi.
A més,
* una versió francoitaliana de 3.700 versos decasíl·labs conservada a la biblioteca Marciana de Venècia
* tres versions italianes, en decasíl·labs (primera meitat del XV), en "ottava rima" (1480) i en prosa

## Adaptacions

Aquest relat fou molt conegut per tot Europa. Hi fan al·lusió els trobadors catalans Guillem de Berguedà i Guerau de Cabrera. A més de les versions franceses i italianes esmentades, se'n conserven en anglès, irlandès, antic norueg (Bevers saga) i gal·lès. A partir de la versió italiana se'n feu una de croata, traduïda al rus el segle xvi i que es convertí en un motiu molt popular a Rússia (Бове-королевиче o Bove-korolevitx).
Beves of Hamtoun n'és una adaptació en anglès mig de 1300 en vers. N'hi ha també una versió en ídix, el Bovo-Bukh de 1507-1508, escrita per Elia Levita a Pàdua a partir de la versió italiana; és el primer llibre no-religiós imprès en aquesta llengua.
Es recull també el motiu de Beuve de Hantone en I reali di Francia d'Andrea da Barberino.
La difusió del tema a Itàlia va fer que el segle xviii se'n fes una òpera, Buovo d'Antona, amb llibret de Carlo Goldoni i música de Tommaso Traetta.

## Referències

* ↑ Fitxa d'aquesta obra a ARLIMA
* ↑ Fitxa d'aquesta obra a ARLIMA
* ↑ Les precisions sobre aquestes versions es troben a ARLIMA, citat als enllaços externs.
* ↑ Fitxa d'aquesta obra a ARLIMA

## Bibliografia

* Charles A. Knudson i Anne Françoise Labie-Leurquin, "Beuve de Hantone" a Dictionnaire des lettres françaises: le Moyen Âge, éd. Geneviève Hasenohr i Michel Zink, Paris, Fayard (La Pochothèque), 1994, p. 173-4
* Martí de Riquer, Los cantares de gesta franceses, Barcelona, Ariel, 2009 [traducció a partir de la versió ampliada francesa], ISBN 9788424936150, p. 303-305

## Enllaços externs

* Informació a la base de dades ARLIMA
# Antoni Seguí (organista)

Antoni Seguí fou un organista i mestre de cant de la Catedral de Girona durant el segle XVI.
Seguí fou (com també ho va ser el mestre de capella i organista Llorenç Casquer entre 1532 i 1537) obtentor del magisteri el 1541, durant l'organistia de Gaspar Sagristà, amb qui mantení certes desavinences. Juntament amb Sagristà, formà part dels testimonis excepcionals de la visita de Felip II de Castella a la Catedral de Girona el 1548. L'aleshores príncep fou acompanyat de la seva capella real, de camí a Castelló d'Empúries per embarcar-se a les galeres reials que l'havien de conduir a Gènova.

## Referències

* 1 2 Cifré, Josep Maria Gregori i. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 10: Fons de la catedral de Girona. Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 2019-04-29. ISBN 978-84-490-8617-5.
# Can Fausto

Can Fausto és una casa d'estil gòtic tardà a situada al nucli urbà de Breda (la Selva). La casa, construïda entre mitgeres, consta de planta baixa i pis i teulat amb teula àrab. L'habitatge ha conservat la seva estructura i elements originals (tot i que la façana té parts arrebossades i altres només amb pedra). Planta baixa amb porta en arc conopial, i al primer pis un element interessant: una obertura subdividida en tres finestrals, la inferior més ample i els superiors amb arcs conopials.
Hi ha un plànol del 29 de juny 1836: “Croquis del Pueblo y defensas de San Salvador de Breda” on hi apareix el Carrer dels Còdols, i és el plànol més antic que es conserva a Breda.

## Referències

* 1 2 3 4 «CAN FAUSTO - CASA DEL CARRER DEL CÒDOLS, 10». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: Data incorrecta].
# Dobbs Ferry

Dobbs Ferry és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 10.622 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dobbs Ferry tenia 10.622 habitants, 3.792 habitatges, i 2.570 famílies. La densitat de població era de 1.680,8 habitants/km².
Dels 3.792 habitatges en un 34,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,8% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 27,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 70.333 $ i la renda mediana per família de 93.127 $. Els homes tenien una renda mediana de 65.532 $ mentre que les dones 50.091 $. La renda per capita de la població era de 35.090 $. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dobbs Ferry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dobbs Ferry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Celos

Celos és una pel·lícula de cinema espanyola dirigida el 1999 per Vicente Aranda i protagonitzada per Daniel Giménez Cacho, Aitana Sánchez-Gijón, María Botto i Luis Tosar. El propi director la defineix com a pel·lícula de cinema negre.

## Argument

Basada en un fet real. Tot sembla anar bé per a Carmen (Aitana Sánchez Gijón) i Antonio (Daniel Giménez Cacho): els seus preparatius de noces, l'arranjament de la futura casa, els seus respectius treballs. Accidentalment Antonio descobreix una foto de Carmen amb un altre home. Encara que ella i els seus amics vulguin llevar-li importància, sorgeix en Antonio el desassossec del dubte i una obsessió malaltissa que dominarà tots els seus actes: la gelosia.

## Repartiment

* Aitana Sánchez-Gijón - Carmen
* Daniel Giménez Cacho - Antonio
* María Botto - Cinta
* Luis Tosar - Luis
* Alicia Sánchez - mare de Carmen
* Pepo Oliva - Pare de Carmen
* Carlos Kaniowsky - Féculas
* Andrés Lima - Mirindas
* Trinidad Rugero - Chona
* Joan Gadea - propietari de la tenda de sabates

## Visió general

Aquesta pel·lícula teatral va ser la tercera entrada de Vicente Aranda en la trilogia del triangle amorós format per Amantes i Intruso. El director va construir una història al voltant de passions destructives que acaben tràgicament. Un camioner està atormentat amb gelosia per l'antic xicot de la bella dona amb la qual està a punt de casar-se, llançant una caça per trobar-lo i sap la veritat que sent que la seva promesa li amaga.

## Premis

* XIV Premis Goya: Goya a la millor actriu revelació per María Botto (Nominada)

## Referències

* ↑ Majarín, Una Vida de Cine, p. 447
* ↑ Aranda define su última película, "Celos", como un filme de "cine negro", El País, 20 d'abril de 1999
* ↑ Aranda muestra en su última película el poder aniquilador de los celos incontrolados, El País, 1 de setembre de 1999
* ↑ Celos al web dels Premis Goya

## Bibliografia

* Majarín, Sara. Una vida de cine: Pasión, Utopía, Historia: Lecciones de Vicente Aranda. Editorial Zumaque S.L., 2013. ISBN 9788494011016
# Beuvillers (Calvados)

Beuvillers és un municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2017 tenia 1351 habitants.
El primer esment escrit Boviler data del 1180 és la combinació d'un antropònim germànic (Bodo, Bovo o Bovilo) i del sufix villers derivat del llatí popular villare, « masia », « poble ».

## Demografia

El 2007 la població de fet era de 1.216 persones. Hi havia 488 famílies i 543 habitatges

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 772 persones. El 2007 hi havia 44 empreses de diverses especialitats: alimentàries, fabricació d'altres productes industrials, de construcció, comerç i reparació d'automòbils, transport, hostatgeria i restauració, financeres, gelateria….
L'any 2000 hi havia quinze explotacions agrícoles que conreaven un total de 305 hectàrees. Té una escola maternal i una escola elemental.

## Referències

* ↑ Dauzat, Albert; Rostaing, Charles. Dictionnaire étymologique des noms de lieux en France. París: Larousse, 1963.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Nombre d'équipements et de services dans le domaine du commerce en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Anti Restió

Anti Restió és el nom dels següents personatges:
* Anti Restió (tribú), tribú de la plebs romà
* Anti Restió (polític), polític romà
# Eschen

Eschen és una localitat del principat de Liechtenstein. A 30 de juny del 2019 tenia 4.459 habitants.
Viccionari
# Can Molins

«Can Molins» té aquests significats:
* Can Molins o Masia Molins, masia a l'entrada del poble de Sant Climent de Llobregat, al peu de la muntanya de Sant Ramon
* Can Molins (Massanes), masia al barri del Rieral de Massanes (la Selva)
* Can Molins (Sant Esteve de Palautordera), edifici del municipi de Sant Esteve de Palautordera (el Vallès Oriental)
* Can Molins (Sant Feliu de Buixalleu), masia aïllada, situada al nucli de Gaserans al terme de Sant Feliu de Buixalleu (la Selva)
# Anastàsia de Rússia

Anastàsia de Rússia és el nom dels següents personatges:
* Anastàsia de Rússia (gran duquessa de Mecklenburg-Schwerin) (1860 - 1922).
* Anastàsia de Rússia (gran duquessa de Rússia) (1901 - 1918).