OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Província de Tata

La província de Tata (àrab: إقليم طاطا, iqlīm Ṭāṭā; amazic: ⵜⴰⵙⴳⴰ ⵏ ⵜⴰⴹⴰ, tasga n Taḍa) és una de les prefectures del Marroc, fins 2015 part de la regió de Guelmim-Es Semara i actualment de la de Souss-Massa. Té una superfície de 25.925 km² i 117.841 habitants censats el 2014. La capital és Tata.
La província de Tata fou creada en 1977 – dahir n.1-77-228 del 18 de juliol per desmembrament de la província de Tiznit.

## Divisió administrativa

La província de Tata consta de 4 municipis i 16 comunes:
| Entitats | Població (2 Set. 1994) | Població (2 Set. 2004) |
| Tata (M) | 12.549 | 15.239 |
| Akka (M) | 6.519 | 7.102 |
| Fam El Hisn (M) | 7.040 | 7.089 |
| Foum Zguid (M) | 9.903 | 9.630 |
| Adis | 5.843 | 5.916 |
| Aguinane | 2.976 | 2.923 |
| Ait Ouabelli | 3.203 | 2.776 |
| Akka Ighane | 6.832 | 6.725 |
| Allougoum | 7.797 | 8.490 |
| Ibn Yacoub | 3.011 | 2.934 |
| Issafen | 4.327 | 4.002 |
| Kasbat Sidi Abdellah Ben M'Barek | 6.738 | 7.012 |
| Oum El Guerdane | 3.411 | 3.988 |
| Tagmout | 5.004 | 4.751 |
| Tamanarte | 7.551 | 7.217 |
| Tigzmerte | 4.351 | 4.110 |
| Tissint | 10.182 | 9.927 |
| Tizaghte | 4.756 | 4.490 |
| Tizounine | 2.327 | 2.231 |
| Tlite | 4.978 | 5.066 |
| Total | 119.298 | 121.618 |

## Evolució demogràfica

Evolució de la població total :
| 1994 | 2004 | 2014 |
| 119.298 | 121.618 | 117 841 |
| 1994, 2004, 2014 : cens oficial |||

## Referències

* ↑ Fontaine, Jacques. L'Harmattan. Aménageurs et aménagés en Algérie. Héritages des années Boumediene et Chadli, 2004, p. 419. ISBN 274757184X.
* ↑ PDF «Dahir portant loi n.1-77-228 du 30 rejeb 1397 (18 juillet 1977) modifiant le dahir n.1-59-351 du 1 joumada II 1379 (2 décembre 1959) relatif à la division administrative du Royaume». Bulletin officiel du Royaume du Maroc, 3377, juillet 1977, pàg. 854. ISSN: 0851-1217 [Consulta: 12 novembre 2011].
* ↑ Marchés tropicaux et méditerranéens. 33, 1977, p.2163 [Consulta: 12 novembre 2011].
* ↑ «Cens general de població 2004» ( PDF) (en (francès)). Arxivat de l'original el 2010-06-01. [Consulta: 9 juliol 2016].
# Legio

Legio (grec antic: Λεγεών) fou una ciutat de Palestina esmenta per Eusebi i Sant Jeroni. Fou una ciutat cananea que va passar a la tribu de Manasès queden propera al límit d'Isacar. Va seguir la història d'Israel, i va passar a Roma i després als musulmans. Sota aquests i els otomans es va dir Al-Lejjun i fou una estació de caravanes entre Egipte i Damasc.
# Quart poder (desambiguació)

«Quart poder» té aquests significats:
# Oriol Ripol i Fortuny

Oriol Ripol i Fortuny (Barcelona, 6 de setembre de 1975) és un jugador de rugbi català que juga als Sale Sharks de Sale, Gran Manchester, a Anglaterra.
Nascut a Barcelona el 6 de setembre de 1975, format al BUC ha estat jugador de la UE Santboiana, del Northampton i dels Sale Sharks. Va debutar amb la selecció espanyola de rurgby el 1996 amb 21 anys. L'any 1999 va participar en el campionat del món amb la selecció espanyola.
El 2003 va fitxar pel Northampton Saints i va renunciar a la selecció nacional pel seu baix nivell. L'any 2006 es va proclamar campió de la lliga anglesa de rugbi amb els Sale Sharks anotant un assaig durant final celebrada al Twickenham Stadium. El 2010 fitxa pel Worcester Warriors.
Oriol ha estat el jugador de rugby espanyol amb el millor palmarès de la història. Únic espanyol en guanyar el Campionat d'Anglaterra de rugbi a 15 o premiership, va ser oficialment convocat per a jugar amb els Barbarians, l'equip de les estrelles per excel·lència, del rugbi mundial, i ha estat l'únic que ha classificat la selecció nacional en un mundial.

## Trajectòria

* 1980 -1994: BUC
* 1995: Universitat d'Auckland (Nova Zelanda)
* 1997: BUC
* 1998: UE Santboiana
* 1999: Bridgend (Gal·les)
* 2000: Moraleja Alcobendas (Espanya)
* 2001: Rotherham (Anglaterra)
* 2002 - 2005: Northampton Saints (Anglaterra)
* 2005 - 2006: Sale Sharks (Anglaterra)
* 2010 - 2011: Worcester Warriors (Anglaterra)

## Palmarès

* 1 Campionat d'Anglaterra de rugbi a 15 (2006)
* 1 European Challenge Cup (2004-2005)

## Referències

* ↑ «Oriol Ripol Fortuny». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 11 setembre 2022].
* 1 2 Fernández, Juan José «La joya desaprovechada» (en castellà). El País [Madrid], 07-04-2003. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Garcia, Gregorio. «Iberian Rugby Contact se refuerza con Oriol Ripol - MARCA.com». marca.com, 13-07-2010. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ Alderman, Elgan «From Spain to Sale – how resurgent Oriol Ripol became a Premiership winner» (en anglès). thetimes.co.uk. ISSN: 0140-0460.
* ↑ «Oriol Ripol, único. by Juego de Villanos por Diego Zarzosa» (en anglès). anchor.fm, 09-05-2021. [Consulta: 11 setembre 2022].
# Kora

* No s'ha de confondre amb cora.
«Kora» té aquests significats:
* kora (instrument), instrument musical de cordes.
* Kora Jahanabad, ciutat de l'Índia
* llengua kora, llengua extinta que es parlava a les illes Andaman
# Lo Pompidor

Lo Pompidor (en francès Le Pompidou) és un municipi del departament francès del Losera a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Legio VII Gemina (ciutat)

* Aquest article tracta sobre la ciutat Legio VII Gemina, per consultes sobre la legió romana vegeu Legio VII Gemina
Legio VII Gemina (grec Λεγίων ζ Γερμανική) fou una ciutat romana de la Tarraconense situada entre dos rius afluents de l'Esla, estació de la Legio VII Gemina, reclutada per Galba a Hispània, per la qual cosa alguna vegada es va dir VII Galbiana. És l'actual ciutat de Lleó
L'existència de la legió a la zona va impedir la conquesta de la regió pels gots fins al 586 aC. Leovigild va permetre a la ciutat conservar les seves fortificacions, privilegi concedit a molt poques ciutats. Ordoni I la va restaurar el 850. La va ocupar Al-Mansur el 996, després d'un any de setge, però la va perdre després de la seva derrota a la batalla de Calatanyazor. Fou repoblada per Alfons V de Lleó i ampliada per Alfons XI de Castella, amb el successor del qual, Pere I de Castella el cruel, va perdre la capitalitat del regne de Lleó al traslladar la cort.

## Referències

* ↑ Itin. Ant. p. 395; Λεγίων ζ Γερμανική, Ptol. ii. 6. § 30
* ↑ Hi havia un altre Legio VII distingida com a Claudia
# Rathors

Els Rathors són els membres d'un clan rajput anomenat Rathor o Rathore (també Rathaur, Rathur o Rathod) que van governar Marwar amb seu a Jodhpur fins al 1949. Es declaren descendents de la dinastia solar (Suryavansha).
El 1194 Muhàmmad de Ghor va derrotar a Jai Chand de Kanauj. El besnet de Jai Chand, Sheoji, un cap de banda amb 200 homes sota la seva direcció, apareix a Marwar entre el 1212 i el 1226, i en endavant els seus descendents van portar el nom de Rathor o Rathore. El 1226 les principals ciutats de Marwar eren Mandor (Mandore) i Pali; la segona fou el primer lloc que Sheoji va conquerir. Mandore no va passar a mans del clan fins al 1395 després de 12 regnats, amb Rao Chunda. Amos indiscutits de Mandore, els descendents de Sheoji es van erigir en el principal clan de la regió. El net de Rao Chunda, Rao Jodha, va construir el fort més important de la regió el 12 de maig de 1459: Jodhpur, no gaire lluny de Mandore. Així l'estat es va convertir en Jodhpur i va persistir fins a la independència de l'Índia.
Hi ha almenys 25 subclans dels rathors: Jodha (reial), Bika (reial de Bikaner/Jangladesh, subdividit en Bika Rangot i Bika Sangot), Barmera, Mahecha, Banirot, Kandhal, Jaitawat, Balawat (Bhadawat), Jaitmalot (Patawat), Kotriya, Pokarna, Chandawat (Champawat), Udawat (Bhadawat Udawat), Medatiya (Mertiya), Sindhal, Kumpawat, Bidawat, Jodha Ratansinghot, Rawatot, Karamsot, Karnot, Sohar, Gaherwar (Gaharwar), Routray, Rao. S'esmenten també els de Vadher, Rupawat i Raipalot.
Diversos principats foren regits per membres del clan rathor:
* Marwar (1226-1949, primer com a Pali i després com a Mandore; Jodhpur des de 1459)
* Bikaner (1488-1949)
* Kishangarh (1611-1949)
* Idar (1728-1949)
* Ratlam (1651-1949)
* Sitamau (1701-1949)
* Sailana (1730-1949)
* Kotra (1350-1755)
* Alirajpur (1701-1949)
* Manda (1194-1953, com a Manikpur entre 1194 i 1542)
* Poonch (1596-1798)
* Amritpur (1857-present)

## Enllaços externs

* History of Rathores, amb quadre genealògic extens, en hindi
* Rathore
* Genealogia detallada
# Kàrpov

Kàrpov (en rus: Карпов) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2019 tenia 124 habitants. Pertany al districte de Tsimliansk.

## Referències

* ↑ «Цимлянское море. Очерк об исчезнувшей Цимлянской станице. | Вольная Станица». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 6 novembre 2015].
# Na Estrada da Vida

Na Estrada da Vida és una pel·lícula brasilera de 1980, del gènere drama biogràfic- musical, dirigida per Nelson Pereira dos Santos.

## Argument

La pel·lícula explica les dificultats que han viscut el duet Milionário & José Rico fins que van assolir l'èxit, mostrant a la perfecció com de difícil és per a les persones humils mostrar el seu talent. El mateix duet va escenificar la seva carrera com a pintors de parets per sobreviure i van actuar en circs, fins i tot amb marquesines, dormint en pastures obertes, menjant taronges fins que van aconseguir gravar el primer LP. Tanmateix, l'enregistrament del primer LP no va suposar per al duet, que aquell èxit estava assegurat, van haver de lluitar i molt per arribar a la tan somiada consagració, que va arribar per un "miracle", perquè hi ha a la pel·lícula una interessant història, el duet va anar al Santuari d'Aparecida, i, en entrar a l'Església, van demanar al Sant que es convertís en el "Cap", perquè la gent pogués entendre el cant del duet, que parlava d'amor, natura, el poble, i com que no tenien res a oferir al Sant, van deixar un disc a l'altar com a obsequi. El mossèn, es va trobar amb el disc i va imaginar que qui l'havia deixat a l'Església no necessitava res, i va ordenar que el lliurassin a l'emissora d'Aparecida perquè els programadors veiessin si es podia utilitzar. El locutor el va sentir, li va agradar i va decidir tocar el disc. A partir d'aquell moment, Nossa Senhora Aparecida ja era la "Jefa" del duet.

## Repartiment

* Nádia Lippi.... Madalena
* Milionário e José Rico.... ells mateixos
* Turíbio Ruiz.... Pedro
* Sílvia Leblon .... Isabel

## Referències

* ↑ CRÍTICA | ESTRADA DA VIDA (1980) a planicritico.com
* ↑ Nelson Pereira dos Santos, padre del "Cinema Novo" (entrevista) a Cervantes Virtual

## Enllaços externs

* "ESTRADA DA VIDA", POR MILIONÁRIO E JOSÉ RICO a cultura.uol.com.bra
# Monte Rotondo

El mont Rotondo (Monte Ritondu en cors), amb una alçada de 2.622 m, és el segon cim més alt de Còrsega darrera el mont Cinto (2.706 m) i el més alt del massís del Rotondo. Es troba al sud del mont Cinto i de la Paglia Orba (2.525 m), i al nord del mont d'Oro (2.389 m).
La ruta clàssica (1.632 m de desnivell) comença a l'aparcament del Pont de Timozzo a la vall de Restonica, a pocs quilòmetres de Corte. L'ascensió transcorre per la vall del riu Timozzo passant per les bergeries de Timozzo (1.513 m) i l'espectacular Lac d'Oriente (2.061 m) abans d'enfilar els forts pendents rocallosos que conduiran a la cresta prèvia al cim. Fins al llac d'Oriente es tarda poc més d'unes 3 h (1.050 m de desnivell) i l'ascensió és relativament fàcil, tot i que llarga i dura. La dificultat augmenta notamblement els darrers 600 m fins al cim.
En aquest mateix massís hi trobem també el Capu a Chiostru (2.295 m), el pic de Lombarduccio (2.261 m), la Punta alle Porta (2.313 m) i la Punta Muzzella (2.425 m) així com nombrosos llacs: Lac de Ninu (1.750 m), Lac de Crenu (1.310 m), Lac de Goria (1.852 m), Lac de Melo (1.710 m), Lac de Capitellu (1.930 m), Lac de Rinosu (2.065 m), Lac de l'Oriente (2.060 m) i Lac du Rotondu (2.050 m)
# Lliura siriana

La lliura siriana (àrab: ليرة سورية, līra sūriyya o, simplement, ليرة, līra, pl. ليرات, līrāt) és la moneda de Síria. El codi ISO 4217 és SYP i s'utilitzen les abreviacions LS i £S, entre d'altres. Tradicionalment s'ha subdividit en 100 piastres (en àrab قرش, qirx, pl. قروش, qurūx), tot i que actualment, a causa de la inflació, la fracció ja no s'utilitza.

## Història

Abans de la Primera Guerra Mundial, Síria formava part de l'Imperi Otomà i la moneda de curs legal era la lira. Arran de la caiguda de l'Imperi, la unitat monetària en ús va passar a ser la lliura egípcia el 1918. En agafar el control de Síria i del Líban, els francesos van substituir la lliura egípcia per una nova moneda per a tots dos països, la lliura siriana, amb canvi fix respecte al franc francès a raó de 20 francs per lliura siriana. El 1937, Síria va començar a encunyar la seva pròpia moneda, ja deslligada de la libanesa, tot i que en un principi eren intercanviables. Ja fa molts anys, però, que totes dues monedes van per separat, com ho demostra el fet que actualment la lliura siriana és 30 vegades més forta que la libanesa.

## Monedes i bitllets

Emesa pel Banc Central de Síria (en àrab مصرف سورية المركزي, Maṣraf Sūriyya al-Markazī), en circulen monedes d'1, 2, 5, 10 i 25 lliures, i bitllets de 50, 100, 200, 500 i 1.000 lliures (els anteriors bitllets de 5, 10 i 25 lliures s'han substituït per monedes).

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 66,7116 SYP (4 de juliol del 2006)
* 1 USD = 52,1280 SYP (4 de juliol del 2006)

## Vegeu també

* Lliura

## Enllaços externs

* (àrab) (anglès) (francès) Banc Central de Síria Arxivat 2006-07-05 a Wayback Machine.
# Primipil

El primipil (primipilus, també primus pilus), era el centurió de la primera centúria de la primera cohort d'una legió romana. Era el rang màxim que un soldat ras podia tenir a l'exèrcit romà, després de les reformes de Mari, havia d'estar allistat molt de temps, demostrar valor i sensatesa, i ser capaç de tenir un bon lideratge sobre els seus soldats i servir com a exemple. La traducció literal de la paraula seria la de "primer pílum (javelina)".
A la República Romana, la cohort era la unitat estratègica bàsica de les legions. La cohort tenia entre 5 i 8 centúries, cadascuna d'elles dirigida per un centurió ajudat per un optio, un soldat capaç de llegir i escriure. El centurió de més graduació en una legió, el que comandava la primera cohort era primipil, un soldat professional que també actuava d'assessor del legat. Encara que les cohorts estaven formades entre 5 i 8 centúries, la que era comandada pel primipil en tenia 10, és a dir, 800 homes. A més hi havia tot el personal no combatent, com els cuiners, els sacerdots i altres acompanyants.
El primipil tenia només tres càrrecs per damunt de la seva autoritat: el legat (legatus legionis), que comandava l'exèrcit, el tribú (tribunus laticlavus), que comandava cada una de les legions i el prefecte dels campaments (praefectus castrorum). Per la seva experiència, el primipil podia participar en les reunions de l'estat major.

## Referències

* ↑ Pujol, D. «La creativitat lèxica de Josep Maria de Sagarra: el cas de La Divina Comèdia» (PDF). Llengua & Literatura, 22, 2011–2012, pàg. 39–62. DOI: 10.2436/20.2502.01.58.
* ↑ Le Bohec, Y. El ejército romano: instrumento para la conquista de un imperio. Barcelona: Ariel, 2006, p. 32, 46-47, 242. ISBN 8434467976.
# Laia Lamana Llobera

Laia Lamana Llobera (Barcelona, 8 de gener de 2002) és una jugadora de bàsquet catalana.
Base, es formà al Club Esportiu Joventut l'Hospitalet i el Club Bàsquet Femení Sant Adrià. Amb el club adrianenc debutà a la Lliga femenina 2 la temporada 2020-21. La temporada següent fitxà pel Celta Zorka Recalvi de la Lliga Challenge. El juny de 2022 s'incorporà al Nou Bàsquet Paterna, filial del València Bàsket a la Lliga Challenge. Aquella temporada també jugà amb el primer equip, debutant a la Primera Divisió i aconseguint el títol de Lliga (2022-23). Internacional amb la selecció espanyola en categories de formació, s'ha proclamat campiona d'Europa sub-20 (2022).

## Referències

* ↑ Roig, Albert. «Anàlisi de Laia Lamana: present i futur immediat». Esmaixada.cat, 27-07-2022. [Consulta: 19 febrer 2024].
* ↑ Rodríguez, Raúl. «Laia Lamana aterriza en Navia» (en castellà). Faro de Vigo, 10-07-2021. [Consulta: 19 febrer 2024].
* ↑ Todolí, Marta. «Laia Lamana, el tesoro de un proyecto» (en castellà). Mate al Aro, 01-01-2022. [Consulta: 19 febrer 2024].
* ↑ «El Ensino ficha a Laia Lamana, del Valencia, y pierde a Paula Ginzo, que se va al Barcelona» (en castellà). La Voz de Galicia, 29-05-2023. [Consulta: 19 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Laia Lamana Llobera - Competiciones FEB
# Raimon Morales i Veloso

Raimon Morales i Veloso (Barcelona, 2 d'octubre de 1898 - Santo Domingo, 4 de setembre de 1986) fou un tennista català de la dècada de 1920.

## Trajectòria

Fou membre del Reial Club de Lawn-Tennis del Turó. Fou campió d'Espanya individual el 1925, i quatre en dobles (1925 amb José Eduardo Olano, i 1926, 1927 i 1928 amb Eduard Flaquer).
Arribà a vuitens de final al Campionat del Món en pista coberta de Barcelona del 1923 i participà en els Jocs Olímpics de París de 1924, eliminat a primera ronda. Participà en la Copa Davis els anys 1926, 1927 i 1928.

## Referències

* 1 2 3 «Raimon Morales Veloso». Gran Enciclopèdia Catalana, 22-02-2012. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Cuadro de Honor». RFET. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Perfil». Tennis Archives. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Pàgina 107». Guide Pekin 2008. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Perfil a daviscup.com». daviscup.com. [Consulta: 17 febrer 2016].
# Orwell

«Orwell» té aquests significats:
* Orwell (Ohio)
* Orwell (Vermont)
* George Orwell (Motihari, Raj Britànic, 1903 - Londres, 1950), escriptor anglès.
# La Torera (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom La Torera, ubicada a l'avinguda d'Itàlia del Campo San Francisco, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Mauro Álvarez Fernández, i està datada 2002.
L'estàtua, d'estil realista i mida natural, és un homenatge a Josefa Carril, popular fotògrafa que vivia a Oviedo i treballava amb el seu marit, Antonio Hernández, fotografiant en aquest parc a la burgesia de l'època, en el mateix lloc on s'ha col·locat el monument. El conjunt escultòric el formen Josefa (que somriu, i un dels seus braços s'introdueix a la màniga negra per on es manipulava en el mini-laboratori), amb la seva càmera fotogràfica (coneguda com a càmera "minutera") i el trípode (del qual penja una galleda d'aigua), una cadira i un cavallet (el qual fa referència al cavallet de cartró que li servia per mantenir distrets els nens quan els feia el retrat). El nom de "torera" li ve pel tipus de calçat que sempre usava aquesta fotògrafa, unes "ballarines".

## Referències

* 1 2 http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.esculturaurbana.com/paginas/oviedo.htm Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine.
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ http://www.minube.com/rincon/escultura-la-torera-a70133
* ↑ http://lamentable.org/viejas-colegas-la-torera-josefa-carril/ Arxivat 2014-08-10 a Wayback Machine.
# Na Foradada

* Aquest article tracta sobre l'illa de l'arxipèlag de Cabrera. Vegeu-ne altres significats a «Foradada (desambiguació)».
Na Foradada és l'illot més septentrional de l'arxipèlag de Cabrera, a les Illes Balears. Forma part del conjunt del Parc Nacional Marítim–Terrestre de Cabrera. Té una extensió de 0,1 km². Acull un dels tres fars de l'arxipèlag.

## Referències

* ↑ «Arqueobalear.net» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-06-13. [Consulta: 17 desembre 2017].
# Mundo Obrero

Mundo Obrero és una publicació del Partit Comunista d'Espanyaque va néixer el 23 d'agost de 1930. Després de la guerra civil va seguir publicant-se en l'exili i alguns exemplars van ser elaborats de forma clandestina en les presons i agrupacions guerrilleres. Durant la Segona República i la Guerra Civil es publicava com diari.ref>Dario Migliucci «East conflict (1947–57): The portrayal of Israelis and Arabs in the Spanish left-wing press». Journal of Israeli History, 37, 1, 2019, pàg. 90. DOI: 10.1080/13531042.2019.1623539.</ref> Així mateix, durant la Transició, primer com setmanal, i més tard com diari, després d'una campanya del PCE que va aconseguir els 100 milions de pessetes necessaris gràcies a l'ajuda dels militants i els treballadors.
Mundo Obrero és el mitjà de comunicació més important del Partit Comunista d'Espanya. És, al seu torn, una de les publicacions periòdiques més veteranes d'Espanya, i gaudeix d'un merescut prestigi cultural i intel·lectual. El seu director, Ginés Fernández, va declarar en una recent entrevista: "Mundo Obrero és un periòdic amb 76 anys en els quals s'ha escrit una part de la història d'Espanya". "Durant tot aquest temps, ha expressat la lluita per la llibertat de moltes persones, no només comunistes". Actualment es publica una vegada al mes. Inclou articles i informes d'actualitat social i política, entrevistes, dossiers, trobades de debat, actes, comentaris de llibres i mitjans audiovisuals, i la informació més actualitzada i completa sobre la tasca que desenvolupen els comunistes a Espanya i en el món.

## Referències

* ↑ Foweraker, 2003, p. 43.
* ↑ Alba, 1983, p. 115.

## Bibliografia

* Alba, Víctor. The Communist Party in Spain. New Brunswick: Transaction Books, 1983. ISBN 0-87855-464-5.
* Álvarez Rey, Leandro. Los Diputados por Andalucía de la Segunda República, 1931-1939: Diccionario biográfico Tomo II. Centro de Estudios Andaluces, 2010.
* Checa Godoy, Antonio. Prensa y partidos políticos durante la II República. Universidad de Salamanca, 2006. ISBN 84-7481-521-5.
* Foweraker, Joe. Making Democracy in Spain: Grass-Roots Struggle in the South, 1955-1975. Cambridge University Press, 2003. ISBN 978-0-521-52281-6.
* Jackson, Gabriel. Spanish Republic and the Civil War, 1931-1939. Princeton University Press, 2012. ISBN 1-4008-2018-9.
* Mateos Fernández, Juan Carlos. Bajo el control obrero. La prensa diaria en Madrid durante la guerra civil, 1936-1939. dirigida por Mirta Núñez Díaz-Balar. Universidad Complutense de Madrid, 1996.
* Pizarroso, Alejandro. Historia de la prensa. Centro de Estudios Ramón Areces, 1994.
* Zaragoza, Luis; Pizarroso, Alejandro. Radio Pirenaica: La voz de la esperanza antifranquista. Marcial Pons Historia, 2008.

## Enllaços externs

* Mundo Obrero en línia
# Lliura irlandesa

La lliura irlandesa (en gaèlic punt na hÉireann; en anglès Irish pound) va ser la unitat monetària oficial d'Irlanda fins a la introducció de l'euro el primer de gener del 1999, i fou retirada definitivament de la circulació el 28 de febrer del 2002. La taxa de canvi era de 0,787564 lliures per cada euro.
La lliura irlandesa, emesa per primer cop com a moneda independent el 1928 en substitució de la lliura esterlina, va mantenir la paritat amb la moneda britànica fins al 1979. De lliures irlandeses més o menys diferenciades de les britàniques, però, ja n'hi havia hagut des de 1460 fins a 1826. Era emesa i controlada pel Banc Central d'Irlanda (Banc Ceannais na hÉireann / Central Bank of Ireland).
Es dividia en 100 penics (en gaèlic pinginí, singular pingin; en anglès pence, singular penny); abans de la decimalització, esdevinguda el 1971, la lliura se subdividia en xílings i penics. El codi ISO 4217 de la lliura irlandesa era IEP. El seu símbol era £, o bé IR£ per distingir-la de la lliura esterlina i d'altres tipus de lliures.
A l'època del canvi a l'euro, el 2002, en circulaven monedes d'1, 2, 5, 10, 20 i 50 penics i d'1 lliura, i bitllets de 5, 10, 20, 50 i 100 lliures.

## Vegeu també

* Lliura (moneda)

## Enllaços externs

* Banc Central d'Irlanda (anglès)