OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Larry Tesler

Lawrence Gordon Tesler, més conegut com a Larry Tesler (The Bronx, 24 d'abril de 1945 - 17 de febrer de 2020), fou un científic computacional estatunidenc que va treballar en el camp de la Interacció Humà-Ordinador, i també per Xerox PARC, Apple Computer, Amazon.com i Yahoo!.

## Biografia

Tesler va créixer a Nova York i es va graduar al Bronx High School of Science el 1961. Va assistir a la Universitat Stanford, on va estudiar Ciències Computacionals als anys seixanta, i va treballar un temps en el Laboratori d'Intel·ligència Artificial de Stanford.
Va contribuir el 1967 amb Douglas Engelbart en el desenvolupament per al Centre de Recerca Palo Alto (PARC) de Xerox per una interfície gràfica d'usuari amb ratolí, creant el sistema per a l'enviament d'ordres a un ordinador des d'un perifèric, que va revolucionar la informàtica en poder copiar fragments de textos i tornar-los a enganxar en el text. El 1980 Steve Jobs va contractar per Apple a Tesler, i tres anys després el 1983 va ser desenvolupador de Lisa, un Macintosh amb ratolí que va ser llançat comercialment per la companyia nord-americana el 1984. Al costat de Tim Mott va ser el creador del processador de textos Gypsy conegut per les funcions "copiar", "tallar" i "pegar" dels sistemes operatius pel qual va ser reconegut.
Al llarg de disset anys va desenvolupar els projectes AppleNet en els quals va desenvolupar el programari de QuickTime, AppleScript i Hypercard de Bill Atkinson, va treballar en els ordinadors Mac d'Apple i va dissenyar l'experiència de compra d'Amazon. El 2009 va entrar a formar part de l'equip de consultoria de Yahoo!.
Va morir als setanta-quatre anys. La notícia va ser anunciada a través del compte de Twitter de la companyia Xerox Corporation sense que se'n coneguessin les circumstàncies del decés.

## Referències

* ↑ «Muere el creador del copia y pega, Larry Tesler, a los 74 años» (en castellà). El Español, 19-02-2020. [Consulta: 20 febrer 2020].
* 1 2 «Murió Larry Tesler, el inventor de copiar y pegar en las computadoras» (en castellà). El Informador (Venezuela). Arxivat de l'original el 2020-02-21. [Consulta: 21 febrer 2020].
* ↑ Málaga, La Opinión de. «Muere Larry Tesler, inventor de las funciones 'copiar' y 'pegar'» (en castellà). www.laopiniondemalaga.es, 19-02-2020. [Consulta: 20 febrer 2020].
* 1 2 «Muere a los 74 años Lawrence Tesler, creador de las opciones cortar, copiar y pegar» (en castellà). Meganoticias, 19-02-2020. [Consulta: 20 febrer 2020].
* 1 2 «Muere Larry Tesler, el inventor del copiar y pegar, una de las funciones más revolucionarias» (en castellà). ABC (periódico), 20-02-2020. [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ Gallagher, William. «Larry Tesler, who showed Steve Jobs around Xerox PARC, dies aged 74» (en castellà). AppleInsider, 19-02-2020. [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ «Larry Tesler muere a los 74 años» (en castellà). La Vanguardia, 20-02-2020. [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ 324cat. «Mor l'informàtic Larry Tesler, inventor del "copy-paste"», 20-02-2020. [Consulta: 21 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Larry Tesler - Lloc web oficial
* Publicacions de Larry Tesler a Interaction Design Foundation (anglès)
# Estació de Mataró Est

L'estació de Mataró Est és un projecte d'estació de rodalies de Catalunya de la futura R9, la Línia Orbital Ferroviària. Actualment està en estudi, i estarà equipada amb ascensors i escales mecàniques.
La línia orbital també és coneguda com a quart cinturó ferroviari i connectarà Vilanova i la Geltrú amb Mataró mitjançant una paràbola de 119 quilòmetres que passarà per Granollers, Sabadell, Terrassa, Martorell i Vilafranca del Penedès. En alguns trams aprofitarà vies ja existents, que en l'actualitat opera la companyia Renfe i s'hauran de construir 68 km de vies, dels quals 46 km seran en túnel, i 25 noves estacions, dins de la qual s'inclou la de Mataró Est.

## Referències

* ↑ Mercadé, Paula «La línia orbital ferroviària, en mans de l'Estat». El Punt (Barcelona), 15-04-2010, pàg. 2.
* 1 2 La Vanguardia. Grans obres de progrés per a Catalunya, 26 octubre 2008, p. 148 (Especials la Vanguardia).

## Vegeu també

Mapa sinòptic de la línia orbital ferroviària (en projecte) :
* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Hércules de Brito Ruas

Hércules de Brito Ruas, més conegut com a Brito, (Rio de Janeiro, 9 d'agost de 1939) és un futbolista brasiler retirat de les dècades dels 60 i 70.
El seu principal club fou el Club de Regatas Vasco da Gama. Amb la selecció del Brasil disputà 45 partits entre 1964 i 1972. Fou campió al Mundial de 1970 i participà també a de 1966.

## Palmarès

* Campionat carioca: 1956, 1963, 1964, 1965
* Torneig Rio-São Paulo: 1966
* Taça Guanabara: 1966
* Copa del Món de futbol: 1970
* Copa Roca: 1971
* Copa del Dia de la Independència del Brasil: 1972
* Torneig de Santiago de Xile: 1957
* Torneig de París: 1957
* Trofeu Teresa Herrera: 1957
* Torneig del Segle de Rio de Janeiro: 1965
* Torneig d'Estiu (Verão): 1970

## Referències

* ↑ «Todos os brasileiros» (en portuguès). Folha, 09-12-2005.
* ↑ «Todos os brasileiros - 1970» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Partits internacionals
* Palmarès Arxivat 2009-05-25 a Wayback Machine.
# Flavi Calvisi

Flavi Calvisi (en llatí: Flavius Calvisius) va ser un magistrat romà del segle ii.
Va ser governador romà d'Egipte sota Marc Aureli. Va participar en la revolta d'Avidi Cassi, però l'emperador el va tractar relativament bé i es va limitar a desterrar-lo a una illa.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/601?page=root;rgn=pages;size=100;view=image;q1=CalvusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 586. ]
# Jussiana d'Entença i de Pallars

* Aquest article tracta sobre la dama del segle XII. Vegeu-ne altres significats a «Jussiana d'Entença».
Jessiana d'Entença o Jussiana d'Entença (?-1192) senyora d'Alcolea de Cinca, filla de Bernat d'Entença, senyor d'Alcolea de Cinca, i de Garsenda de Pallars, fou la muller d'Hug III d'Empúries (? - 1173), comte d'Empúries (1154-1173).

## Descendència

D'aquest matrimoni naixeren quatre fills:
* Ponç III d'Empúries (v 1135-1200), comte d'Empúries
* Ponç Hug d'Entença (?-1175), senyor d'Alcolea de Cinca
* Brunissenda d'Empúries
* Maria d'Empúries, casada amb Jofre II de Rocabertí, vescomte de Rocabertí

## Referències

* ↑ «Dades dels Països Catalans». Arxivat de l'original el 2010-05-30. [Consulta: 17 juny 2010].
* ↑ «Enciclopedia Catalana: Jussiana d'Entença». [Consulta: 7 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Tras los Muros (extracte) Arxivat 2010-05-30 a Wayback Machine. (castellà)
# Les històries d'Afanti

Les històries d'Afanti (xinès simplificat: 阿凡提的故事, pinyin: Āfántí de Gùshi) és una sèrie d'animació en volum feta a la Xina pels estudis d'animació de Shanghai. A voltes al personatge principal se'l translitera com Effendi, Afandi i d'altres. La sèrie consta de més de tretze capítols, realitzats per a cinema i televisió, i fon dirigida per Jin Xi primer, i posteriorment per Qu Jianfang.
La sèrie, realitzada entre els anys 1979 i 1988, explica les aventures d'Afanti, un personatge de la província musulmana del Xinjiang, que es passeja sempre sobre el seu burro i que és molt espavilat, jugant hàbilment amb les argumentacions per aconseguir els seus objectius. Està inspirat en el famós personatge humorístic del Mestre Nasreddín, molt conegut dins del món musulmà.

## Títols dels episodis

* 1. 卖树荫 (vendre l'ombra d'un arbre)
* 2. 比智慧 (comparar la saviesa)
* 3. 种金子 (una plantació d'or)
* 4. 神医 (el metge)
* 5. 兔送信 (el conill que porta cartes)
* 6. 寻开心 (riure's d'algú)
* 7. 巧断案 (el procés intel·ligent)
* 8. 驴说话 (l'ase que parla)
* 9. 偷东西的驴 (l'ase lladre)
* 10.吝啬鬼 (el miserable)
* 11.狩猎记 (records d'una cacera)
* 12.宝驴 (l'ase presumit)
* 13.奇婚记 (record d'un casament inadequat)
* 14.真假阿凡提 (veritable/fals Afanti)

## Referències

* ↑ «The legend of Afanti lives on in exhibition». Shanghai Daily, 20-08-2017. [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ Du, Daisy Yan. Animated Encounters: Transnational Movements of Chinese Animation, 1940s–1970s (en anglès). University of Hawaii Press, 2019-02-28. ISBN 978-0-8248-7751-4.
* ↑ «80 years of Chinese animation (II)». CCTV International. [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ Bendazzi, Giannalberto. Animation: A World History: Volume II: The Birth of a Style - The Three Markets (en anglès). CRC Press, 2015-10-23. ISBN 978-1-317-51991-1.
* ↑ Lent, John A.; Ying, Xu. Comics Art in China (en anglès). Univ. Press of Mississippi, 2017-07-20. ISBN 978-1-4968-1175-2.

## Enllaços externs

* 阿凡提的故事
# Església da Trindade

La igreja da Trindade (església de la Trinitat) és un temple catòlic de la ciutat de Porto, construït al llarg del segle xix en estil neoclàssic, d'acord amb el projecte inicial de l'arquitecte Carlos Amarante, -qui no la va veure acabada perquè va morir el 1815. L'església es va obrir al culte el 1841.
La planta és de creu llatina amb un absis profund, on hi ha un retaule anb un plafó de grans dimensions del pintor José de Brito amb l'escena del baptisme de Crist, contemplat des de la vora superior del quadre per Déu Pare i l'Esperit Sant, que així amb Jesús formen al quadre la Trinitat a la que es dedica l'església.
A l'extrem del transsepte del costat de l'Epístola hi ha un retaule de talla daurada que representa la Trinitat i al del costat de l'Evangeli una capella octogonal.

## Referències

* 1 2 3 «Igreja da Trindade». Instituto da Habitação e Reabilitação Urbana (IHRU).
# Helotes qinglanensis

Helotes qinglanensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels terapòntids i l'única del gènere Helotes.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: la Xina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Evanichita

L'evanichita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor de Daniel J. Evanich (n. 1951), un col·leccionista de minerals dels Estats Units.

## Característiques

L'evanichita és un sulfat de fórmula química Pb₆Cr$^{3+}$(Cr$^{6+}$O₄)₂(SO₄)(OH)₇FCl. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022 i publicada en el mes de juliol de 2023. Cristal·litza en el sistema trigonal.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 22718, i al projecte RRUFF, amb el número de mostra: r220006.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Mammoth-Saint Anthony, situada a la localitat de Tiger, dins el districte miner de Mammoth, al comtat de Pinal (Arizona, Estats Units). Aquesta mina estatunidenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Evanichite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 octubre 2022].
* ↑ Yang, Hexiong; Gibbs, Ronald B.; Sousa, Francis X.; Downs, Robert T. «Evanichite, Pb6Cr3+(Cr6+O4)2(SO4)(OH)7FCl, from Tiger, Arizona, USA, the First Mineral Containing Both Cr3+ and Cr6+». The Canadian Journal of Mineralogy and Petrology, 61, 2, 01-03-2023, pàg. 419–429. DOI: https://doi.org/10.3749/2200068 [Consulta: 7 agost 2023].
# Fernand Vaquer

Fernand Vaquer (la Torre d'Elna, 22 de juny de 1889 - Tresserra, 17 de setembre de 1979) (anomenat El Mariscal) fou un jugador francès de rugbi a 15.
D'1,75 m d'alt i 82 kg de pes, havia ocupat el lloc de segon o de Posicions del rugbi a 15#Tercera_línia_centre, a selecció nacional i a l'USAP. Va formar part del primer equip de França a acabar segon d'un torneig de les cinc nacions, el 1921, sota el capitanat de René Crabos. Va ser també entrenador del seu club.
Un carrer del barri de Malloles, de Perpinyà, porta actualment el seu nom, i igualment una tribuna de l'estadi de l'USAP, l'estadi Aimé Giral.

## Palmarès

* 3 seleccions en equip de França A, de 1921 a 1922
* Campió de França el 1921, per al segon títol del club, sota el capitanat de Joseph Pascot
* Campió del Rosselló el 1921
# Estrena

* Per a altres significats, vegeu «Estrena (espectacle)».
Estrena, segons el Diccionari català-valencià-balear, és una gratificació que es dona quan es vol celebrar l'inici d'alguna cosa. També s'aplica a un fet o circumstància que es produeix per primera vegada.
A l'antiga Roma, una strena era l'obsequi que es donava el dia primer de gener. Segurament la paraula deriva del sabí strena, que significa "regal de bona sort". Se suposava que el costum estava relacionat amb la deessa Estrènia (en llatí Strenia), que portava sort i bona fortuna a les cases i a les famílies. Des de temps antic, a Roma, durant les Saturnàlia, unes festes que se celebraven del 17 al 23 de desembre en honor a Saturn, es feia un intercanvi de regals entre les persones.
Segons Varró, el costum de la estrena es remuntava als orígens de la ciutat de Roma, i l'havia instituït el rei sabí Titus Taci, que el dia primer de gener va prendre una branca de l'arbor felix (potser un llorer) del bosc sagrat de la deessa Estrènia, com a símbol de bons auguris. L'intercanvi de regals va ser molt popular, i els autors, per exemple Ovidi, en parlen amb freqüència. Ovidi diu que en el seu temps el millor presagi era regalar una moneda d'or. Els més pobres donaven una moneda de coure daurada.
La paraula s'aplicava als regals que es feien durant l'inici de l'any nou a les Calendas de gener. Un senatusconsultum ordenava presentar regals a August al Capitoli encara que en fos absent. El que rebia un regal generalment en feia un altre a canvi (strenarum commercium). Tiberi, que era molt avar, deixava Roma a primers de gener per no haver de fer els regals de devolució i va acabar prohibint fer els regals del gener. El costum es va perdre però va renéixer tot seguit amb Calígula i altre cop va ser abolit per Claudi. En algun moment es devia restaurar, perquè encara s'esmenta en temps de Teodosi I el Gran i Arcadi, però no se sap quan va ser.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Strena». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 23 març 2022].
* ↑ Ovidi. Fastos, I, 221

## Vegeu també

* Estrenes
* Joc de l'amic invisible
# Iamansàrovo

Iamansàrovo (en rus: Ямансарово) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 232 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Hans Knappertsbusch

Hans Knappertsbusch (Elberfeld, (actualment Wuppertal), 12 de març de 1888 - 25 d'octubre de 1965) va ser un director d'orquestra alemany, que va aconseguir reconeixement internacional per les seues interpretacions de la música de Richard Wagner, Anton Bruckner i Richard Strauss.
Knappertsbusch va estudiar filosofia a la Universitat de Bonn i direcció d'orquestra al conservatori de Colònia, amb Steinbach. Durant alguns estius va assistir a Siegfried Wagner i a Hans Richter en el Festival de Bayreuth. Va començar la seua carrera com a director d'orquestra en el seu Elberfeld natal (1913-1918), Leipzig (1918–1919) i Dessau (1919–1922). Quan Bruno Walter va deixar Múnic per a anar a Nova York, Knappertsbusch el va succeir com a director general musical de l'Òpera Estatal de Baviera (Bayerische Staatsoper). Va enfurir Joseph Goebbels en preguntar als Països Baixos a un diplomàtic alemany si era un Muss-Nazi (és a dir, un afiliat al partit Nacional-socialista per a progressar professionalment): com a resultat, el seu contracte amb l'Òpera de Múnic va ser cancel·lat.
Al final dels anys trenta va traslladar-se a Viena a dirigir l'orquestra de la Wiener Staatsoper, ignorant la política nazi de què els artistes alemanys no treballaren a Àustria. Simultàniament va esdevenir un dels artistes emergents del Festival de Salzburg. Knappertsbusch va continuar dirigint a Viena i Salzburg durant l'annexió alemanya d'Àustria. El 1944, a la fi de la Segona Guerra Mundial va ser llistat a la Gottbegnadeten-Liste, una llista d'un miler d'artistes considerats com a irreemplaçables que eren exempts de serveis al front per a protegir l'herència cultural alemanya. Quan la segona guerra mundial va acabar, va tornar a Múnic, però va continuar dirigint com a director invitat a Viena, així com fent aparicions en el Festival de Bayreuth. Rarament va participar en gires fora dels països de parla alemanya. Li disgustaven els assajos llargs i va ser acusat en alguna ocasió de ser mandrós.
Va morir l'any 1965, als setanta-set anys, abans de l'adveniment del disc compacte, la qual cosa no ha impedit que molts dels seus més importants enregistraments hagen estat reeditats en CD.
Knappertsbusch va ser sempre un dels directors favorits de l'Orquestra Filharmònica de Viena, orquestra que va dirigir a Viena, Salzburg i en alguna gira.
Va deixar diversos importants enregistraments del cicle complet de la tetralogia wagneriana L'anell del nibelung, fets en directe en successives edicions del Festival de Bayreuth (1956, 1957 i 1958. Les seues intepretaciones de Parsifal, també de Richard Wagner, de 1951 i 1962, són generalment considerades com a referències definitives d'aquesta obra.
| Precedit per: Bruno Walter | Director general musical, Òpera Estatal de Baviera 1922–1935 | Succeït per: Clemens Krauss |
| Precedit per: Clemens Krauss | Director general musical, Òpera Estatal de Baviera 1945 | Succeït per: Georg Solti |

## Referències

* ↑ Norman Lebrecht, The Mestre Myth, p. 103

## Enllaços externs

* Biografia (anglès)
* Base de dades de concerts
* Discografia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Discografia
# Florencita-(Nd)

La florencita-(Nd) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la plumbogummita. Rep el nom per la seva relació amb florencita (ara florencita-(Ce)). L'arrel del nom és en honor del doctor William Florence (1864-1942), qui va fer un examen químic preliminar de l'espècie. El sufix "-(Nd)" es va afegir més tard en al·lusió al neodimi, sent la terra rara dominant en la composició.

## Característiques

La florencita-(Nd) és un fosfat de fórmula química NdAl₃(PO₄)₂(OH)₆. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la florencita-(Nd) pertany a «08.BL: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: beudantita, corkita, hidalgoïta, hinsdalita, kemmlitzita, svanbergita, woodhouseïta, gal·lobeudantita, arsenogoyazita, arsenogorceixita, arsenocrandal·lita, benauita, crandal·lita, dussertita, eylettersita, gorceixita, goyazita, kintoreïta, philipsbornita, plumbogummita, segnitita, springcreekita, arsenoflorencita-(La), arsenoflorencita-(Nd), arsenoflorencita-(Ce), florencita-(Ce), florencita-(La), waylandita, zaïrita, arsenowaylandita, graulichita-(Ce), florencita-(Sm), viitaniemiïta i pattersonita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a la carretera de la Pedrera Sausalito, a la localitat de Sausalito, dins el comtat de Marin (Califòrnia, Estats Units). També ha estat descrita a la República Txeca, Rússia, Sud-àfrica i Ruanda. Aquests cinc indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Florencite-(Nd)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 desembre 2019].
# Jussi Veikkanen

Jussi Veikkanen (Riihimäki, 29 de març de 1981) és un ciclista finlandès, professional des del 2002 al 2015, i des del 2005 sempre a les files de l'equip FDJ.
Al seu palmarès destaquen set campionats nacionals de ciclisme en ruta, així com el fet de ser el primer ciclista finlandès en vestir un mallot distintiu del Tour de França. El diumenge 5 de juliol de 2009, en el decurs de la 2a etapa aconseguí el mallot de la muntanya.

## Palmarès

* 2003
** Campió de Finlàndia de ciclisme en ruta
* 2004
** 1r a la Boucle de l'Artois
** 1r al Gran Premi dels Marbrers
* 2005
** Campió de Finlàndia de ciclisme en ruta
* 2006
** Campió de Finlàndia de ciclisme en ruta
** 1r a la Tropicale Amissa Bongo i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Tour de Poitou-Charentes
* 2008
** Campió de Finlàndia de ciclisme en ruta
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Alemanya
** Vencedor d'una etapa de la Ruta del Sud
* 2010
** Campió de Finlàndia de ciclisme en ruta
** Vencedor d'una etapa del Tour del Mediterrani
* 2013
** Campió de Finlàndia de ciclisme en ruta
* 2014
** Campió de Finlàndia de ciclisme en ruta

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2005. Abandona (3a etapa)
* 2007. 135è de la classificació general
* 2013. Abandona (18a etapa)
* 2015. Abandona (11a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 70è de la classificació general
* 2007. 44è de la classificació general
* 2008. 50è de la classificació general
* 2011. 120è de la classificació general
* 2012. 146è de la classificació general
* 2014. 109è de la classificació general
* 2015. 147è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2009. 108è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Jussi Veikkanen a sitiodeciclismo.net
* Fitxa de Jussi Veikkanen a procyclingstats.com
# Le Plessis-Sainte-Opportune

Le Plessis-Sainte-Opportune és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2017 tenia 335 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Le Plessis-Sainte-Opportune era de 259 persones. Hi havia 99 famílies de les quals 23 eren unipersonals (15 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 30 parelles sense fills, 38 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 120 habitatges, 98 eren l'habitatge principal de la família, 18 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 120 habitatges eren cases. Dels 98 habitatges principals, 92 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 14 en tenien tres, 27 en tenien quatre i 54 en tenien cinc o més. 74 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 42 habitatges hi havia un automòbil i a 49 n'hi havia dos o més.

### Ingressos

El 2009 a Le Plessis-Sainte-Opportune hi havia 106 unitats fiscals que integraven 284 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 18.837 €.

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
Dels 3 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor, 1 lampisteria i 1 empresa de construcció.
L'any 2000 a Le Plessis-Sainte-Opportune hi havia 14 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 777 hectàrees.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola maternal integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Le Plessis-Sainte-Opportune a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Le Plessis-Sainte-Opportune a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.