OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teatre de carrer

El teatre de carrer o teatre de carrer i animació és un tipus d'espectacle dramàtic que es caracteritza per ser presentat en un espai públic, habitualment exterior, com carrers, places, parcs, jardins i terrats, tot i que també a equipaments com metros, biblioteques o museus. No hi ha doncs separació entre els intèrprets i els espectadors, havent-hi de vegades interacció entre ells, i a més ha d'estar adaptat perquè s'entengui des de lluny. Moltes vegades es tracta d'un espectacle popular que fusiona diferents disciplines de les arts escèniques: teatre, acrobàcia, dansa, etc. i que amb una plàstica molt cuidada. També inclou diferents tipus de performances, teatre invisible i actuacions de teatre reivindicatiu i social, entre d'altres.
Al teatre català, des del fi de la dictadura franquista, quan neix com a part del teatre independent, el teatre de carrer està molt desenvolupat i és molt popular. Hi ha nombrosos festivals de teatre de carrer, com per exemple la Fira de Teatre al Carrer de Tàrrega, i una gran quantitat de grups de teatre de carrer, com L'Avalot, Tripijoc, Gog i Magog o Xarxa Teatre; destacant les companyies La fura dels baus, Comediants, Campi Qui Pugui i La Cubana. A altres països el Cirque du Soleil barreja circ amb teatre de carrer.

## Bibliografia

* MAS, Pasqual: La calle del Teatro. Hiru, Hondarribia, 2006.
* MAS, Pasqual: Teatro de calle actual. Amargord Ediciones, Colmenar Viejo, 2014.

## Referències

* ↑ Lluís Meseguer, Literatura oberta, L'Abadia de Montserrat, 1997. ISBN 9788478268412 (català)
* ↑ La representació teatral. Editorial UOC, 2011. ISBN 9788497883115 (català)
# Abistamenes

Abistamenes (en llatí Abistamenes, en grec antic Αβισταμένης) va ser governador (sàtrapa) de Capadòcia nomenat per Alexandre el Gran, però no se sap res més del seu govern. L'historiador Arrià l'esmenta sota el nom de Sabictes (Sabictas).

## Referències

* ↑ Quint Curci Ruf. Història d'Alexandre el Gran, III, 4
* ↑ Flavi Arrià. Anàbasi d'Alexandre el Gran, II, 4
* ↑ Smith, William (ed.). «Abistamenes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 25 gener 2022].
# Washington (Utah)

Washington és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2007 tenia 20.000 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Washington tenia 8.186 habitants, 2.614 habitatges, i 2.117 famílies. La densitat de població era de 100,2 habitants per km².
Dels 2.614 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,4% hi vivien parelles casades, en un 7,3% dones solteres, i en un 19% no eren unitats familiars. En el 16,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,37.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,1% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 17,8% de 45 a 60 i un 18,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.341 $ i la renda mediana per família de 39.003 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 20.434 $. La renda per capita de la població era de 14.032 $. Entorn del 7,5% de les famílies i el 7,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Washington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Washington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Reserva i Parc Nacional de Kluane

La Reserva i Parc Nacional de Kluane són dues unitats del sistema de parcs nacionals del Canadà, situats a l'extrem sud-oest de l'estat del Yukon al Canadà. La Reserva Nacional de Kluane Parc, es va establir el 1972, que abasta 22.013 quilòmetres quadrats.Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1979 ampliat el 1992 i el 1994. amb el nom de Kluane / Wrangell – St. Elias / Glacier Bay / Tatshenshini-Alsek.
El parc inclou la muntanya més alta del Canadà, el Mont Logan (5.959 m) a les muntanyes de Sant Elies. Les muntanyes i les glaceres dominen el paisatge del parc, que cobreix el 82% de la seva superfície. Conté prop de 105 espècies d'aus, entre elles la perdiu blanca i l'Àguila daurada i l'àguila marina de cap blanc.

## Activitats

Disposa d'instal·lacions per a pícnic i càmping situades a Kathleen Lake, i estan en funcionament des de mitjans de maig fins a mitjans de setembre. El senderisme és una activitat molt popular, amb senders com el de St Elias Lake, Mush Lake Road shorty Creek, Cottonwood, Roca Glacera, Tron del Rei, Kokanee, Auriol, Dezadeash River Trail, Alsek Trail, Sheep Creek Trail, lingots de Plateau Trail, Slims Oest o Cimera de Soldats. Rafting al riu Alsek (un riu Canadian Heritage), ciclisme de muntanya en camins miners antics, passejades a cavall a través del Pas de Alsek, passejades en bot pels llacs Kathleen i Mush, així com la pesca de la truita de llac, el tímalo àrtic, truita arc de Sant Martí, el lluç de riu i salmó vermell també es troben entre les activitats disponibles al parc.
El parc va ser objecte d'un curtmetratge en el Projecte de Parcs Nacionals de 2011, dirigida per Louise Archambault i anotat per Graham Van Pelt, Ian D'Sa i Mishka Stein.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Kluane / Wrangell-St. Elias / Glacier Bay / Tatshenshini-Alsek» (en anglès). [Consulta: 8 març 2021].

## Enllaços externs

* World Heritage site
* Kluane — a National Film Board of Canada documentary
* - Champagne and Aishihik First Nations
* - Kluane First Nation
# Rínok-Kargalski

Rínok-Kargalski (en rus: Рынок-Каргальский) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 22 habitants. Pertany al districte de Tsimliansk.

## Referències

* ↑ «Цимлянское море. Очерк об исчезнувшей Цимлянской станице. | Вольная Станица». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 6 novembre 2015].
# Stratos Perpéroglu

Evstràtios «Stratos» Perpéroglu (grec: Στράτος Περπέρογλου, nascut el 7 d'agost de 1984) és un jugador professional de bàsquet grec. És un aler que fa 2.03 m d'alçada que també pot jugar en la posició d'escorta.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador al web de l'Eurolliga
# The Little Snob

The Little Snob és una comèdia produïda per la Warner Bros. el 1928. Dirigida per John G. Adolfi, i interpretada per May McAvoy, es va estrenar l'11 de febrer de 1928. Ed va estrenar amb efectes sonors sincronitzats (música) utilitzant la tecnologia de Vitaphone però no incloïa diàlegs.

## Argument

Colonel Banks, propietari del "Kentucky Derby", una de les atraccions de Coney Island, envia la seva filla May a un pensionat elitistes per preparar-la per entrar en la societat. Ella s'acomiada del seu pare i del seu estimat Jim, remarcant de broma que quan torni s'haurà convertit en una senyoreta molt estirada per als seus amics quan torni. A l'escola adquireix les maneres de fer i els gustos dels seus amics mundans, Alice i Jane, i es compromet amb Walt Keene, que creu que és una noia rica. La seva associació amb aquestes noves amistats la converteix en una insuportable esnob. Els seus nous amics reneguen d'ella quan, en una visita a Coney Island, descobreixen que el seu pare no és un home ric. Després d'un primer moment de pànic, May decideix tornar amb els seus veritables amics i la seva vida, i, saltant a la plataforma, es procedeix a cridar a la multitud, demostrant al seu pare i a Jim que no té vergonya d'ells. Més tard, Keene torna per reclamar el seu anell de diamants amenaçant-la però Jim arriba i dona a Keene una lliçó.

## Repartiment

* May McAvoy (May Banks)
* Robert Frazer (Jim Nolan)
* Alec B. Francis (Colonel Banks)
* Virginia Lee Corbin (Jane)
* Frances Lee (Alice)
* John Miljan (Walt Keene)
* Clyde Cook
* Conrad Nagel
* David Mir

## Referències

* ↑ «In West Coast Studios. Production Activities Warner Bros.». Moving Picture World, 05-11-1927, pàg. 41.
* ↑ «Quick Reference Picture Chart». Exhibitors Herald and Moving Picture World, 10-11-1928, pàg. 56.
* ↑ Shingler, Martin. When Warners Brought Broadway to Hollywood, 1923-1939 (en anglès). Springer, 2018-01-23, p. 130. ISBN 9781137406583.

## Enllaços externs

* The Little Snob al catàleg de l'American Film Institute
# Abya Yala

El terme Abya Yala és la paraula que el poble indígena Kuna (el qual viu en els actuals estats de Panamà i Colòmbia) ha usat tradicionalment per denominar la totalitat del continent americà. Significa "terra en plena maduresa" o "continent de la vida", es podria traduir per "terra de riquesa" o "terra de l'abundor".
El 1992, el líder revolucionari aimara Takir Mamani (també conegut per Constantino Lima), cofundador de l'MRTK (Movimento Revolucionario Tupak Katari) va aconsellar a totes les nacions ameríndies d'usar-lo en els seus escrits i les seves declaracions. Argumentava que "Anomenar les nostres ciutats, pobles i continents amb un nom estranger equival a sotmetre la nostra identitat a la voluntat dels nostres invasors i a la dels seus hereus".
La proposta sembla que ha tingut una bona acollida entre les diverses organitzacions indígenes. El Consell Mundial dels Pobles Indígenes, que es reuneix cada 4 anys des del 1977, va decidir admetre com a nom del continent "Abya Yala" a partir del 1992. S'han fet diverses cimeres usant el nom d'Abya Yala, com ara les II (2004) a IV (2009) Cimeres Continentals de Pobles i Nacionalitats Indígenes de l'Abya Yala, o la Cimera Continental de Comunicació Indígena de l'Abya-Yala (2010).
El 1993, la "Comissió Amèrica i Catalunya 1992" de la Generalitat de Catalunya va publicar una antologia de literatures americanes, principalment cançons, poemes i pregàries, en idiomes indígenes (versions originals i traduïts al català), sota el títol de Abya - Yala.

## Referències

* ↑ "El nombre de Abya-Yala", a l'Arxiu de l'Agenda Latinoamericana del 1992 (en castellà).
* 1 2 "El nombre de Abya-Yala", a l'Arxiu de l'Agenda Llatinoamericana del 1992 (en castellà).
* ↑ «Cumbre Continental de Comunicación Indígena del Abya-Yala (2010)». Arxivat de l'original el 2011-11-30. [Consulta: 19 novembre 2011].
* ↑ Abya - Yala. Antologia de Literatures Americanes, a cura de Francesc Ligorred i Ramon Torrents. Barcelona: Comissió Amèrica i Catalunya 1992, Generalitat de Catalunya, 1993, 318 pàgines.

## Vegeu també

* Primeres Nacions
* Amèrica
* Americanística
* Indigenisme

## Enllaços externs

* (anglès) Abya Yala Net a "Native Web"
* (castellà) Centro Cultural Abya Yala, centre cultural i editorial basat a Quito.
* (castellà), (anglès) Fundación Abya Yala por el Auto-Desarrollo Indígena de Sur y Meso América / Abya Yala Fund for Indigenous Self-Development in South and Meso America (AYF), basat a Oakland, Califòrnia.
# Washington (Virgínia)

Washington és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 183 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Washington tenia 183 habitants, 88 habitatges, i 49 famílies. La densitat de població era de 271,8 habitants per km².
Dels 88 habitatges en un 15,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,7% hi vivien parelles casades, en un 4,5% dones solteres, i en un 44,3% no eren unitats familiars. En el 36,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,69.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,2% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 21,3% entre 25 i 44, un 37,7% de 45 a 60 i un 19,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 68,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.125 $ i la renda mediana per família de 61.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.417 $ mentre que les dones 19.063 $. La renda per capita de la població era de 29.265 $. Entorn del 5,8% de les famílies i l'11,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Washington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Washington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Riufagès

El Riufagès, o Riu Fagès, és un curs d'aigua de règim torrencial de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord, d'orientació bàsicament sud-oest - nord-est. Tot i que dos trams del mateix curs d'aigua reben aquest nom, rep també altres noms en trams determinats.

## Tram inicial

Dins del terme de Glorianes i al llarg del límit comunal entre aquesta comuna i la de Jóc, el curs d'aigua és així anomenat, i cartografiat com a Riu Fagès, tot i que a Glorianes és anomenat comunament Ribera de Glorianes. Encara, inicialment és anomenat Còrrec de Corbateres. Aquest còrrec neix en el vessant septentrional del Puig Sobirà, i s'adreça al nord, però marcant una inflexió cap a ponent, i molts meandres, en un tram molt sinuós pel seu caràcter de torrent de muntanya. Rep per la dreta els còrrecs del Garbolet, dels Canèvols, de les Pardines i dels Canals, més tard per l'esquerra el de la Vernosa i per la dreta el de la Devesa, i arriba a l'alçada del poble de Glorianes, que resta enlairat al nord-est de la llera del còrrec. Més endavant, rep per l'esquerra el Còrrec de Crabi, que marca una profunda vall al sud-oest del terme i recull tot un conjunt de còrrecs d'origen muntanyenc.
És en aquesta zona que comença a anomenar-se Riu Fagès o Ribera de Glorianes. Continua cap al nord, sempre de forma molt sinuosa, rep per la dreta el Còrrec del Millar, primer, i el de la Batllia després, per l'esquerra el de Vimaner, el del Mas Molins, el del Bac del Vilar i el de Coma Cremada, i per la dreta el del Mas d'en Picot, el dels Castanyers i el de la Pedregosa. Així, arriba al punt on el seu marge dret, l'oriental, continua en terme de Glorianes mentre el de l'esquerra, l'occidental, és termenal, de primer i breument, amb Finestret, i després, ja al llarg d'un tram més llarg, amb Jóc. Poc abans de deixas enrere el termenal entre Glorianes i Jóc i començar a ser-ho entre Glorianes i Rigardà, comença a anomenar-se Ribera de Rigardà, a la zona on rep per la dreta el Còrrec del Sastre.

## Tram final

Es torna a anomenar Riu Fagès, habitualment grafiat junt, dins del terme de Rodès per la unió de la Ribera de Croses i de la Ribera de Rigardà a prop al sud-oest del poble de Rodès i creua la zona central del seu terme per abocar-se en la Tet a prop al nord-oest d'aquest mateix poble.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «136 - Rodès». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Glorianes, Jóc, Rigardà i Rodès». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El tram inicial del Riu Fagès en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ El tram final, el Riufagès, en els ortofotomapes de l'IGN
# Taragai-Bias

Taragai-Bias (en rus: Тарагай-Бясь) és un poble de la república de Sakhà, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 52 habitants, pertany al districte de Namtsi.

## Referències

* ↑ «Село Воин - карта, подробное описание - СахаГИС». Arxivat de l'original el 2019-11-07. [Consulta: 7 ноября 2019].
# Sant Sebastià de la Roca

Sant Sebastià de la Roca és una capella de la població rossellonesa de la Roca d'Albera, a la Catalunya del Nord.
És a l'oest del turó on es dreça el castell de la Roca, a l'esquerra de la Ribera de la Roca, afluent del Tec. És en el Carrer de Roca Vella, a prop de la cantonada amb el Carrer de Sant Sebastià.

## Història

L'edifici fou bastit al segle x o en data més tardana, però hauria estat refet el 1590 a causa que una epidèmia de pesta (la del 1561 que afectà Perpinyà, potser) havia revifat el culte a sant Sebastià, l'advocació que es creia que protegia de la malaltia. Tot i això, l'església no està documentada fins al segle xiv.
Amb l'adveniment de la República i les lleis de confiscació dels edificis religiosos, la capella va ser venuda a Raphaël Destrampe, per 140 francs, l'1 de setembre del 1798. Va ser adquirida per la municipalitat de la Roca, durant el mandat de l'alcalde Sébastien Martinez (1983-1989).

## Característiques

És un edifici d'una sola nau, amb un absis trapezoïdal amb cobertura de volta, i rematat amb un campanar d'espadanya, d'una obertura. Modernament, hom ha reformat l'església considerablement. L'aparell és de pedres de gneis lligades amb morter de calç.

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Puigferrat i Oliva, Carles. «La Roca d'Albera: Sant Sebastià de la Roca». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «La Roca d'Albera». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Catafau, Aymat; Passarrius, Olivier. «Laroque-des-Albères de l'Antiquité à la fin du Moyen Age. Histoire et archéologie du peuplement et de la mise en valeur d'un terroir villageois». A: Étvdes rovssillonnaises. Revue d'histoire et d'archéologie méditerranéennes. Tome XIV. Canet-en-Roussillon: Les amis du Vieux Canet, 1995/1996.
* Gavín, Josep M. «Ros 245. Sant Sebastià». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Lacombe-Massot, Jean-Pierre. L'Albera, 2000 ans d'histoire et plus, 2000 anys d'història i més. Perpinyà: Ed. Sources, 2000.
* Mallet, Géraldine. Les Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Ed. Les Presses du Languedoc, 2003, p. 265. ISBN 2859982442.

## Enllaços externs

* «Un village de charme à découvrir !!». Office du Tourisme de Laroque des Albères. Arxivat de l'original el 2013-05-14. [Consulta: 1r abril 2013].
* «Fotografia». [Consulta: 1r abril 2013].

## Referències

* ↑ «La capella de Sant Sebastià de la Roca en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-06-30. [Consulta: 10 juny 2016].
# The Locos

The Locos és un grup musical espanyol de ska punk. La presència de Pipi, segona veu de Ska-P, aporta un segell d'ideals revolucionaris, crítics al racisme, contrària a la política dels Estats Units i defensors de la classe obrera.

## Membres

* Pipi - vocal
* Santi - guitarrista
* Andrés (Coco) - baix
* Hatuey -bateria
* Luis Fran - trompetista
* Ken - guitarrista
* Javi - saxofonista

## Discografia
### Jaula de Grillos (2006)

El seu disc Jaula de Grillos sortí a la venda a Espanya el 9 de maig del 2006, i ja a partir del juny a altres països com França, Itàlia, Xile, Mèxic, Argentina, Suïssa o Alemanya.
* La Última Valla
* Paletovisión
* Prepotencia Mundial
* Algo Mejor
* Madre Tierra
* Condenados
* Buscando Lios
* Tradiciones
* Malo Juanito
* Como un animal
* Resistiré

### Energía Inagotable (2008)

Aquest àlbum sortí a la venda a Espanya el 14 d'abril a través de la discogràfica de Maldito Records i el dia 18 d'abril a Àustria, Alemanya, Suïssa, Països Baixos, Bèlgica i Luxemburg. Energía Inagotable està compost per 11 temes en els quals hi ha un equilibri entre temes més durs, directes i amb guitarres contundents, temes amb altes dosis de ska molt ràpids i altres temes més seriosos:
* Lloviendo idiotas
* Terror animal
* El vendedor de gloria
* La cuenta atrás
* Somos más
* Su indiferencia
* Sol y pladrillo
* Marchitada flor
* Por la razón
* En qué nos convertimos
* Tus ilusiones

### Tiempos difíciles

En el tercer disc, el grup compta amb músics provinents de The Gambas, reivindicant així la base punk de la banda i afegint sons de violins eclèctics
* Apunto de Explotar
* Partido Pierda
* Johnny dos Pistolas
* Espacio Exterior
* Contrato Limosna
* No estas Sol@
* Niños de Papa
* Centrales de la Muerte
* Aires de Rebelion
* Alma de Chacal
* Dueños del Mundo
* Una Noticia Mas

## Referències

* ↑ «The Locos» (en castellà). Maldito Records. [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ «Pipi (The Locos, Ska-P). Locura a ritmo de ska-punk» (en castellà). manerasdevivir.com, 01-03-2011. [Consulta: 18 gener 2016].
* 1 2 «The Locos – Tiempos Difíciles (2012)» (en castellà). Rebel Sounds: comunidad sonora. [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ «The Locos : Discografía completa álbumes» (en castellà). Spirit of Rock.com. [Consulta: 18 gener 2016].
# Abuïta

* Imatge SEM on es pot veure l'abuïta de color gris clar.
L'abuïta és un mineral de la classe dels fosfats, aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015. Rep el seu nom de la localitat japonesa d'Abu, a l'illa de Honshu.
La seva fórmula és CaAl₂(PO₄)₂F₂, i cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Químicament és semblant a la galliskiïta, amb l'excepció que està hidratada. Es coneix un anàleg sintètic seu, amb estronci en el lloc del calci. L'abuïta va ser descoberta en dipòsits de pirofil·lita a la mina Hinomaru-Nako, a la ciutat d'Abu (prefectura de Yamaguchi, Chugoku, illa de Honshu, Japó). L'exemplar tipus es conserva al Museu d'Història Natural i d'Història Humana de Kitakyushu.

## Referències

* ↑ «Abuite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 agost 2015].
* ↑ Enju, S.; Uehara, S. «Abuite, IMA 2014-084». CNMNC Newsletter, 23, 01-02-2015, pàg. 58.
# Wake

«Wake» té aquests significats:
* Illes Wake, illes a l'Oceà Pacífic
* Finnegans Wake, novel·la de James Joyce
* Nancy Wake (1912, Wellington, Nova Zelanda - 2011, Londres), espia britànica durant la Segona Guerra Mundial
* Districte de Wake districte japonès a la Prefectura d'Okayama
* Wake (vila) vila japonesa al districte del mateix nom
# Resistència contra la radiació

La resistència o l'enduriment contra la radiació és el disseny de parts i sistemes electrònics perquè puguin suportar el dany causat per la radiació ionitzant. Aquesta radiació es produeix en l'espai exterior i en grans altituds, als cinturons de radiació de Van Allen. També es produeixen en les explosions nuclears i prop dels reactors nuclears i altres fonts de radiació.
Hi ha moltes tècniques que poden aconseguir l'«enduriment». La MRAM, memòria d'accés aleatori magnetorresistiva, es proposa com la solució de llarga durada de memòria electrònica. Aquest és el cor de la resistència a la radiació, ja que si la memòria del sistema no està danyada, el sistema pot ser reiniciat.

## Referències

* ↑ «Radiation hardening» (en anglès). Access Science. [Consulta: 19 agost 2012].
* ↑ Elliot Borin. «New Memory That Doesn't Forget» (en anglès). Wired, 07-09-2003. Arxivat de l'original el 2013-01-05. [Consulta: 19 agost 2012].

## Enllaços externs

* Protection of Instrument Control Computers against Soft and Hard Errors and Cosmic Ray Effects(anglès) PDF