OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joseph Denis Odevaere

Joseph Denis Odevaere (Bruges, batejat el 2 de desembre de 1775 - mort a Brussel·les, el 26 de febrer de 1830) va ser un pintor neoclàssic dels Països Baixos austríacs. Durant el Regne Unit dels Països Baixos va ser pintor oficial del rei Guillem I.

## Referències

* ↑ «Joseph Denis Odevaere». Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie (RKD), 04-09-2017. [Consulta: 17 juny 2019].

## Bibliografia

* D'hondt, Jan «Kunstschilder Odevaere en het kasteel Veltem nabij Brugge» (en neerlandès). De Biekorf, 115, 2, 2015, pàg. 238-239.
# Leonia

Leonia és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2008 tenia 8.597 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Leonia tenia 8.914 habitants, 3.271 habitatges, i 2.436 famílies. La densitat de població era de 2.279,3 habitants/km².
Dels 3.271 habitatges en un 36,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,5% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 25,5% no eren unitats familiars. En el 22,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 26,9% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 72.440 $ i la renda mediana per família de 84.591 $. Els homes tenien una renda mediana de 55.156 $ mentre que les dones 38.125 $. La renda per capita de la població era de 35.352 $. Aproximadament el 5% de les famílies i el 6,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Leonia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Leonia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eva Arguiñano

Eva María Arguiñano Urquiola (Beasain, 4 d'abril de 1960) és una cuinera i presentadora de televisió espanyola.
La seva especialitat són les postres i és cap de rebosteria del restaurant del seu germà, Karlos Arguiñano, a Zarautz.

## Biografia

Eva va començar a treballar en la restauració als 16 anys, com a ajudant de rebosteria, juntament amb el seu germà. Després d'estudiar diversos cursos de perfeccionament de cuina, va aconseguir millorar la seva tècnica, centrada en la rebosteria, i posteriorment va passar a ser cap de rebosteria del restaurant obert pel seu pare.
Va debutar en televisió l'any 1991 en el programa de TVE La cocina de cada día, que presentava el seu germà, encarregant-se de les receptes relacionades amb les postres, i va seguir en les següents temporades del programa. L''any 1998, coincidint amb una estada temporal del seu germà a Argentina, va participar en el programa de Telecinco La cocina con fundamento i seguidament va participar en el programa Karlos Arguiñano en tu cocina, al Canal 13 del país andí.
L'any 2006 va estrenar el seu propi programa al canal de televisió La Sexta, presentant Hoy cocinas tú, un programa en el qual ensenyava a una persona com elaborar un menú que posteriorment hauria de realitzar per als seus convidats. Eva es va mantenir al capdavant d'aquest programa fins al 2009. També va presentar en la mateixa cadena el programa Las tentaciones de Eva (2007).
Durant els anys 2009 i 2010 va realitzar diversos programes especials per al canal de televisió Hogarutil, com ara Navidad con Eva y Enrique (al costat d'Enrique Fleischmann) o Desayunos y meriendas de Eva Arguiñano. Entre el 2011 i el 2013 va presentar un reality culinari anomenat Cocina con sentimiento al canal Nova.
El 18 d'abril de 2013, Arguiñano va ingressar d'urgència en la unitat de cures intensives de l'Hospital Donostia de Sant Sebastià, després de patir un infart de miocardi. Una setmana després va ser traslladada a la Policlínica de la mateixa ciutat, on va ser operada del cor i va evolucionar favorablement.

## Bibliografia

* Los postres de Eva Arguiñano, 2002, Bainet Media.
* Las tentaciones de Eva Arguiñano, 2003, Bainet Media.
* La pastelería de Eva Arguiñano, 2004, Bainet Media.
* Lo más dulce, 2005, Bainet Media.
* Delicias de Eva Arguiñano para hacer en casa, 2007, Bainet Media.
* Atrévete con los postres de Eva Arguiñano, 2008, Bainet Media.

## Vegeu també

* Karlos Arguiñano

## Referències

* ↑ vertele.eldiario.es «La hermana de Arguiñano ficha por La Sexta» (en castellà). [Consulta: 20 octubre 2018].
* ↑ «Los colaboradores de Karlos Arguiñano heredan su programa en Tele 5». El País, 24-02-1998.
* ↑ «Hoy cocinas tú: aprendiendo a cocinar en La Sexta», 06-06-2006.
* ↑ «'Sabor de hogar' cambia su formato en las nuevas mañanas de La Sexta», 20-04-2007.
* ↑ «Eva Arguiñano llega a Nova con 'Cocina con sentimiento'», 21-02-2011.
* ↑ «Eva Arguiñano sufre un infarto de miocardio». Grupo Zeta, 19-04-2013. [Consulta: 19 abril 2013].
* ↑ «Eva Arguiñano evoluciona "bien" tras su operación del corazón», 25-04-2013.
# Jordi Guillem de Brandenburg

Jordi Guillem de Brandenburg - Georg Wilhelm von Brandenburg (alemany) - (Berlín, 13 de novembre de 1595 - Königsberg, 1 de desembre de 1640) fou un noble alemany membre de la dinastia dels Hohenzollern, marcgravi, príncep elector de Brandenburg i duc de Prússia des de 1619 fins al 1640.

## Família

Fou fill de Joan Segimon (1572-1622) i d'Anna de Prússia (1575-1625). El 1616 es va casar amb la princesa palatina Elisabet Carlota de Wittelsbach (1597-1660) filla de l'elector Frederic IV del Palatinat (1574-1610) i de la princesa d'Orange Lluïsa Juliana de Nassau (1576-1644). El matrimoni va tenir quatre fills:
* Lluïsa Carlota (1617-1676), casada amb Jacob Kettler (1610-1681), duc de Curlàndia.
* Frederic Guillem (1620-1688), casat primer amb la princesa Lluïsa Enriqueta de Nassau (1627-1667) i després amb Sofia Dorotea de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (1636-1689).
* Hedwig Sofia (1623-1683), casada amb Guillem VI de Hessen-Kassel (1629-1663).
* Joan Segimon nascut i mort el 1624.

## Govern

En morir el seu pare, Jordi Guillem es va fer càrrec del govern de l'Electorat de Brandenburg i del ducat de Prússia. Aleshores, ja tenia una cerca experiència com a governant, donat que el seu pare l'havia enviat durant cinc anys com a Governador de Clèveris, després d'haver estudiat a Frankfurt. El seu objectiu prioritari va ser assegurar les adquisicions territorials fetes pel seu pare.
Quan el rei de Suècia Gustau II es va casar amb la seva germana, Maria Elionor, es va produir un conflicte diplomàtic, ja que la mà de la princesa era pretesa pel fill del rei polonès Segimon III.
Jordi Guillem era considerat un governant feble. En la Guerra dels Trenta Anys va portar a terme una ineficaç política d'indecisió entre els diferents bàndols, essent el país devastat i saquejat en diverses ocasions. Hi va haver, a més, epidèmies de pesta, de manera que Brandenburg va perdre una part important de la seva població, i va tardar molts anys a recuperar-se. D'una banda, estava compromès amb l'Església Catòlica i l'emperador Ferran II, però de l'altra, també estava ben relacionat amb Gustau II de tradició protestant. Finalment, Jordi Guillem es va retirar de la guerra i va signar la Pau de Praga amb l'emperador Ferran II el 30 de maig de 1635. Va deixar Schwarzenberg a càrrec del govern, i ell es va retirar el 1637 a la regió relativament segura del Ducat de Prússia, on va viure fins que va morir a Königsberg a 1640.

## Bibliografia

* Hans Bentzien: Unterm Roten und Schwarzen Adler. Verlag Volk & Welt, Berlin 1992; ISBN 3-353-00897-7.
* Theodor Hirsch: Georg Wilhelm (Kurfürst von Brandenburg). A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 8, Duncker & Humblot, Leipzig 1878, S. 619–629.
* Thomas Klein: Georg Wilhelm, Kurfürst von Brandenburg. A: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 6, Duncker & Humblot, Berlin 1964, S. 203.
# Funció de Sudan

En la teoria de la computació, la funció de Sudan és un exemple d'una funció recursiva, però no primitiva recursiva. Això també és cert per la més coneguda funció d'Ackermann. La funció de Sudan va ser la primera funció que va publicar aquesta propietat.
Va ser descoberta (i publicada) el 1927 per Gabriel Sudan, un matemàtic romanès que era estudiant de David Hilbert.

## Definició

    $F_{0}(x,y)=x+y,$
    $F_{n+1}(x,0)=x,\ n\geq 0$
    $F_{n+1}(x,y+1)=F_{n}(F_{n+1}(x,y),F_{n+1}(x,y)+y+1),\ n\geq 0.$

## Taules de valors

Valors de F$_0$(x, y) :
| y\x | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 0 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| 2 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| 3 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| 4 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| 5 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| 6 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
Valors de F$_1$(x, y) :
| y\x | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| 0 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| 1 | 1 | 3 | 5 | 7 | 9 | 11 | 13 |
| 2 | 4 | 8 | 12 | 16 | 20 | 24 | 28 |
| 3 | 11 | 19 | 27 | 35 | 43 | 51 | 59 |
| 4 | 26 | 42 | 58 | 74 | 90 | 106 | 122 |
| 5 | 57 | 89 | 121 | 153 | 185 | 217 | 249 |
| 6 | 120 | 184 | 248 | 312 | 376 | 440 | 504 |
En general, F$_1$(x, y) és igual a F$_1$(0, y) + 2$^y$ x.
Valors de F₂(x, y) :
| y\x | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 0 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | 1 | 8 | 27 | 74 | 185 | 440 |
| 2 | 19 | F$_1$(8, 10) = 10228 | F$_1$(27, 29) ≈ 1.55 ×10$^{10}$ | F$_1$(74, 76) ≈ 5.74 ×10$^{24}$ | F$_1$(185, 187) ≈ 3.67 ×10$^{58}$ | F$_1$(440, 442) ≈ 5.02 ×10$^{135}$ |

## Referències

* ↑ Bull. Math. Soc. Roumaine Sci. 30 (1927), 11 - 30; Jbuch 53, 171

## Bibliografia

* Calude, Cristian; Marcus, Solomon; Tevy, Ionel «The first example of a recursive function which is not primitive recursive» (en anglès). Historia Mathematica 6 (1979), no. 4, 380-384. DOI: 10.1016/0315-0860(79)90024-7.

## Enllaços externs

* OEIS: A260003, A260004
# Gianfrancesco Lazotti

Gianfrancesco Lazotti (Roma, 2 de març de 1957) s un guionista i director de cinema italià.
Nascut a Roma, Lazotti va estudiar a DAMS a Bologna i va ser aprenent d'ajudant de direcció de molts directors italians coneguts, inclosos Ettore Scola i Dino Risi. Mentrestant, va llançar la seva pròpia carrera dirigint anuncis i presentant un programa a la ràdio RAI. El 1987 va debutar com a director amb Il mitico Gianluca per a la televisió italiana. Entre els seus crèdits posteriors: Schiaffi d'amore, Saremo felici, Lo sbaglio, per al llargmetratge omnibus Corsica, les sèries de televisió Chiara e gli altri (1990), I ragazzi del muretto, Linda e il brigadiere i el documental The great Carnival of Venice.

## Filmografia
### Cinema
#### Director

* Saremo felici (1989)
* Roma Roma Roma! (1990)
* Corsica (1991)
* Tutti gli anni una volta l'anno (1994)
* Dalla vita in poi (2010)
* OstHELLO - Per entrare basta un sogno – curtmetratge (2011)
* La notte è piccola per noi (2016)
* Muse e Dei – documental (2018)

#### Guionista

* Corsica (1991)
* Tutti gli anni una volta l'anno (1994)
* Dalla vita in poi (2010)
* OstHELLO - Per entrare basta un sogno – curtmetratge (2011)

#### Productor

* Svegliati, de Duccio Giordano – curtmetratge (2012)

### Televisió

* Piazza Navona – sèrie de televisió, 1 episodi (1988)
* Senator – minisèrie de televisió, 3 episodis (1990)
* Andy e Norman – sèrie de televisió (1991)
* Chiara e gli altri – sèrie de televisió, 13 episodis (1991)
* I ragazzi del muretto – sèrie de televisió, 11 episodis (1996)
* Linda e il brigadiere – sèrie de televisió (1997)
* I misteri di Cascina Vianello – sèrie de televisió (1997)
* Le ragazze di piazza di Spagna – sèrie de televisió (1998)
* Valeria medico legale – sèrie de televisió (2000)
* Angelo il custode – sèrie de televisió (2001)
* Diritto di difesa – sèrie de televisió, 27 episodi (2004)
* Finalmente a casa – telefilm (2008)

## Premis

* 1995 : Festival de Cinema d'Humor de de Chamrousse :premi especial del jurat per Tutti gli anni una volta l'anno.
* 1994: XV edició de la Mostra de València: Palmera de Bronze (500.000 pessetes) i millor interpretació masculina (Giorgio Albertazzi, Paolo Bonacelli i Lando Buzzanca) per Tutti gli anni una volta l'anno

## Referències

* ↑ Hollywood Reporter
* ↑ Roberto Poppi: Dizionario del cinema italiano. I Registi. Gremese Editore, Rom 2002, p. 238
* ↑ «Le Canada à Chamrousse» (en francès). Les Echos, 31-01-1995. Arxivat de l'original el 14 de març 2016. [Consulta: 9 març 2016].
* ↑ Bosnia se llevó la Palmera de Oro de la Mostra con «La edad ingrata», ABC, 21 d'octubre de 1994
# In silico

In silico és una expressió en llatí que vol significar "fet per ordinador" o ·via simulació d'ordinador". La frase va ser encunyada el 1989 com una analogia de les frases en llatí del tipus de in vivo i in vitro que es fan servir en biologia.

## En farmàcia

La recerca feta In silico en medicina té el potencial d'augmentar la taxa de descobriments i redir la feina de laboratori i d'anàlissis clíniques.

## Models cel·lulars

L'any 2007 es va desenvolupar un model per ajudar a descobrir, més de pressa, una medicina contra la tuberculosi.

## Genètica

Les dades obtingudes de la seqüenciació de l'ADN es poden emmagatzemar digitalitzant-les.

## Vegeu també

* Ex vivo
* In situ
* In utero
* In vitro
* In vivo
* In papyro
* In natura

## Referències

* ↑ Miramontes P. Un modelo de autómata celular para la evolución de los ácidos nucleicos [A cellular automaton model for the evolution of nucleic acids]. Tesis de doctorado en matemáticas. UNAM. 1992.
* ↑ University Of Surrey (2007, June 25). In Silico Cell For TB Drug Discovery. ScienceDaily. Retrieved February 12, 2010, from http://www.sciencedaily.com/releases/2007/06/070624135714.htm

## Enllaços externs

* World Wide Words: In silico
* CADASTER Arxivat 2012-03-30 a Wayback Machine. Seventh Framework Programme project aimed to develop in silico computational methods to minimize experimental tests for REACH Registration, Evaluation, Authorisation and Restriction of Chemicals
* Journal of In Silico Biology
# Irvington (Kentucky)

Irvington és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 1.257 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Irvington tenia 1.257 habitants, 512 habitatges, i 345 famílies. La densitat de població era de 449,4 habitants/km².
Dels 512 habitatges en un 33,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,7% hi vivien parelles casades, en un 18,6% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.105 $ i la renda mediana per família de 32.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 23.214 $. La renda per capita de la població era de 15.269 $. Entorn del 18,1% de les famílies i el 21,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Irvington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Irvington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Joseph Dombey

Joseph Dombey (nascut a Mâcon, França, el 20 de febrer de 1742; morí a l'illa de Montserrat, el maig de 1794) va ser un botànic francès. Va estar en l'“afer Dombey” i les seves col·leccions botàniques van anar a parar al Museu Britànic.
Estudià a la Facultat de Medicina de Montpeller on el 1768 es graduà en medicina. El 1772 es traslladà a París, on va ser ajudant del botànic Bernard de Jussieu, i el 1776 va ser seleccionat per Anne-Robert-Jacques Turgot com a botànic del Jardí Reial de les Plantes Medicinals (l'actual Jardí de les Plantes, seu de l'actual Museu Nacional d'Història Natural de França).
Un any després va participar en una expedició botànica al mateix temps que l'espanyola a Amèrica del Sud. Arribà Callao el gener de 1778, i aviat va fer un gran herbari de la flora del Perú i informació sobre l'arbre cinchona. El 1780 envià part de la col·lecció a França però el vaixell on eren va ser capturat pels britànics i els espècimens portat al British Museum, on encara hi són però reclamats pel govern francès.
Dombey va fer una segona expedició però les autoritats de callao confiscaren els seus 300 dibuixos originals de plantes i aquests dibuixos van ser donats als botànics espanyols Pavón i Ruiz, que els utilitzaren en la seva publicació de La Flora Peruana.
El 1782 visità Xile i recollí plantes oferint els seus serveis com a metge en una epidèmia de còlera. Visità les mines de plata de Coquimbo i descobrí les de Jarilla, San Luis. Dombey arribà a Cadis el febrer de 1785 on perdé la meitat de la seva col·lecció requisades pel govern espanyol i ell mateix fou empresonat fins que no va estar d'acord a publicar les seves recerques després que ho fessin Pavón y Ruiz.
Dombey es fugà a França i aconseguí del cèlebre naturalista Buffon la recomanació i indemnització de 10.000 francs i una pensió anual de 1.200 francs. El 1793 va fer una expedició als Estats Units però va ser capturat per privateers i empresonat a l'illa de Montserrat, on morí.

## Llegat

Les col·leccions de Dombey són uns dels tresors del Museu d'Història Natural de Londres, del Real Jardín Botánico de Madrid, i del Museu Nacional d'Història Natural de França, à París. El seu gran herbari és un dels més complets de la flora d'Amèrica del Sud. El gènere de plantes Dombeya, l'honora.

## Obres

* Lettres sur le salpêtre du Pérou, et la phosphorescence de la mer (1786)
* Mémoires à l'académie des sciences sur les mines de mercure du Chili (1786)
* Mémoire sur le cuivre muriaté (1787)
Obra pòsthuma publicada per L'Héritier:
* Flore Perouvienne (Paris, 1799, 2 vols., in 4$^o$)
* L'Herbier de Dombey expliqué (Paris, 1811, 6 vols., in 4$^o$)
* Observations de Dombey faites au Chili et au Pérou (Paris, 1813, in 4$^o$)
La seva signatura abreujada com a botànic és: Dombey

## Referències

* Appletons'|Dombey, Joseph|year=1900|vb=1

## Enllaços externs

* IPNI author|id=2262-1
# Lipatovka

Lipatovka (en rus: Липатовка) és un poble de l'óblast d'Oriol, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte municipal de Verkhóvie.

## Referències

* ↑ «Орловская область. Общая площадь земель муниципального образования. ФСГС». Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «Закон Орловской области от 19 ноября 2004 года № 446-ОЗ «О статусе, границах и административных центрах муниципальных образований на территории Верховского района Орловской области»». Arxivat de l'original el 2018-09-12. [Consulta: 12 setembre 2018].
* ↑ «История Верховского района на сайте областной администрации». Arxivat de l'original el 2018-04-01. [Consulta: 22 maig 2011].
# Esteve Aumatell

Esteve Aumatell va ser un cantor i instrumentista, que va viure als voltants de 1730, i es va formar amb el mestre Vicenç Alzina a l'escolania de Sant Esteve d'Olot. Cobrava 1 lliura i 10 sous per ajudar a cantar l'Ofici de Pasqua.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep M.; Monells, Carme «Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa». Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa, 2012.
# Josep Maria Mauri i Prior

Josep Maria Mauri i Prior (Alzina, Sant Esteve de la Sarga, Pallars Jussà, 21 d'octubre de 1941) és un sacerdot catòlic català.
Va fer estudis de Filosofia i Teologia al Seminari Conciliar de la Seu d'Urgell, i és llicenciat en Història eclesiàstica per la Pontifícia Universitat Gregoriana de Roma, i en Filosofia i Lletres (Secció d'Història General) per la Universitat de Barcelona. Fou ordenat sacerdot l'any 1965, i el 2010 va ser nomenat pel bisbe d'Urgell, Vicari General de la Diòcesi d'Urgell.
Durant cinc anys fou Vicari General d'Andorra la Vella, i també tingué altres càrrecs parroquials. De 1994 a 2002 fou Delegat Episcopal d'Acció Caritativa i Social i de Càritas Diocesana d'Urgell. I de 1997 a 2003 fou Rector i Arxiprest de Tremp. Des del 2003 fou Vicari Episcopal per als Assumptes econòmics i Ecònom de la Diòcesi, Canonge de La Seu d'Urgell, Membre del Consell Presbiteral i del Col·legi de Consultors d'Urgell, i Delegat diocesà de Patrimoni Cultural.
Posteriorment, el dia 20 de juliol de 2012, va ser nomenat representant del Copríncep Episcopal d'Andorra, substituint a l'anterior sacerdot Nemesi Marquès i Oste.
El juny del 2016 el papa Francesc va concedir a Josep Maria Mauri i Prior la dignitat de “Capellà de Sa Santedat”, que porta annex el tractament de “monsenyor". El títol honorífic de “Capellà de Sa Santedat” és un signe de proximitat dels sacerdots a la persona del Sant Pare, es concedeix als sacerdots que s'han distingit pel seu servei a l'Església i comporta el tractament de monsenyor. Aquest és l'únic títol honorífic que existeix a l'Església Catòlica des de l'any 2014.

## Referències

* 1 2 «Nemesi Marquès es jubila com a representant del copríncep». El Periòdic d'Andorra, 21-07-2012 [Consulta: 24 maig 2020].
* 1 2 «Mossèn Josep Maria Mauri ha estat nomenat Vicari General de la Diòcesi d'Urgell». RàdioSeu, 06-07-2010 [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «Mn. Josep M. Mauri jura com a nou Representant Personal del Copríncep Episcopal». Bisbat d'Urgell, 20-07-2012 [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «Vives imposa les dignitats atorgades pel papa a l'ambaixador davant la Santa Seu i a mossèn Mauri». Catalunya Religió, 19-06-2016. ISSN: 2604-7012 [Consulta: 24 maig 2020].
# Gamba groga petita

La gamba groga petita o tifort groc petit (Tringa flavipes) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que en estiu habita la tundra des de l'oest i centre d'Alaska, cap a l'est i sud per la major part del Canadà fins a la vora sud de la Badia de Hudson. En hivern habita des del sud d'Amèrica del Nord i les Antilles fins al sud d'Amèrica del Sud.

## Referències

* ↑ Gamba groga petita a CERCATERM Rev. 05/03/2012
* ↑ Llistat de les aus observades a l'Albufera, Conselleria de Medi ambient, Generalitat Valenciana Rev. 14/06/2013 (català)