OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Associació d’Escriptors Bascos

L'Associació d'Escriptors Bascos, en euskera i oficialment Euskal Idazleen Elkartea (EIE), és una associació creada el 1982 que té l'objectiu de reunir els escriptors bascos, és a dir, aquells que escriuen en basc. Té la seu a Sant Sebastià.
L'Associació d'Escriptors Bascos és una organització sense ànim de lucre, estructurada per defensar els drets professionals i morals dels escriptors bascos. Altres objectius són els de difondre la literatura basca al País Basc i a l'estranger, dirigir la projecció social de l'obra de l'escriptor i ser un agent actiu de l'escriptura basca. L'any 2016 comptava amb 380 membres. L'Associació d'Escriptors Bascos, conjuntament amb l'Associació d'Escriptors en Llengua Gallega i l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, forma part de la Federació Galeusca.

## Presidents

* Anjel Lertxundi (1982-1985)
* Josemari Velez de Mendizabal (1985-1989)
* Patri Urkizu (1989-1997)
* Joxerra Garzia (1993-1997)
* Andolin Eguzkitza (1997-2001)
* Tere Irastortza (2001-2006)
* Fito Rodriguez (2006-2010)
* Ander Iturriotz (2010-2014)
* Jasone Osoro (2014-2018)
* Garbiñe Ubeda (2018-)

## Referències

* ↑ Eguzkitza, Andolin «Euskal Idazleen Elkartea: E.I.E - Sociedad de Escritores Vascos». Euskonews. Eusko Ikaskuntza, 1998-11-06 / 1998-11-13. ISSN: 1139-3629 [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ «Euskal Idazleen Elkartea». Enciclopedia Auñamendi [en línea] [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ «Nace la Federación Galeusca de escritores». El País, 16-06-2008 [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ «Lertxundi, Anjel». Club de Cultura de la UNED, 24-10-2012 [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ «Euskal Idazleen Elkartea. Fito Rodriguez hautatu dute EIE-ko lehendari». El Diario Vasco, 25-04-2006 [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ «Garbiñe Ubeda izango da Euskal Idazleen Elkarteko lehendakari berria». Argia, 19-03-2018 [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ «Garbiñe Ubeda, Euskal Idazleen Elkarteko lehendakari berria». Berria, 17-03-2018. Arxivat de l'original el 24 d’octubre 2019 [Consulta: 24 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Euskal Idazleen Elkartea (EIE) - Associació d'Escriptors Bascos Arxivat 2019-09-04 a Wayback Machine.
# Temporada 1968-1969 del Liceu

Darrera òpera cantada al Liceu per Manuel Ausensi, Un ballo in maschera.
| Temporada 1968-1969 del Liceu |||||||
| Òpera | Compositor | Director musical | Director d'escena | Papers principals | Producció | Dates |
| Madama Butterfly | Giacomo Puccini | Adolfo Camozzo | Dario Dalla Corte | Atzuko Azuma, Licia Galvano, Maria del Carme Cubells, Giorgio Merighi, Lorenzo Saccomani, Dídac Monjo, Enric Serra, Antoni Borràs, Rafael Campos | | 23, 28 novembre; 1, 4 desembre |
| Rigoletto | Giuseppe Verdi | Valentino Barcellesi | Dario Dalla Corte | Jaume Aragall (16, 24) / Berardino Trotta (21), Nicolae Herlea (16) / Lorenzo Saccomani (21) / Manuel Ausensi (24), Maria Luisa Cioni (16) / Margherita Rinaldi (21, 24), Dimitri Nabokoff, Marisol Lacalle | | 16, 18, 20 i 25 de desembre |
| Don Carlo | Giuseppe Verdi | | | Pedro Lavirgen | | |
| Il trovatore | Giuseppe Verdi | Anton Guadagno | Enrico Frigerio | Dino Dondi, Mirna Lacambra, Zoe Papadakis, Pedro Lavirgen, Dimitri Nabokov, Maria Teresa Batlle, Luis Ara, Eduard Soto | | 14, 18, 22 novembre |
| Roberto Devereux | Gaetano Donizetti | Carlo Felice Cillario | | Bernabé Martí, Montserrat Caballé, Piero Cappuccilli, Bianca Berini | | novembre |
| Manon | Jules Massenet | Anton Guadagno | | Montserrat Caballé, Alain Vanzo | | desembre |
| Les noces de Fígaro | Wolfgang Amadeus Mozart | Hans Löwlein | Dídac Monjo | Lisa della Casa, Heinz Holececk, Ángeles Chamorro, Rudolf Jedlička, Gertrude Jahn, Marisol Lacalle, Lajos Kendy, Luis Ara, Dídac Monjo, Amelia Ruival, Francesc Chico | | 23 de gener |
| Un ballo in maschera | Giuseppe Verdi | Fulvio Vernizzi | Giuseppe De Tomasi | Carlo Bergonzi, Manuel Ausensi, Rita Orlandi Malaspina, Bianca Berini, Annamaria Gasparini, Juan Galindo, Gino Belloni/Massimiliano Malaspina (19, 21 gener), Antoni Borràs, Enric Serra | | 16, 19, 21 gener |
| Tannhäuser | Richard Wagner | | | Montserrat Caballé | | gener |
| Maria Stuarda | Gaetano Donizetti | Reynald Giovaninetti | Bernhard Lefort | Montserrat Caballé, Ina Delcampo, Pierre Duval, John Darrenkamp, Raimon Torres, Maria Coronada | | 5 de gener |

## Referències

* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 19 de febrer 2022. [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 17 d’abril 2017. [Consulta: 16 abril 2017].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 13 de novembre 2017. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 17 de setembre 2021. [Consulta: 8 març 2018].
* ↑ Detalls a La Vanguardia
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 19 de febrer 2019. [Consulta: 18 febrer 2019].
* ↑ Tribó, Jaume «Cronologia liceística». . Arxivat 2014-12-28 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-12-28. [Consulta: 28 desembre 2014].
# Sant Pere de Lluçars

Sant Pere de Lluçars és una església amb elements renaixentistes i barrocs de Lluçars al municipi de Vilanova de Meià (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Espaiós edifici de planta rectangular, amb absis rectilini encarat a ponent. És cobert amb volta de canó amb llunetes, però sense cap finestra a les parets laterals. A aquests murs s'obren capelles a banda i banda (alguna amb finestra). El cor està situat als peus del temple, damunt la porta d'entrada, i és sostingut per una gran arcada. El portal és situat al mur de ponent i el forma un arc de mig punt amb grans dovelles, a la central hi ha la inscripció "1630, 1a. edificació". Damunt d'aquest portal hi ha un petit rosetó de calats goticitzants i al costat de l'esmentat portal, hi ha una làpida que diu "Segona edificació y posar la portalada al ...?, en lo any 1730". A l'angle sud-oest hi ha el campanar de planta quadrada, que de manera insòlita es recolza sobre una gran pedra que forma una petita balma dessota. Té escala de cargol, dos arcades goticitzants avui amb dos esquelles i dues espitlleres a les quatre cares corresponents. El sostre amb forma de cupulí és coronat per un bonic penell forjat. A l'interior, cremat el 1936, es conserven restes de pintures barroques i un tapis modern. S'hi venera la Mare de Déu de Gràcia, en un petit cambril darrerament renovat. L'antiga talla provenia de l'església de La Vansa. A l'exterior d'aquesta capella, existeix un curiós rellotge de sol, que marca perfectament l'hora, esculpit en un disc de pedra i en aquesta i altres parets, s'hi veuen senyals de picapedrers amb les lletres "A", "M"... La sagristia té el sostre enfonsat.
Enganxada a l'església es troba la rectoria nova.

## Història

Hi ha una làpida encastada al costat dret de la porta, amb la data de construcció (1630) i la reforma i "segona edificació y posar la portalada…" (1730). Segons fonts orals l'ampliació del temple al segle xviii es dugué a terme amb pedres d'un petit temple, segurament una ermita, dedicat a Sant Pere que es troba al nord de la població i del qual avui tan sols queden els fonaments i algunes filades de pedres.
D'aquesta parròquia en depenen les esglésies de Tòrrec i Boada. En general, i per dissort, avui tot l'edifici presenta un estat bastant precari.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Pere de Lluçars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Tissagetes

Els tissagetes (en llatí: thyssagetae, en grec antic Θυσσαγέται) eren un poble de la Sarmàcia asiàtica que vivia de la cacera, esmentat per Heròdot.
Habitaven al nord-est d'un gran desert que es travessava després de set dies de viatge, situat entre ells i el país on vivien els budins. També els mencionen Pomponi Mela, Plini el vell, Valeri Flac i altres.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Thyssagetae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 agost 2021].
# Vixniovi (Astracan)

* Per a altres significats, vegeu «Vixniovi».
Vixniovi (en rus: Вишнёвый) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 445 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Alf Sherwood

Alfred Thomas Sherwood (13 de novembre de 1923 - 12 de març de 1990) fou un futbolista gal·lès de les dècades de 1940 i 1950.
Fou internacional amb la selecció de Gal·les. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Cardiff City, Newport County i Barry Town.
El 2006 fou inclòs al Welsh Sports Hall of Fame.

## Palmarès
### Cardiff City

* Football League Division Three South: 1
       1946-47

## Referències

* ↑ "The Welsh Wizards - in defence" Wrexham.gov.uk Retrieved on 2 May 2008
* ↑ «Son's tribute to legend Alf Sherwood». WalesOnline, 28-03-2013. [Consulta: 13 maig 2016].
* ↑ "Fifties full-backs" Arxivat 2008-02-08 a Wayback Machine. Footballingfifties.com Retrieved on 26 December 2007
* ↑ «Inductees». Welsh sports hall of fame. Arxivat de l'original el 22 de juliol 2011. [Consulta: 26 desembre 2007].
# Ross Flood

Ross Flood (comtat de Kay, 28 de desembre de 1910 - Stillwater, 23 de maig de 1995) va ser un lluitador estatunidenc, especialista en lluita lliure, que va competir en els anys previs a la Segona Guerra Mundial.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes gall del programa de lluita lliure en perdre la final conta Ödön Zombori. En el seu palmarès també destaquen tres Campionats de l'NCAA i dos de l'AAU.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ross Flood». [Consulta: 10 abril 2022].
# Arare

«Arare» té aquests significats:
* Arale Norimaki, personatge principal del manga i anime Dr. Slump.
* Arare (menjar), galeta d'arròs japonesa.
* Arare, destructor de l'Armada Imperial Japonesa.
# Saint-Clément (Aisne)

Saint-Clément és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 54 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Clément era de 54 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 30 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 30 habitatges eren cases. Dels 22 habitatges principals, 17 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien tres cambres, 12 en tenien quatre i 6 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Clément el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 33 persones, 24 eren actives i 9 eren inactives. De les 24 persones actives 22 estaven ocupades (12 homes i 10 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 9 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un electricista.
L'any 2000 a Saint-Clément hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 500 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Clément a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Clément a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sánchez Ramírez

Sánchez Ramírez és una província de la República Dominicana. Localitzada al sud de la regió sud del Cibao, està dividida en 4 municipis sent la seva capital Cotuí. Limita al nord amb la província de Duarte; a l'est i al sud amb Monte Plata ; a l'oest i sud-oest amb Monseñor Nouel; i al nord-oest amb La Vega. Fins al 1952 fou part de la provįncia de Duarte i fou anomenada després del Brigadier Juan Sánchez Ramírez, heroi de la Batalla de Palo Hincado (1808) en la que els rebels espanyols van derrotar les forces d'ocupació franceses.
Des del 20 de juny de 2006 la província està dividida en els següents municipis i districtes:
* Cevicos, districtes municipals: La Cueva i Platanal
* Cotuí, districte municipal: Quita Sueño
* Fantino
* La Mata, districte municipal: Angelina i La Bija
Taula dels municipis amb la seva població segons el cens de 2012.
| Nom | Població total | Població urbana | Població rural |
| Cevicos | 12.589 | 4.285 | 8.304 |
| Cotuí | 79.596 | 48.998 | 30.598 |
| Fantino | 22.487 | 8.587 | 13.900 |
| La Mata | 42.785 | 11.478 | 31.307 |
| Total província Sánchez Ramírez | 157.457 | 73.348 | 84.109 |

## Referències

* 1 2 Consejo Nacional de Población y Familia. «Oficina Nacional de Estadística» (en castellà). Arxivat de l'original el 2006-10-12. [Consulta: 11 gener 2012].

## Enllaços externs

* Oficina Nacional de Estadística, Maps with administrative division of the provinces of the Dominican Republic, downloadable in PDF format
# Sant Pere de Llessui

Sant Pere de Llessui era l'església parroquial romànica del poble de Llessui, en el terme municipal de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic municipi de Lessui. Tenia el caràcter d'església parroquial, i en depenien la sufragània de Sant Julià de la Torre, que actualment fa les funcions d'església de Llessui, i la capella de Sant Salvador de Llessui. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les seves restes estan situades a l'extrem nord de Llessui, en el mateix camí d'entrada al poble des de la Torre i la carretera de Sort. Només queden dempreus el campanar i els peus de la nau. La resta (interior de les naus, absis i cripta) està adequada per a la visita, però només queden drets alguns fragments de les naus perimetrals i de l'absis.
Església d'una nau flanquejada per capelles, estava coberta amb volta d'aresta i rematada, a llevant, per un gran absis semicircular externament dividit en tres sectors per dues bandes llombardes, sense decoració d'arcuacions.
Als sectors laterals s'obre respectivament una finestra atrompetada cegada a l'interior per l'altar barroc. Al sector central de l'absis hi ha una finestra visible, de característiques molt similars, però situada a un nivell inferior arran de terra, donat el fort desnivell del terreny, que actualment es troba tapiada, L'altura de la nau és força superior a la de l'absis. Una ampla coberta de llicorella a dues aigües cobreix la nau, les capelles laterals i altres dependències annexes a costat i costat de la primera.
Al costat sud, i com ja s'ha sit pel fort desnivell del terreny, per sota l'església existeix una arcada de mig punt per la que passa un petit carreró.
A ponent, als peus de la nau, s'aixeca una imponent torre campanar que consta de quatre pisos il·luminats per grans finestres de mig punt i un teulat fet amb llicorella.
A la part baixa de la torre i sota una gran arcada ogival es troba l'atri al que s'obre la porta d'accés a l'interior de la nau.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Pere de Llessui». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort - Llessui». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Pere de Llessui en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tohru Fujisawa

Tooru Fujisawa (藤沢とおる, Fujisawa Tooru, nascut en 1967) és un mangaka japonès. El seu nom està romanitzat com Tohru Fujisawa en els llibres en anglès Great Teacher Onizuka de Tokyopop i com Toru Fujisawa en els lliuraments bilingües de Kodansha. El seu primer treball serialitzat fou Adesugata Junjou Boy, publicat en 1989 al Weekly Shonen Magazine. El treball més conegut de Fujisawa és Great Teacher Onizuka (GTO) del motociclista, Eikichi Onizuka, i la seua voluntat de convertir-se en professor. És una seqüela de Shōnan Jun'ai Gumi! i una història paral·lela de Bad Company. En 1998, Fujisawa guanyà el Kodansha Manga Award per Great Teacher Onizuka.

## Treballs

* Love You (1989, Magazine Fresh!, Kodansha)
* Adesugata Junjou Boy (艶姿純情Boy, 1989, Weekly Shonen Magazine, Kodansha)
* Shōnan Jun'ai Gumi! (湘南純愛組!, 1990-1996, Weekly Shonen Magazine, Kodansha)
* Bad Company (1996, Weekly Shonen Magazine, Kodansha)
* Great Teacher Onizuka (1997-2002, Weekly Shonen Magazine, Kodansha)
* Rose Hip Rose (2002-2003, Young Magazine Uppers, Kodansha)
* Tokko (特公, 2003, Monthly Afternoon, Kodansha)
* Wild Base Ballers (2003, Weekly Shonen Magazine, Kodansha. Artwork by Taroh Sekiguchi)
* Himitsu Sentai Momoider (ひみつ戦隊モモイダー, 2003/2006-2007, Weekly Young Jump, Young Jump Extra Edition Mankaku, Shueisha)
* Rose Hip Zero (2005-2006, Weekly Shonen Magazine, Kodansha)
* Magnum Rose Hip (2006, Weekly Shonen Magazine, Kodansha)
* Kamen Teacher (仮面ティーチャー, 2006-2007, Weekly Young Jump, Shueisha)
* Reverend D (2006-, Monthly Comic REX, Ichijinsha)
* Animal Joe (アニマルJOE, 2006/2008, Big Comic Spirits, Shogakukan)
* Unhappy! (あんハピっ!, 2008, Comic Charge, Kadokawa)
* Tooi Hoshi kara Kita ALICE (遠い星から来たALICE, 2008, Big Comic Spirits, Shogakukan)
* GTO Shonan 14 Days (2009-, Weekly Shonen Magazine, Kodansha)
Altres títols coneguts són Rose Hip Rose, Rose Hip Zero, i Tokko.

## Referències

* ↑ Joel Hahn. «Kodansha Manga Awards». Comic Book Awards Almanac. Arxivat de l'original el 2007-08-16. [Consulta: 21 agost 2007].

## Enllaços externs

* Tohru Fujisawa a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)
* Perfil a The Ultimate Manga Page Arxivat 2009-02-27 a Wayback Machine.
# Vixniovka (Vorónej)

* Per a altres significats, vegeu «Vixniovka».
Vixniovka (en rus: Вишнёвка) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 808 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Alfonso Casado Trigo

Alfonso Casado Trigo (Alcalá de Guadaira, Sevilla, 1984) és un pianista i director musical espanyol.
Estudia a Alcalá de Guadaira i a Sevilla, i culmina els estudis de piano al Reial Conservatori Superior de Música de Madrid. El 2003 comença a treballar com a pianista en The Phantom of the Opera al teatre Lope de Vega de Madrid. Des de llavors ha participat en el muntatge i / o representació de diversos musicals, com Mamma Mia!, La bella i la bèstia, Jesucrist superstar, High School Musical, Victor o Victòria, Cats, Els miserables, The Lion King.
De juny de 2012 fins a febrer de 2014 fou el director musical de la producció original de Els Miserables al Queen's Theatre de Londres, del que fou també supervisor musical de la gira espanyola en la temporada 2013/2014. Fou director musical de Miss Saigon a Londres, i actualment és el director musical de la producció original de The Phantom of the Opera al Her Majesty's Theatre a Londres. També ha dirigit l'OBC a L'Auditori de Barcelona.
Ha dirigit i adaptat a l'espanyol nombroses cançons per a sèries i pel·lícules, la majoria per Disney: Ant Farm, Phineas & Ferb, SpongeBob SquarePants (Bob Esponja), Muppets, Stich o Good Luck Charlie.

## Premis i reconeixements

* (2010) Premi de Teatre Musical a Millor Director Musical per Els Miserables, atorgat pels professionals del gènere a Espanya.
* (2011) Premi BroadwayWorld Spain a Millor Director Musical, per Els Miserables, atorgat pels lectors del portal web d'aquesta revista.
* (2014) Premi BroadwayWord UK al millor director musical del West End.

## Discografia

* Mamma Mia!, el musical en espanyol
* High School Musical, el musical en espanyol
* Els Miserables

## Referències

* ↑ «El español Alfonso Casado será el director musical de 'Miss Saigon' en Londres» (en castellà). BroadwayWorld.com, 22-11-2013. [Consulta: 24 desembre 2015].
* ↑ «The Phantom of the Opera cast change» (en anglès). http://www.globalartists.co.uk/,+06-09-2015.+[Consulta: 24 desembre 2015].
* ↑ «La màgia de Broadway a l'Auditori». L'Auditori, 2015. [Consulta: 24 desembre 2015].
* ↑ «Alfonso Casado elegido Mejor Director Musical en los BWW UK Awards 2014» (en castellà). BroadwayWorld.com, 22-11-2014. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Rosarno

Rosarno és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 70 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 50 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 14.796 habitants.
Rosarno limita amb els municipis següents: Candidoni, Cittanova, Gioia Tauro, Laureana di Borrello, Melicucco, Nicotera, Rizziconi, San Ferdinando, Feroleto della Chiesa i Mileto.
La ciutat és un important centre agrícola i comercial conegut per la producció de cítrics, oli d'oliva i vins.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 7 febrer 2020].