OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Despatx

Alguns estats utilitzen genèricament despatx per a denominar les comunicacions escrites intercanviades entre el seu Ministeri d'Afers Exteriors i les missions diplomàtiques i oficines consulars que en depenen. Es diferencien de les comunicacions telegràfiques pel seu contingut més prolix i detallat. Amb contingut en principi limitat, poden ser decisoris, descriptius, deliberatius, informatius, etc.
Malgrat això, alguns països limiten l'ús del terme exclusivament quan són trameses des d'una missió o d'una oficina consular, al ministeri d'afers exteriors.
La pràctica reconeix també molts altres usos del terme. Així, hi ha països que denominen despatxos a les notes diplomàtiques, i altres que reserven el terme per a les comunicacions telegràfiques intercanviades entre el ministeri d'afers exteriors i les seves respectives missions a l'exterior.
# Crystal Lake (Illinois)

Crystal Lake és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2008 est. tenia 41.797 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Crystal Lake tenia 38.000 habitants, 13.000 habitatges, i 9.900 famílies. La densitat de població era de 900 habitants/km².
Dels 13.000 habitatges en un 0% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 33% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93 homes.
La renda mediana per habitatge era de 67.000 $ i la renda mediana per família de 75.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 52.000 $ mentre que les dones 32.000 $. La renda per capita de la població era de 26.000 $. Aproximadament el 3% de les famílies i el 4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «US Board on Geographic Names». Servei Geològic dels Estats Units, 25-10-2007. [Consulta: 31 gener 2008].
* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Crystal Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Crystal Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Copa del Món de Futbol de 1950 - Grup 3

El Grup 3 de la Copa del Món de Futbol 1950, disputada al Brasil, estava compost per quatre equips, que s'havien d'enfrontar entre ells amb un total de 6 partits. Però, després del sorteig, Índia renuncià a participar en el campionat. Per tant, van quedar tres equips, que van jugar 3 partits. Quan acabaren aquests partits, l'equip amb més punts es classificà per a la fase final.

## Integrants

El grup 3 estava integrat per les seleccions següents:
| Suècia | Itàlia | Paraguai | Índia |

## Classificació

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts | Classificació |
| 1 | Suècia | 2 | 1 | 1 | 0 | 5 | 4 | +1 | 3 | Avança a la segona fase |
| 2 | Itàlia | 2 | 1 | 0 | 1 | 4 | 3 | +1 | 2 | |
| 3 | Paraguai | 2 | 0 | 1 | 1 | 2 | 4 | −2 | 1 | |
| 4 | Índia | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Renuncià a participar-hi |

## Partits
### Suècia vs Itàlia

| Suècia | 3–2 | Itàlia |
| Jeppson 25', 68' Andersson 33' | Informe | Carapellese 7' Muccinelli 75' |

### Suècia vs Paraguai

| Suècia | 2–2 | Paraguai |
| Sundqvist 17' Palmér 26' | Informe | López 35' López Fretes 74' |

### Itàlia vs Paraguai

| Itàlia | 2–0 | Paraguai |
| Carapellese 12' Pandolfini 62' | Informe | |
# Cantó de Villepinte

El cantó de Villepinte és un antic cantó francès del departament de Sena Saint-Denis, que estava situat al districte de Le Raincy. Comptava amb el municipi de Villepinte.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del cantó de Sevran.

## Municipis

* Villepinte

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1985 | Roger Lefort | RPR |
| 1985-1992 | Jean-Claude Mejsak | PS |
| 1992-1998 | Roger Lefort | RPR |
| 1998-2004 | Charles Vayssié | UMP |
| 2004-2011 | Nelly Rolland Iriberry | UMP |
| 2011- | Martine Valleton | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 7.660 | 12.103 | 17.565 | 23.745 | 30.303 | 33.782 | 35.858 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carles Rossinyol i Vidal

Carles Rossinyol i Vidal (Sabadell, 1963) és un polític i advocat català que representa Convergència i Unió (CiU) com a regidor a l'Ajuntament de Sabadell. Rossinyol també ocupa diversos càrrecs a la Diputació de Barcelona (incloent-hi la presidència d'Hisenda, Recursos Interns i Noves Tecnologies i la presidència de la Comissió Especial de Comptes).
Rossinyol és llicenciat en Dret per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i té un Màster en Dret Comparat. A la segona meitat de la dècada del 1990 exercí l'ensenyament a l'Escola de Pràctica Jurídica de la mateixa UAB. Com a portaveu del grup de CiU, Rossinyol adquirí notorietat per la seva resposta a la imputació de l'alcalde socialista, Manuel Bustos, per un presumpte cas de corrupció urbanística, conegut com a «Cas Mercuri».
El juliol del 2014, fou elegit candidat a l'alcaldia de Sabadell per a les eleccions municipals del 2015. La seva presentació com a alcaldable tingué lloc el 9 de desembre següent al Saló Modernista de l'Antiga Fundació Caixa Sabadell. Rossinyol va assegurar que aspirava a governar amb un punt de vista diferent basat en la transparència i una gestió eficaç de la ciutat. La llista encapçalada per Rossinyol fou la cinquena més votada a les eleccions municipals i va perdre un regidor.

## Obres publicades

* La responsabilidad contable y la gestión de los recursos públicos. Análisis de la doctrina del Tribunal de Cuentas (en castellà). Madrid: Monografías Civitas, 1994. ISBN 9788447004164.

## Referències

* ↑ «Carles Rossinyol» (en castellà). ABC, 09-05-2011. [Consulta: 15 novembre 2014].
* 1 2 3 «Carles Rossinyol i Vidal». Diputació de Barcelona. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015. [Consulta: 15 novembre 2014].
* ↑ Vidal, T. «Horitzó 2015-Maig». El Vapor Diari. Arxivat de l'original el 4 d'abril 2015. [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ «Carles Rossinyol, preocupat perquè Manuel Bustos continui governant a l'ombra». La Xarxa, 15-02-2013. [Consulta: 15 novembre 2014].
* ↑ «Entrevista a Carles Rossinyol, portaveu de CIU a Sabadell». COPE, 15-02-2013. [Consulta: 15 novembre 2014].
* ↑ «CDC ratifica Carles Rossinyol como cabeza de lista en Sabadell» (en castellà). La Vanguardia, 15-07-2014. [Consulta: 15 novembre 2014].
* ↑ «Carles Rossinyol veu l'alcaldia de Sabadell a l'abast de CiU». Nació Digital, 10-12-2014. [Consulta: 25 desembre 2014].
* ↑ «Rossinyol vol aportar un ‘punt de vista diferent'». El Vapor Diari, 12-01-2015. Arxivat de l'original el 30 de gener 2015. [Consulta: 29 gener 2015].
# Can Barratort

Can Barratort és un mas situat al municipi de Pardines, a la comarca catalana del Ripollès. Hi ha un càmping.

## Referències

* ↑ «CAMPING PARDINES - KG-000139». Guia oficial d'establiments turístics. Departament d'Empresa i Treball de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2021].
# Curio (gènere)

El Curio és un gènere de plantes de la família de les Asteràcies (tribu Senecioneae). Les plantes d'aquest gènere son perennifòlies suculentes amb fulles llargues, estriades i puntes de flors discoides sense flòsculs.

## Taxonomia

El genere va ser descrit pel botànic anglès Paul V. Heath i publicat a Calyx 5(4): 136, 1997. Conté més de 20 espècies, totes elles anteriorment pertanyents al gènere Seneci.

## Taxonomia

* Curio acaulis (L.) P.V.Heath
* Curio archeri (Compton) P.V.Heath
* Curio articulatus (L.) P.V.Heath (Kleinia articulata)
* Curio avasimontanus (Dinter) P.V.Heath
* Curio citriformis (L.) P.V.Heath
* Curio crassulifolius (DC.) P.V.Heath
* Curio cuneifolius (L.) P.V.Heath
* Curio ficoides (L.) P.V.Heath
* Curio hallianus (G.D.Rowley) P.V.Heath
* Curio herreanus (Dinter) P.V.Heath
* Curio humbertii (Guillaumin) P.V.Heath
* Curio muirii (L. Bolus) van Jaarsv.
* Curio ovoideus (Compton) P.V.Heath
* Curio × peregrinus (L.) P.V.Heath
* Curio pondoensis Van Jaarsv. & A.E.Van Wyk
* Curio radicans (L.) P.V.Heath
* Curio repens (L.) P.V.Heath
* Curio rowleyanus (L.) P.V.Heath
* Curio sulcicalyx (N.E.Br.) P.V.Heath
* Curio talinoides (DC.) P.V.Heath

## Referències

* ↑ «Curio ficoides». PlantZAfrica. SA National Biodiversity Institute. [Consulta: 29 desembre 2019].
* ↑ «Search results for scientific names (genus: Curio)». Species 2000 & ITIS Catalogue of Life, 2019 Annual Checklist. Species 2000: Naturalis. Arxivat de l'original el 2019-12-29. [Consulta: 29 desembre 2019].
* ↑ «Kleinia articulata (L.f.) Haw.». Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 14 juny 2020].
# Codi de Leovigild

El Codi de Leovigild fou un codi de lleis promulgat pel rei Leovigild. Tracta diversos aspectes, tots els quals no són coneguts. S'ignora la data de la seva publicació, encara que és probable que ja estigués en vigor el 582.
Leovigild el va redactar per als gots (no per als romans). Segons Isidor de Sevilla va corregir les lleis del Codi d'Euric que semblaven inadequades, va suprimir les antiquades i va afegir altres lleis pròpies. Encara que el Codi s'ha perdut, tres-centes vint-i-quatre de les seves lleis es van mantenir en la posterior legislació de Recesvint (654), al Codi del qual són qualificades d'antigues (antiquae) fet que permet saber quals són les que procedeixen de Leovigild.
Per a les seves lleis no es va valer de les Escriptures o de justificacions religioses, amb l'excepció d'una sola Llei (presa del Codi d'Euric), i totes elles presenten un quadre de notable perspectiva política i social per al seu temps.
Va marcar amb detall la distinció entre els ciutadans gots i els romans en les lleis referents a la divisió de la terra; Leovigild va protegir la propietat de la terra que corresponia als hispano-romans el que era convenient política i econòmicament, però va evitar que poguessin apoderar-se de les terres dels gots.
Quan un demandant "romà" emprenia una acció legal per litigar contra un got, un bé que considerés seu, no tenia opció a recuperar-lo si el got tenia la possessió efectiva. Leovigild va abolir aquesta norma, si bé va establir que si el got tenia la possessió hauria de ser compensat. Trencant amb una tradició anterior, es van permetre els casaments entre gots i "romans", abans castigats en les lleis visigodes amb la pena de mort i prohibits també pels catòlics romans per motius religiosos. Un dels títols està dedicat als comerciants estrangers en el regne, i una llei es refereix a ells com a venedors d'or, plata, vestuari i ornaments (és a dir articles de luxe). De la llei pot deduir-se'n que sovint es venien objectes robats. Estava prohibit als comerciants estrangers contractar treballadors en territori visigot i després emportar-se'ls al seu país. En quant a esclaus gots, als gots se'ls va prohibir vendre als seus fills com a esclaus. El rei va dictar una ordre que obligava els jutges i bisbes a investigar conjuntament els casos d'infanticidi. Els membres del clergat no podien demandar-se entre ells davant Tribunals públics (si podien fer-ho davant tribunals eclesiàstics). Com la prohibició va ser escassament respectada, en l'any 589 es va establir una prohibició contundent. Aquell que incomplís aquesta disposició perdia el cas i a més seria excomunicat.
# Dinastia de Lambakana

La dinastia de Lambakana fou una casa reial de Ceilan que va governar l'illa en dos períodes diferenciats i mitjançant dues branques.
La primera dinastia de Lambakanna va durar del 66 al 436 i la va iniciar Vasabha, cap del clan Lambakana, quan va agafar el tron en el lloc del darrer rei de la dinastia Vidjaya, Subha. Va acabar amb la invasió dels Pandya de 436 dirigida per Pandu, que van ocupar el poder i van posar fi al regnat de Mittasena. Els tàmils van tenir sis reis i després (463) va agafar el poder la dinastia Moriya, derivada de la primera dinastia de Lambakana, que va durar fins al 691.
La segona dinastia de Lambakana va durar del 691 al 1017. La va fundar Manavanna (691-726) que era fill de Kassapa I i descendent del rei Silameghavanna (614-623). Va durar fins al 1017 quan els txola van envair l'illa i el rei Mahinda V va fugir a Ruhuna.

## Bibliografia

* A History of Sri Lanka, by K. M. De Silva, University of California Press, 1981
# Crystal Lake

* No s'ha de confondre amb Crystal Lakes o Lake Crystal.
«Crystal Lake» té aquests significats:
* Crystal Lake (Florida), població dels Estats Units a l'estat de Florida.
* Crystal Lake (Illinois), població dels Estats Units a l'estat d'Illinois.
* Crystal Lake (Iowa), població dels Estats Units a l'estat d'Iowa.
* Crystal Lake Park, població dels Estats Units a l'estat de Missouri.
# Corebos (arquitecte)

Corebos (en llatí Coroebus, en grec antic Κόροιβος 'Koroibos') va ser un arquitecte del temps de Pèricles, que va començar el temple de Demeter (Telesterion) a Eleusis, però va morir abans d'acabar la feina segons diu Plutarc.

## Referències

* ↑ Sir William Smith. A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. J. Murray, 1873, p. 859–.
# Cantó de Villeneuve-le-Roi

El cantó de Villeneuve-le-Roi és un antic cantó francès del departament de Val-de-Marne, que estava situat al districte de Créteil. Comptava amb 2 municipis i el cap era Villeneuve-le-Roi.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del cantó d'Orly.

## Municipis

* Ablon-sur-Seine
* Villeneuve-le-Roi

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1967 | Gilbert Cartier | MRP |
| 1967-1976 | Maxime Kalinsky | PCF |
| 1976-1988 | Armelle Le Cam | PCF |
| 1988-1989 | Pierre Martin | PCF |
| 1989-1994 | Michel Herry | PCF |
| 1994-2001 | Jean-Pierre Hermellin | UDF |
| 2001-2008 | Didier Gonzales | UMP |
| 2008 | Daniel Guérin | MRC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 27.386 | 28.766 | 26.627 | 25.776 | 25.263 | 23.159 | 23.650 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carles Sagués i Baixeras

Carles Sagués i Baixeras (Badalona, 1954) és un activista, polític i professor jubilat català.
És llicenciat en Geografia i Història i professionalment ha treballat en l'ensenyament. Ha treballat a l'Escola de Formació Sindical de CCOO, sindicat al qual està afiliat. Va combinar la feina de professor amb l'activitat política. Va ser regidor a l'Ajuntament de Badalona de 1983 a 1995 pel Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC), en qualitat d'independent i després com a membre d'Iniciativa per Catalunya Verds (ICV) arran de la seva fundació. De 2007 a 2015 va tornar a ser regidor i president del grup municipal d'ICV-EUiA, i va ocupar la regidoria de cultura, esports i joventut.
El 2014 va competir amb Àlex Mañas a les primàries d'ICV i va perdre per un estret marge de vots. El 2015 va deixar el càrrec i l'acta de regidor per desavinences amb el partit, si bé va mantenir la militància. Alhora liderava el moviment Per Guanyar Badalona, una plataforma de confluència de diversos moviments socials d'esquerres per concórrer a les eleccions municipals de maig de 2015, que va donar lloc, en combinació amb altres plataformes, a Guanyem Badalona en Comú, on Sagués ha participat amb posterioritat.
És activista social des de la seva adolescència, participat en el moviment de defensa de l'educació i posteriorment es va integrar al moviment veïnal, sent fundador de l'Associació de Veïns del Centre de Badalona. Des de la seva jubilació, participa amb el moviment pensionista i la xarxa solidària de Badalona, de manera molt activa, a més de ser un dels fundadors, a la Plataforma Sant Roc som Badalona, dedicada a tracta casos de vulnerabilitat social, especialment de l'àmbit de l'habitatge, en el barri de Sant Roc.

## Referències

* 1 2 «L'entrevista: Carles Sagués». Fundació Salut Alta, 07-12-2020. [Consulta: 30 març 2023].
* 1 2 F., Q. «Carles Sagués abandona "decebut" la presidència d'ICV-EUiA a Badalona». El Periódico de Catalunya, 12-01-2015.
* 1 2 Llamas, Silvia «Carles Sagués deja la presidencia del grupo municipal de ICV-EUiA en Badalona». La Vanguardia, 08-01-2015.
* 1 2 3 4 López Cucarella, Montse «Entrevista a Carles Sagués: "Els comunistes tota la vida hem lluitat per canviar el món"». Públic, 12-08-2021.
* ↑ Muñoz, Sara «Els regidors Carles Sagués i Àlex Mañas competeixen per ser cap de llista d'ICV». El Punt Avui, 28-03-2014.
* 1 2 Piñol, Àngels «El líder de ICV en Badalona deja su cargo municipal por discrepancias». El País, 11-01-2015.
* ↑ «Qui som?». Guanyem Badalona en Comú. Arxivat de l'original el 6 d’agost 2020. [Consulta: 30 març 2023].
* ↑ Rodríguez Carrera, Marta «Els tres jubilats que mimen Sant Roc». Ara, 05-02-2023.
* ↑ Muñoz, Sara «A les portes de l’infern». El Punt Avui, 09-12-2022.
# Can Mascaró (Sant Josep, 32)

Can Mascaró és una casa modernista de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil amb planta baixa, pis i golfes. Exteriorment només presenta dues de les seves quatre façanes, i ocupen tota una cantonada. Es tracta de la reforma d'una antiga casa coberta amb una teulada de dos vessants, amb el carener paral·lel a la façana, i que destaca especialment pels esgrafiats que decoren la part superior de les obertures, amb alguns motius vegetals. D'altra banda, cal fer notar el coronament de la façana que amaga la teulada al darrere, format per línies trencades i ondulades. La casa s'adapta al desnivell del carrer, i presenta l'angle de la cantonada arrodonit. El degradat estat de conservació de l'edifici ve donat a la façana pel despreniment de l'arrebossat i esgrafiat, i especialment par la gran quantitat d'instal·lacions elèctriques que coincideixen a l'angle de la mateixa.

## Història

Possiblement la reforma fou realitzada vers l'any 1920.

## Referències

* 1 2 «Can Mascaró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Dinastia dels Philidor

La dinastia dels Philidor (o també Filidor, o Danican Philidor) fou una família de músics francesos, d'origen escocès que serviren com a músics de cort dels reis de França de manera continuada durant dos segles, des del primer terç del segle xvii al darrer terç del segle xviii.
El nom de Danican (D'Anican) ve de l'escocès Duncan. El renom de Philidor fou afegit posteriorment al nom de la família, mercès a Michel Danican I, el vell, ja que Lluís XIII li va atorgar aquest malnom perquè la manera com tocava l'oboè recordava el rei un oboista italià virtuós, anomenat Filidori. Tant Michel Danican II, el jove com Jean Danican Philidor varen tocar a la Grande Écurie (literalment, el Gran Estable o les Grans Cavallerisses; però en sentit figurat, la Banda Militar) del rei a París.
Els posteriors membres de la família foren també destacats músics i coneguts compositors. El seu representant més il·lustre és François-André Danican Philidor, qui a més de músic, fou un dels millors jugadors d'escacs del seu temps, i que ha donat nom a dos termes escaquístics contemporanis: la Defensa Philidor, una obertura d'escacs i la Posició de Philidor, una posició de final.

## Membres més destacats de la família Danican Philidor

| | | Michel Danican el vell (1600-1659) | Michel Danican el vell (1600-1659) | Michel Danican el vell (1600-1659) | Michel Danican el vell (1600-1659) | Michel Danican el vell (1600-1659) | Michel Danican el vell (1600-1659) | | |
| | | Jean Danican (1610-1679) | Jean Danican (1610-1679) | Jean Danican (1610-1679) | Jean Danican (1610-1679) | Jean Danican (1610-1679) | Jean Danican (1610-1679) | | | | | | | | | | | | |
| André Danican, dit l'ainé (1647-1730) | André Danican, dit l'ainé (1647-1730) | André Danican, dit l'ainé (1647-1730) | André Danican, dit l'ainé (1647-1730) | André Danican, dit l'ainé (1647-1730) | André Danican, dit l'ainé (1647-1730) | | | Jacques Danican, dit le cadet (1657-1708) | Jacques Danican, dit le cadet (1657-1708) | Jacques Danican, dit le cadet (1657-1708) | Jacques Danican, dit le cadet (1657-1708) | Jacques Danican, dit le cadet (1657-1708) | Jacques Danican, dit le cadet (1657-1708) | | | | | | |
| Anne Danican (1681-1728) | Anne Danican (1681-1728) | Anne Danican (1681-1728) | Anne Danican (1681-1728) | Anne Danican (1681-1728) | Anne Danican (1681-1728) | | | François-André Danican (1726-1795) | François-André Danican (1726-1795) | François-André Danican (1726-1795) | François-André Danican (1726-1795) | François-André Danican (1726-1795) | François-André Danican (1726-1795) | Pierre Danican (1681-1731) | Pierre Danican (1681-1731) | Pierre Danican (1681-1731) | Pierre Danican (1681-1731) | Pierre Danican (1681-1731) | Pierre Danican (1681-1731) |

## Enllaços externs

* Sénéchaud, Dany. «Le nom de Philidor aujourd'hui» (en francès). Le Magazine. ResMusica.com, 19-11-2006. Arxivat de l'original el 10 de març 2007. [Consulta: 3 novembre 2010].