OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Peracense

El Castell de Peracense és un castell medieval situat a la població de Peracense a l'Aragó, concretament a la comarca del Jiloca, situat a la Serra Menera, a 1365 m sobre el nivell del mar.

## Història

El lloc on avui hi ha el castell ja fou ocupat a l'edat del bronze i també ho fou en època islàmica. Però fou a partir del segle xii quan va prendre un valor estratègic per ser un punt de frontera entre els regnes d'Aragó i Castella, concretament era el punt de divisió entre el Senyoria de Molina, el d'Albarrasí i la Comunitat de Daroca. Formava part del sistema defensiu de la frontera castellanoaragonesa del qual també formen part els castells d'Albarrasí, Daroca, Tornos i Santed per la banda aragonesa i d'Embid i Molina de Aragón per part castellana. D'aquesta manera, doncs, el castell fou enfortit i al segle xiv se li va donar la forma que té actualment. Ara bé, al segle xv, amb la unió dinàstica dels dos regnes i la incorporació de noves armes de setge, el castell va caure progressivament en desús.
El 1987 va començar la restauració del castell per part del Govern d'Aragó.

## Estructura

El castell està format per tres recintes emmurallats concèntrics que s'assenten sobre afloraments de roques vermelles. La muralla exterior protegeix el sector més vulnerable i planer; compta amb uns murs d'un gruix considerable i tres torres, així com amb un pati extens que també va servir com a pedrera per extreure pedres de molí.
En el segon recinte hi ha les dependències de la tropa i hi destaca, la porta d'entrada, protegida per una torre que alhora també protegia la torre d'entrada; l'anomenada torre de l'Hospital, que servia de vigia i coordinava els dos recintes, i finalment una gran cisterna.
El tercer recinte és el més singular, està construït sobre la roca viva i s'hi accedia per una escala mòbil, que estava protegida per una falsa torre de l'homenatge perquè en realitat es tracta d'un poderós mur pantalla que guarda tota aquesta estructura. A dins d'aquest recinte hi htrobem les estances més nobles, amb volta apuntada i unes altres cisternes.
# Cantó de Pradèlas

El cantó de Pradèlas és un cantó francès del departament de l'Alt Loira, situat al districte de Lo Puèi de Velai. Té 11 municipis i el cap és Pradèlas.

## Municipis

* Arlempdes
* Barges
* Lafarre
* Landos
* Pradèlas
* Rauret
* Saint-Arcons-de-Barges
* Saint-Étienne-du-Vigan
* Saint-Haon
* Saint-Paul-de-Tartas
* Vielprat

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1967 | M. Hilaire | Divers droite |
| 1967-1973 | M. Allary | RI |
| 1973-1979 | M. Achard | Divers droite, després PS |
| 1979-1998 | Jean Allègre | UDF |
| 1998-2004 | Guy Hilaire | Divers gauche |
| 2004-2011 | Marc Liabeuf | Divers droite |
| 2011- | Jean-Louis Reynaud | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Castelltort (desambiguació)

«Castelltort» té aquests significats:
# Castellvell (Olius)

* Per a altres significats, vegeu «Castellvell (cim d'Olius)».
Castellvell és una entitat de població del municipi d'Olius, a la comarca catalana del Solsonès. Malgrat això, el poble va ésser un municipi independent fins a mitjan segle xix.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| Any | Nucli urbà | Nucli urbà | Nucli urbà | Poblament dispers | Poblament dispers | Poblament dispers | Total |
| Any | Homes | Dones | Total | Homes | Dones | Total | Total |
| 2000 | 0 | 0 | 0 | 25 | 24 | 49 | 49 |
| 2001 | 0 | 0 | 0 | 24 | 25 | 49 | 49 |
| 2002 | 0 | 0 | 0 | 22 | 23 | 45 | 45 |
| 2003 | 0 | 0 | 0 | 21 | 24 | 45 | 45 |
| 2004 | 0 | 0 | 0 | 18 | 22 | 40 | 40 |
| 2005 | 0 | 0 | 0 | 17 | 21 | 38 | 38 |
| 2006 | 0 | 0 | 0 | 16 | 21 | 37 | 37 |
| 2007 | 0 | 0 | 0 | 16 | 21 | 37 | 37 |
| 2008 | 0 | 0 | 0 | 17 | 19 | 36 | 36 |
| Font: INE ||||||||

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
# Casa Ramon (Boí)

La Casa Ramon és un edifici del municipi de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Al seu costat hi ha el Paller de la Casa Ramon, igualment inventariat de manera individual.

## Casa

La casa és un element inventariat. És una unitat agropecuària familiar organitzada al voltant de l'era, que encara conserva el paviment de pedra. Té façana als carrers de la Muralla i del Raval i un única mitgera pel costat N-O. L'habitatge, que és l'edifici que fa mitgera, és de planta rectangular i consta de planta baixa i dos pisos, amb coberta a dos vessants. Són interessants la façana del C. Raval amb un balcó corregut al segon pis i la galeria que dona a l'era.
Amb façana al C. Raval hi ha l'edifici del paller i les corts, molt sobri i amb les poques obertures que l'ús reclama. El cobert, situat al costat nord del conjunt, té una façana cega al C. Muralla i una façana oberta a l'era, amb estructura de fusta. Una part de l'era està coberta amb fibrociment.

## Paller

El paller de Casa Ramon és un element inventariat. És un edifici de planta quasi rectangular que consta de planta baixa, per sota del nivell del carrer, originalment destinada a cort i una planta pis, amb porta d'accés des del carrer per la part posterior, originalment destinada a paller.
La coberta és a dos vessants, de llosa de pissarra. Les façanes són gairebé cegues, amb dos grans portals, un a cada planta en costats oposats, aprofitant el desnivell del carrer i dues petites finestres quadrades sobre el portal de la planta baixa.
Situat fora el recinte emmurallat, constitueix un bon exemple tipològic de l'edifici de paller i cort, i ajuda a configurar la imatge urbana exterior del recinte.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Ramon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].
* 1 2 3 «Paller de Casa Ramon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].
# Casa Ramon (Lloret de Mar)

La Casa Ramon és un edifici del municipi de Lloret de Mar (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un immoble de tres plantes, entre mitgeres, cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a façana. Està ubicat al carrer Sant Martí.

## Descripció

La planta baixa destaca especialment el gran portal adovellat d'accés equipat amb unes poderoses dovelles de granit de mida gran, les quals estan molt ben escairades i treballades. En la clau de la volta hi ha un escut de pedra en relleu, en el qual hi ha incisa una inscripció, però de difícil interpretació que diu així: "I H S (aquí hi ha el nom del propietari impossible de desxifrar) M X L X II"(1562). L'obertura de l'esquerra, de tipologia rectangular i que actua com a finestra, és totalment irrellevant, ja que no ha rebut cap tractament singular a destacar.
En el primer pis, ubicada simètricament sobre el portal adovellat, trobem una finestra gòtica d'arc conopial. Es tracta d'un exemplar bastant discret lluny de la magnificència formal i estilística de la finestra del Cafè Latino i està equipada amb llinda monolítica, muntants i ampit de pedra, concretament de granit. En el segon pis s'observa una petita finestra rectangular totalment irrellevant, ja que no acumula cap treball a remarcar. Tanca la façana en la part superior un ràfec format per quatre fileres: la primera de rajola plana, la segona de rajola en punta de diamant, la tercera de rajola en forma d'arquets cegats i la quarta de rajola plana.
A simple vista s'observa que amb el pas del temps l'immoble ha experimentat tot una sèrie de remodelacions i intervencions, les quals han alterat profundament la seva morfologia, deixant unes empremtes i cicatrius importants que salten ràpidament a la vista. Així s'observa que de ben segur els actuals números 14 i 16 constituïen en origen un sol immoble, però en un moment històric determinat es van separar conformant així dos immobles totalment independents. En segon lloc, en un moment determinat també es va procedir al realçament de l'alçada total de l'edifici amb la construcció d'una nova planta.

## Història

L'immoble ofereix un bon estat de conservació, no excel·lent però si correcte, que es deuria a les obres de manteniment i condicionament que se solen dur a terme en tots els edificis per tal d'assegurar la seva preservació. Unes obres que es van materialitzar, a la pràctica, entre el tercer quart i finals del segle passat, aproximadament. Anteriorment, en un moment determinat del segle XX que no podem arribar a especificar, l'immoble va experimentar unes obres importants de remodelació que es van traduir a la pràctica amb el realçament de l'alçada total de l'edifici, concretament amb la construcció d'una nova planta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Habitatge al carrer Sant Martí, 14-16». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2014].
# Casa Rafel Molins

La Casa Rafel Molins és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres. La planta baixa presenta tres portals, actualment dos són locals comercials. Al primer pis balconada correguda, aguantat per mènsules i dentells, de tres obertures amb guardapols d'estil gòtic. De la balconada arrenquen quatre pilastres, que ordenen la façana verticalment, amb fust estriat i ordre compost que separen cada obertura i que acaben al pis superior abans de la cornisa. En el segon pis trobem tres balcons independents amb guardapols apuntat i capitell decorat de pedra. Jerarquia en altura. L'entaulament està cobert per una terrassa.

## Referències

* ↑ «Casa Rafel Molins». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Castell de Tourbillon

El castell de Tourbillon (en francès: Château de Tourbillon) és un castell al municipi suís de Sion, al cantó de Valais. Està situat en un turó i encara la Basílica de Valère, situada en el turó de davant.
Va ser construït al final de segle xiii, probablement entre 1290 i 1308, per Boniface de Challant. Una gran part del castell va ser destruïda pels Patriotes de Valais l'any 1416. Llavors va ser reconstruït l'any 1477 per Guillaume VI de Raron. El castell és actualment en estat de ruïnes per culpa d'un incendi en l'any 1788.

## Referències

* ↑ Lutz, Markus. Dictionnaire géographique et statistique de la Suisse (en francès). F. Blanchard, 1861, p. 251.
# Centre eqüestre olímpic de Hong Kong

El Centre eqüestre olímpic de Hong Kong és un conjunt d'instal·lacions esportives a Hong Kong (La Xina) per a la pràctica dels esports eqüestres. Serà la seu de les competicions d'equitació dels Jocs Olímpics de 2008.
# Centre sociosanitari

Els centres sociosanitaris són els recursos d'internament dotats de les característiques estructurals i del personal necessari per atendre pacients sociosanitaris.

## Estructura

Des del punt de vista de la seva estructura de serveis, estan integrats per una o més de les unitats següents:

### Unitat de llarga estada

És la unitat d'hospitalització que té com a funció el tractament rehabilitador, de cures de manteniment, de profilaxi de complicacions, com també de suport per a persones grans amb malalties cròniques de llarga evolució que han generat incapacitats funcionals de major o menor grau, a fi d'aconseguir la màxima autonomia que permeti la situació del malalt.
Dins d'aquestes unitats s'inclou l'atenció a persones amb demència avançada o amb algun altre trastorn cognitiu de tipus crònic. Quan el nombre de persones hospitalitzades amb aquestes patologies és prou nombrós, cal ubicar aquests pacients en unitats diferenciades de psicogeriatria.

### Unitat de mitjana estada-convalescència

És la unitat d'hospitalització que té com a objectiu restablir aquelles funcions o activitats que hagin estat afectades, parcialment o totalment, per diferents patologies. Es tracta de persones grans amb malalties de base que necessiten una recuperació funcional després de patir un procés quirúrgic, traumatològic o mèdic, prèviament tractat en una fase aguda.

### Unitat de mitjana estada-cures pal·liatives

És la unitat d'hospitalització que té com a funció oferir tractament pal·liatiu i de confort a pacients amb càncer avançat o amb altres malalties inguaribles en fase terminal. El control de símptomes i el suport emocional al malalt i a la seva família són els objectius que presenta la unitat.

### Unitat de mitjana estada polivalent

És una unitat en la que es poden atendre indistintament pacients convalescents o tributaris de cures pal·liatives.

### Unitat de tractament de la sida

És la unitat d'hospitalització creada per atendre pacients en fase terminal específicament per sida.

### Unitat d'avaluació integral ambulatòria en geriatria, cures pal·liatives i trastorns cognitius

L'avaluació integral ambulatòria en geriatria, cures pal·liatives i trastorns cognitius és l'activitat per la qual s'arriba a un diagnòstic clínic que, a més, valora les capacitats i necessitats de determinats pacients, mitjançant un procediment de diagnòstic unidisciplinari o multidisciplinari, segons escaigui, per tal de dissenyar un pla d'intervenció global. Aquesta avaluació és una eina de suport especialitzada per a l'atenció primària i altres xarxes sanitàries i sociosanitàries.
# Castell de la Morera de Montsant

Castell de la Morera de Montsant és un monument del municipi de la Morera de Montsant (Priorat) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Del castell de la Morera de Montsant en resten alguns murs situats al capdamunt del turó que hi ha a la part alta del poble. Per les restes es pot deduir que tenia planta rectangular. Resta una cleda de carreus de 8x18,8 m, assolint 5m d'alçada màxima a l'única cantonada que roman sencera. A la façana est hi ha la porta, de la que tan sols en resten els muntants; es pot comprovar que segurament arran del reaprofitament del castell com a habitatge, fou molt reduïda. Inicialment devia estar acabada en arc de mig punt. Les pedres dels murs estan poc treballades i són de mida reduïda, unides amb morter de calç. Estan arrenglerades d'una manera bastant irregular. Als cantons, són més grans i estan ben tallades.

## Història

Se suposa que en un origen el Castell de la Morera era un rafal sarraí o almenys n'hi hagué un dins el seu terme, que restà inicialment a mans de Bertran de Castellet i que el 1174 era una dominicatura de la reina Sança, esposa d'Alfons I. El lloc era un nucli que potser ja disposava d'una certa població abans del 1170, any en què Albert de Castellvell, amb el consentiment d'Alfons I, el va donar a Arnau de Salforès perquè el poblés i l'edifiqués.
El 1218 el rei Jaume I va donar en concessió el castell a la Cartoixa de Santa Maria d'Escaladei, restant sota la seva propietat fins al 1835. Alhora, està documentat l'ús del mateix com a presó senyorial durant el segle xvii. És sabut també que l'any 1954 moltes de les pedres del castell ja en ruïnes foren utilitzades per arranjar carrers i alguna plaça del poble.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Castell de la Morera de Montsant». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Castell de la Morera de Montsant». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Atanasi Ramas

La Casa Atanasi Ramas és una obra eclèctica de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici eclèctic de tres pisos, molt reformat. Cal destacar la tribuna decorada amb columnes pintades i aguantada amb permòdols. La seva tipologia és característica dels primers edificis bastits a la zona de baixa densitat.

## Història

Al 1931 l'arquitecte Josep Puig de Barberà, addiciona l'últim pis que no guarda les proporcions originals, ja que s'ha ampliat.

## Referències

* 1 2 «Casa Atanasi Ramas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Casa Asols (Manresa)

La Casa Asols és un edifici del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un gran casal construït al segle xviii seguint la tipologia barroca. D'àmplia parcel·la, consta de planta baixa i tres pisos. Edifici d'habitatges actualment amb dues escales de veïns; la que correspon al n. 7, amb escala interior estreta a tres habitatges. La del n. 9, conté el portal i l'escala principal, ampla, feta de pedra, que puja fins al primer pis i ventila a un pati interior. L'escala continua als pisos superiors amb revestiment de rajola. La façana principal presenta un ritme de balcons de forja l'amplada dels quals disminueix en alçada, tots ells d'esquema vertical i en forma d'arc rebaixat. Coberta de teula, formant ràfec amb imbricacions també de teula.

## Història

El portal principal data del 1789. Posteriorment la casa ha sofert modificacions que han fragmentat els seus interiors.

## Referències

* 1 2 «Casa Asols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Dagobert

«Dagobert» té aquests significats:
* Dagobert I (603-639), fill de Clotari II, rei dels francs, i de Bertruda, rei dels francs entre els anys 629 i 639
* Dagobert II (?- Stenay, 679), rei merovingi d'Austràsia (676-679), fill de Sigebert III rei d'Austràsia
* Dagobert III (699-715), rei dels francs des del 711 fins a la seva mort cinc anys després
* Dagobert d'Agde, bisbe d'Agde documentat el 848 i 872
* Reducte Dagobert, fortificació militar de vigilància d'època moderna del terme comunal de la Llaguna, a la comarca del Conflent (Catalunya Nord)
# Cantó de Villeneuve-Saint-Georges

El cantó de Villeneuve-Saint-Georges és un cantó francès del departament de Val-de-Marne, situat al districte de Créteil. Des del 2015 té 3 municipis.

## Municipis

* Limeil-Brévannes
* Valenton
* Villeneuve-Saint-Georges (en part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1946 | Henri Janin | PCF |
| 1946-1949 | Roger Vermot-Desroches | PCF |
| 1949-1961 | Armand Cachat | RPF, després RS, després UNR |
| 1961-1964 | Marcel Sieffert | UNR |
| 1964-1967 | Marius Faïsse | SFIO |
| 1967-1985 | Julien Duranton | PCF |
| 1985-1992 | Marius Faïsse | UDF-PSD |
| 1992-2011 | Laurent Dutheil | PS |
| 2011 | Nathalie Dinner | app. PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 18.146 | 20.106 | 23.675 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Catàleg d'Estrelles Dobles Aitken

El Catàleg d'Estrelles Dobles (en anglès: Aitken Double Star Catàleg, o ADS) és un catàleg d'estrelles dobles. Va ser compilat per Robert Grant Aitken i publicat el 1932 en dos volums, sota el nom de New general catalogue of double stars within 120° of the North Pole, és a dir, Nou catàleg general de les estrelles dobles a 120 ° del Pol Nord.$^,$

## Referències

* ↑ New general catalogue of double stars within 120° of the North Pole, Robert Grant Aitken and Eric Doolittle, Washington, D. C.: Carnegie Institution of Washington, 1932.
* ↑ List of corrections to the New general catalogue of double stars within 120° of the North Pole, Robert Grant Aitken, Washington, D. C.: Carnegie Institution of Washington, 1934.

## Bibliografia

* George Van Biesbroeck (1932). "REVIEW: New General Catalogue of Double Stars within 120° of the North Pole by R. G. Aitken". The Astrophysical Journal. 72: 320.
# Characidium gomesi

Characidium gomesi és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius Grande, Tietê i Paranapanema a la conca del riu Paranà al Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt, J. T. 1867. Om trende, formeentligt ubeskrevne fisk af characinernes eller Karpelaxenes familie. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1866: 49-68, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Castro, R.M.C. i L. Casatti 1997. The fish fauna from a small forest stream of the Upper Parana River Basin, southern Brazil. Ichthyol. Explor. Freshwat. 7(3/4):337-352.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Iguchi, K., N. Matsubara, T. Yodo i K. Maekawa 2004. Individual food niche specialization in stream-dwelling charr. Ichthyol. Res. 51:321-326.
* Leggatt, R.A. i G.K. Iwama 2003. Occurrence of polyploidy in the fishes. Rev. Fish Biol. Fish. 13:237-246.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Characidium gomesi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Cantó de Villenauxe-la-Grande

El cantó de Villenauxe-la-Grande és un antic cantó francès del departament de l'Aube, situat al districte de Nogent-sur-Seine. Té 7 municipis i el cap és Villenauxe-la-Grande. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Barbuise
* Montpothier
* Périgny-la-Rose
* Plessis-Barbuise
* La Saulsotte
* La Villeneuve-au-Châtelot
* Villenauxe-la-Grande

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Gaston Rolle | radical |
| 1949-1979 | Marcel Delahaye | RI, després UDF |
| 1979-2004 | Jean-Michel Chevrier | PS |
| 2004-2015 | Christophe Dham | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 3.203 | 3.188 | 2.936 | 2.971 | 3.325 | 4.125 | 4.631 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Dagobert III

Dagobert III (699-715) va ser rei dels francs des del 711 fins a la seva mort cinc anys després.
Va néixer el 699, fill i hereu del rei Khildebert III i Edona. Va accedir al tron dels tres regnes francs d'Austràsia, Nèustria i Borgonya a la mort del seu pare, amb tan sols dotze anys. El poder real va quedar al majordom de palau Pipí d'Heristal.
El seu breu regnat va quedar marcat per les batalles internes per succeir a Pipí a la seva mort el 714, i pels esforços per subjugar els frisis a les fronteres del nord. Com a conseqüència d'aquests conflictes, parts del sud de la Gàl·lia es van independitzar del poder merovingi i passaren a mans de magnats locals que actuaven d'acord amb els seus propis interessos.

## Notes i referències

* ↑ Fredegari (Continuador), 9, MGH SS rer Merov II, pàg. 173, i Liber Historiæ Francorum 50, MGH SS rer Merov II, pàg. 324.

## Vegeu també

* Dinastia merovíngia
* Cronologia de la història de França