OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quercus × bimundorum

Quercus × bimundorum (o Quercus bimundorum), conegut com a roure dels dos mons, és un híbrid natural de Quercus alba (del Nou Món), i Quercus robur (del Vell Món) i que pertany a la família de les fagàcies i està dins de la secció dels roures blancs.

## Descripció

Quercus × bimundorum és un arbre que arriba als 12 m, hi ha cultivars comercials disponibles, que inclouen 'Crimschmidt', denominació comercial Crimson Spire, amb una forma de creixement columnar, i 'Midwest', denominació comercial Prairie Stature, amb una forma de creixement piramidal.

## Distribució

Quercus × bimundorum és un híbrid natural de Quercus alba (del Nou Món), i Quercus robur (del Vell Món). Es produeix esporàdicament quan entren en contacte als Estats Units.

## Taxonomia

Quercus × bimundorum va ser descrita per Ernest Jesse Palmer i publicat a Journal of the Arnold Arboretum 29(1): 18, a l'any 1948.

### Etimologia

Quercus: Nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
x bimundorum: epítet que vol dir "dels dos mons".

## Referències

* ↑ J. Arnold Arbor. 29: 18 (1948)
* ↑ «Quercus × bimundorum» (en anglès). Landscape Plants. Oregon State University, 2020. [Consulta: 19 octubre 2020].
* ↑ «Quercus × bimundorum E.J.Palmer» (en anglès). Plants of the World Online. Board of Trustees of the Royal Botanic Gardens, Kew, 2017. [Consulta: 19 octubre 2020].
* ↑ «Quercus × bimundorum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 14 novembre 2020].
# Pelagornis sandersi

Pelagornis sandersi és una espècie extinta d'ocell volador que tenia una envergadura alar estimada d'entre 6,1 i 7,4 metres. Si l'envergadura alar màxima estimada era la certa, aquest seria l'ocell volador més gros que se sàpiga que hagi existit. Tindria una envergadura alar doble de la que té l'albatros viatger.
Fins al descobriment d'aquest ocell el que tenia més envergadura era l'extint Argentavis magnificens amb 4 m d'envergadura alar. P. sandersi va viure fa 25 milions d'anys durant el període Chatià de l'Oligocè. Probablement només podia envolar-se llençant-se des d'un penya-segat.

## Descobriment

L'únic fòssil de P. sandersi va ser desenterrat l'any 1983 en treballs de construcció de l'aeroport de Charleston, Carolina del Sud. L'ocell rep l'epítet específic Albert Sanders del Museu de Charleston on actualment es troba aquest fòssil.

## Comparació amb els pterosaures

Els animals més grossos que volaven segueixen sent els rèptils pterosaures com Hatzegopteryx i Quetzalcoatlus amb envergadures alars d'uns 10-11 metres.

## Referències

* ↑ Ksepka, D. T. «Flight performance of the largest volant bird». Proceedings of the National Academy of Sciences, 111, 29, 07-07-2014, pàg. 10624–10629. DOI: 10.1073/pnas.1320297111. PMC: 4115518. PMID: 25002475 [Consulta: 8 juliol 2014].
* 1 2 Morelle, Rebecca. «Fossil of 'largest flying bird' identified». BBC News Online, 07-07-2014. Arxivat de l'original el 7 juliol 2014. [Consulta: 8 juliol 2014].
* ↑ Choi, Charles Q. «World's largest flying bird was like nothing alive today». Fox News, 07-07-2014. Arxivat de l'original el 8 juliol 2014. [Consulta: 7 juliol 2014].
* ↑ Osborne, Hannah. «Pelagornis Sandersi: World's Biggest Bird Was Twice as Big as Albatross with 24 peus (7.3 m) Wingspan». International Business Times, 07-07-2014. Arxivat de l'original el 8 juliol 2014. [Consulta: 7 juliol 2014].
* ↑ Karim, Nishad. «Fossils dug up at airport may be largest flying bird ever found». The Guardian, 07-07-2014. Arxivat de l'original el 8 juliol 2014. [Consulta: 7 juliol 2014].
* ↑ «Hatzegopteryx». BBC, 2014. Arxivat de l'original el 27 de març 2014. [Consulta: 8 juliol 2014].
# Medusozous

Els medusozous (Medusozoa) són un clade del fílum cnidaris, considerat sovint com a subfílum. Es caracteritzen per presentar una fase de medusa en el seu clicle biològic.
Inclou les classes dels cubozous, els hidrozous, els escifozous i els estaurozous; la situació dels polipodiozous (cnidaris paràsits) és controvertida.

## Filogènesi

Els següent cladograma mostra la posició dels medusozous dins dels cnidaris:
| Cnidaria | Anthozoa  Hexacorallia Octocorallia Medusozoa Staurozoa   Hydrozoa Cubozoa Scyphozoa Endocnidozoa Myxozoa Polypodiozoa |

## Referències

* ↑ Marques, Antonio C.; Allen, G. Collins «Cladistic analysis of Medusozoa and cnidarian evolution» (en anglès). Invertebrate Biology, 01-03-2004, pàg. 23–42.
* ↑ Zapata et al. 2015. Phylogenomic analyses support traditional relationships within Cnidaria. PLOS ONE. http://journals.plos.org/plosone/article?id=10.1371/journal.pone.0139068 (anglès)
* ↑ Collins, A. G., 2002. Phylogeny of Medusozoa and the evolution of cnidarian life cycles. Journal of Evolutionary Biology, 15(3):418-432.
# La Mercè de Pontons

La Mercè de Pontons és una obra de Pontons (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de la Mercè està situada al nucli urbà de Pontons, al costat mateix de la riera, gairebé sota un pont. És una construcció d'una sola nau, amb dues capelles laterals. La coberta és amb volta de maó pla sustentada per arcs parabòlics. És d'un llenguatge neomodernista.

## Referències

* ↑ «La Mercè de Pontons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Matteo Sellas

Matteo Sellas o Matthäus Seelos (Füssen? c.1580 – Venècia, 1661) va ser un constructor d'origen alemany establert a Venècia. La seva activitat professional es va desenvolupar al voltant de mitjans del segle xvii. Al seu taller, en el qual treballava amb el seu germà Giorgio Sellas, fabricaven principalment instruments de corda polsada (guitarres, llaüts, tiorbes, arxillaüts) que destacaven per la seva elaborada decoració.

## Carrera

Era membre d'una família alemanya emigrada a Venècia amb una llarga trajectòria en la construcció d'instruments. En el seu taller 'alla Corona' a Venècia, durant el segle xvii, produïa llaüts, 'liuti attiorbati' i arxillaüts. Es caracteritzaven per la seva elevada elaboració tècnica i l'ornamentació decorativa. Els instruments normalment es fabricaven amb cordes d'ordre doble fetes de budell de be. Es construïen en diferents mides i podien tocar-se a sol, duos, trios o altres ensembles instrumentals i vocals.
Sellas va ser aprenent durant quatre anys al taller de Bartholomäus Ebersbacher, a Florència. Després d'això, va marxar a Bolonya juntament amb el seu amic i constructor Jacob Stadler amb el que es tornaria a trobar durant la seva estada a Nàpols, de 1607 a 1612. Se sap que en 1613 ja treballava al taller de Matthäus Bückemberg a Roma i que no va tornar a Venècia fins a 1630, on va romandre fins a la seva mort.

## Constructors alemanys a Venècia

Els constructors durant el segle xvii, motivats pels clients rics i seguidors de la música i l'activitat operística veneciana, competien en la decoració dels instruments. Així el gran treball de la fusta fosca contrastava amb les peces incrustades d'ivori, procés en el qual es cuidaven els més mínims detalls. El taller dels Sellas va aconseguir una gran popularitat i va portar la qualitat en l'ornamentació fins al màxim exponent. Arribaven fins i tot a incrustar figures tallades d'ivori (caçadors, soldats...) als instruments. El seu germà Giorgio Sellas construïa també guitarres i llaüts amb el mateix grau d'atenció en la decoració.
Es pensa que l'increment de fabricació de llaüts a Venècia va ser a causa de l'emigració de constructors alemanys a la ciutat que es van desplaçar principalment des del sud d'Alemanya, a mitjans del segle xvi, a causa de les incessants guerres i la resultant inestabilitat econòmica. Moltes famílies de constructors es van instal·lar al Rialto i al Fondaco dei Tedeschi. Famílies com Tieffenbrucker, Seelos i Koch van italianitzar els seus noms a Dieffopruchar, Sellas i Cocho.

## Referències

* ↑ Libin, Laurence «Musical instruments». The Metropolitan Museum of Art Bulletin., New Series, Vol. 48, Nº 2, autumn, 1990, pàg. 54 - 55. JSTOR: http://www.jstor.org/stable/3258955.
* 1 2 Rebuffa, Davide. Il Liuto. Palermo: L'EPOS, 2012, p. 167. ISBN 978-88-8302-377-4.
* 1 2 Wachsmann, Klaus «Lute». Grove Music Online. Oxford Music Online. Oxford University Press [Consulta: accessed 1 juliol 2015].
* 1 2 3 Dugot, Joël «The Correr Collection and Instrument Manufacture in Sixteenth and Seventeenth Century Venice». Art and Music in Venice. From the Renaissance to the Baroque. Montreal museum of fine arts, 2013, pàg. 139-144.
# Nova Dreta (Israel)

La Nova Dreta (hebreu: הימין החדש, HaYamin HaHadash‎) és un partit polític de dretes a Israel, establert per Ayelet Shaked i Naftali Bennett. L'organització afirma ser un partit dirigit tant cap a les persones seculars com a les religioses. A partir de 2021 fan servir el nom de Yamina.

## Història

El partit es va formar al desembre de 2018 quan Naftali Bennett, Ayelet Shaked i Shuli Mualem van abandonar el partit La Llar Jueva, ja ells consideraven aquesta organització com un partit religiós. El 2 de gener de 2019, es va anunciar que la columnista del diari Jerusalem Post, Caroline Glick, s'havia unit al nou partit.
A les eleccions legislatives d'Israel d'abril de 2019, i després que el partit no superà el llindar del 3,25% dels vots i quedà fora de la Knesset.
Per a les eleccions legislatives d'Israel de setembre de 2019, i després que Naftali Bennett cedís el lideratge a Ayelet Shaked, el partit s'uní a la coalició Yamina juntament amb La Llar Jueva i Tkuma. Aquesta coalició fou liderada per Ayelet Shaked.
Després de les eleccions de 2020, La Llar Jueva abandonà la coalició i abans de les eleccions de 2021 Tkuma anuncià que es presentaria en solitari, continuant la Nova Dreta fent servir el nom de Yamina.

## Objectius

* Associació plena i igualitària entre els jueus religiosos i els seculars.
* Oposició a l'establiment d'un estat palestí a l'Àrea de Judea i Samaria.
* Preservació d'un partit polític de dretes fort a la Terra d'Israel.

## Líders

| Líder | Líder | Inici | Final |
| 1 | Naftali Bennett | 2018 | 2019 |
| 2 | Ayelet Shaked | 2019 | 2019 |
| (1) | Naftali Bennett | 2020 | 2022 |
| (2) | Ayelet Shaked | 2022 | En el càrrec |

## Resultats electorals

| Elecció | Líder | Vots | % | Escons | +/- | Estatus |
| Abril 2019 | Naftali Bennett | 138.598 | 3,22% | 0 / 120 | - | - |
| Setembre2019 | Naftali Bennett | Forma part de la coalició Yamina | Forma part de la coalició Yamina | 3 / 120 | ▲ 3 | Es repeteixen |
| 2020 | Naftali Bennett | Forma part de la coalició Yamina | Forma part de la coalició Yamina | 3 / 120 | = | Oposició |
A partir de 2021, amb el trencament de la coalició Yamina, el partit continua fent servir aquest nom en solitari.

## Referències

* ↑ «Israeli ministers announce new right-wing party ahead of snap election» (en anglès), 29-12-2018.
* ↑ «Bennett, Shaked quit Jewish Home, announce formation of ‘HaYamin HaHadash’» (en anglès), 29-12-2018.
* ↑ Jaim Levenson; Yotam Berger. «Political Drama: Senior Israeli Ministers Launch New Right-wing Party» (en anglès). Haaretz, 29-12-2018.
* ↑ «United Right to run under name 'Yemina'» (en anglès). Israel National News, 12-08-2019.
* ↑ «Yamina breaks apart as Smotrich splits from Bennett» (en anglès). Arutz Sheva, 11-01-2021.
# Quercus × macdonaldii

Quercus × macdonaldii, anteriorment Quercus macdonaldii, és una rara espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies.

## Distribució

L'arbre és endèmic de les Illes del Canal de Califòrnia, a les illes de Santa Cruz, Santa Rosa, i Santa Catalina, al sud de Califòrnia. Es troba en els hàbitats de chaparral i boscos en canons i vessants per sota dels 600 metres.
Quercus × macdonaldii és una espècie vulnerable, amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.

## Morfologia

És un arbre caducifoli que pot créixer de 2-15 m d'alçada. Les seves fulles fan 4-7 cm de llarg, els dos extrems de les seves fulles són arrodonides amb 2-4 lòbuls poc profunds i gruixuts i rígits, tomentoses per sota. Les seves flors són molt petites. Els seus fruits són glans que fan 2-3 cm, tancats per 1/3 en la tassa peluda i la seva maduració és a 1 any. La seva escorça és escamosa i grisenca i les seves branques són tomentoses.

## Taxonomia

Aquest tipus de roure va ser reclassificat com a Quercus × macdonaldii, un híbrid d'origen natural de Quercus berberidifolia i Quercus lobata. Té una distribució molt restringida i és endèmica a unes poques àrees com a matollars en les illes de Santa Rosa, Santa Catalina i Santa Cruz, a l'estat de Califòrnia, als Estats Units. Està amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* 1 2 3 4 Jepson: Quercus × macdonaldii. visitada el 28-02-2015
* 1 2 USDA: Quercus × macdonaldii. visitada el 28-02-2015
* 1 2 3 ITIS Standard Report Page: Quercus X macdonaldii . accessed 2.28.2015
* ↑ IUCN Red List: Quercus macdonaldii; Nixon, K. et al. 1998.

## Enllaços externs

* Nixon, K. et al. 1998. Quercus macdonaldii. 2006 IUCN Red List of Threatened Species.
* Oaks of the world Quercus macdonaldii
# Pedro de Ursúa

Pedro de Ursúa (Arizkun, Navarra, 1526 – 1561) fou un conquistador d'Amèrica per a la Monarquia Hispànica del segle xvi. D'origen navarrès, va fundar el municipi colombià de Pamplona al Norte de Santander. Va ser assassinat en una expedició pels rius Marañón i Amazones, per diversos expedicionaris dirigits per Lope de Aguirre, que el va succeir com a cap.

## Biografia

El 1545, va ser nomenat Tinent de Governació de Nova Granada pel seu oncle, el jutge de residència Miguel Díez de Armendáriz. El seu primer acte de govern va ser la destitució de Montalvo de Lugo, governador encarregat a Santa Fe de Bogotà.
El 1548 va comandar una host de suport de dos-cents soldats a Pedro de La Gasca contra les tropes de Gonzalo Pizarro, però que en arribar a Tocaima van tornar a Santa Fe doncs Pizarro havia mort a la batalla de Jaquijahuana. Ursúa va destacar en la pacificació dels panches al sud-occident de Santa Fe. Va ser enviat en comissió per Armendáriz a reconèixer el nord del Nou Regne, va fundar amb Ortún Velázquez de Velasco la vila de Pamplona en 1549. Quan torna a Santa Fe, la recentment fundada Reial Audiència li encarrega de pacificar el país dels muzos. Derrotats els muzos, Ursúa funda la ciutat de Tudela, la qual va ser destruïda pels indis derrotats poc temps després.
Davant les acusacions contra el seu oncle, Ursúa accepta el càrrec de Jutge Major a Santa Marta, amb l'objectiu de pacificar els tairons. Quan torna, Armendáriz és detingut després d'un judici de residència, i també pesen acusacions sobre el mateix Ursúa.
A Nombre de Dios és novament nomenat Jutge Major al servei d'Andrés Hurtado de Mendoza, Primer Marquès de Cañete, que havia estat nomenat nou Virrei del Perú amb la finalitat de reprimir una rebel·lió de cimarrons. Després d'una esgotadora campanya que van portar a una negociació final entre els cimarrons i els espanyols, capturen el líder cimarró Bayano per ser jutjat a Espanya.
Després de l'èxit de l'expedició, Ursúa acompanya Hurtado de Mendoza a Lima. Allà organitza una nova expedició per trobar El Dorado pel riu Marañón, descobert anys abans per Francisco de Orellana. Va partir acompanyat per la seva amant Inés de Atienza, però van ser assassinats per diversos expedicionaris, dirigits per Lope de Aguirre, l'1 de gener de 1561.
Aguirre va continuar com a cap de l'expedició i es va proclamar en rebel·lia contra la corona espanyola.

## Referències

* ↑ «Miguel Díaz de Armendáriz» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 14 gener 2024].
* ↑ Posada Callejas, J. Libro azul de Colombia. Blue book of Colombia (en castellà). Рипол Классик, 1918, p. 538. ISBN 9785872659068.
* 1 2 Van der Brule, Álvaro. «La ruta española hacia El Dorado: vida y muerte del conquistador Pedro de Ursúa» (en castellà). El Confidencial, 19-09-2020. [Consulta: 14 gener 2024].
# Medusagyne

Medusagyne oppositifolia, l'arbre de la medusa és una espècie d'arbre en perill crític d'extinció. És endèmic de l'illa Mahé a Les Seychelles. És l'únic membre del gènere Medusagyne dins la família Ochnaceae. Es creia que la planta esra extinta fins que a la dècada de 1970 se'n van trobar uns pocs exemplars vius. Rep el nom per la forma de medusa de les seves flors.
Són arbrets que poden fer 10 m d'alt i tenen una capçada densa ia rrodonida. Les fulles són brillants i coriàcies. Les flors són blanques, menudes i difícils de distingir El nom del gènere Medusagyne li va atorgar John Gilbert Baker qui va creure que el gineceu de la flor semblava el de la Medusa de la mitologia grega. Té resistència a la secada i a l'aigua salada cosa que fa pensar en un origen antic en el continent Gondwana. Els fruits, verds i arrodonits, són distribuïts pel vent.

## Hàbitat

Habita pendents granítics, actualment totes les poblacions estan a menys de 2 km del mar.
Actualment les seves llavors no poden germinar en el medi silvestre.

## Referències

Plantilla:ARKive attribute
* ↑ Matatiken, D., Huber, M.J. & Ismail, S.. «Medusagyne oppositifolia» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN). [Consulta: 16 octubre 2013].
* 1 2 3 Wise, R. A Fragile Eden. New Jersey: Princeton University Press, 1998.
* ↑ Kingdon, Jonathan. Island Africa: The Evolution of Africa's Rare Plants and Animals. Princeton, New Jersey: Princeton University Press, 1989, p. 42–43. ISBN 0-691-08560-9.

## Enllaços externs

* Medusagynaceae Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine.;
    — in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
# Ondina (mitologia)

Una ondina és un ésser fabulós de la mitologia germànica de veu bonica que habita, cuida i protegeix les aigües dels boscos. És una mena de fada, de vegades en forma de noia i d'altres en forma mig de dona i mig de peix. Algunes llegendes diuen que necessiten casar-se amb un home i donar a llum un fill per a aconseguir tenir una ànima.
Paracels va assignar un esperit o ésser fantàstic a cada un del que ell va considerar els quatre elements, un d'ells era l'aigua, al qual va assignar les ondines.
Les ondines són protagonistes de la coneguda novel·la Ondina, de Friedrich de la Motte Fouqué, d'un ballet romàntic que protagonitza una ondina, Ondine, de Jules Perrot, o de l'obra teatral Ondine, de Jean Giraudoux.

## Vegeu també

* Sirena, un altre ésser fabulós amb cos de dona i cua de peix.
* Sílfide, l'esperit de l'aire, segons Paracels, que també ha inspirat un cèlebre ballet romàntic: La Sílfide
# Ordinador de vol

Un ordinador de vol, o simplement en anglès whiz wheel (lit. català roda giratòria), és un regle de càlcul circular utilitzat en l'aviació i un dels pocs computadors analògics en un ús generalitzat al segle XXI. De vegades, és anomenat el nom del fabricant o model com l'E6B, CR, CRP-5 o en alemany, el Dreieckrechner.
S'utilitzen principalment en l'entrenament de vol, però molts pilots professionals encara porten i utilitzen ordinadors de vol. S'utilitzen durant la planificació de vols (a terra abans de l'enlairament) per ajudar a calcular la combustió de combustible, la correcció del vent, el temps en ruta i altres elements. A l'aire, l'ordinador de vol es pot utilitzar per calcular la velocitat a terra, estimar el consum de combustible i actualitzar l'hora estimada d'arribada. La part posterior està dissenyada per a realitzar càlculs de correcció del vent, és a dir, determinar quant vent està afectant la velocitat i el rumb.

## Galeria

* Conversió CAS-TAS
* Un ordinador de vol E6B comunament utilitzat pels pilots aprenents.
* Conversió nm-km en un ordinador de vol CRP-5

## Vegeu també

* Navegació per estima

## Referències

* ↑ van Riet, Ronald. «Knemeyer Dreieckrechner», 2009. Arxivat de l'original el 16 de juny 2016.
# Orofernes

* Per a altres significats, vegeu «Orofernes (príncep)».
Orofernes, també Olofernes i Holofernes (en llatí Olophernes o Orophernes, en grec antic ̓Ολοφερνης, ̓Οροφέρνης, ̓Ορροφέρνης) va ser rei usurpador de Capadòcia de l'any 158 aC al 157 aC.
Ariarates IV de Capadòcia (224 aC-163 aC) inicialment no va tenir fills de la seva dona Antioquis i ella, pensant que era estèril i volent assegurar la successió, en va presentar amb enganys dos d'il·legítims, de noms Artiarates (o Ariarates) i aquest Olofernes. Va passar el temps i Antioquis va tenir fills, primer dues filles, però després un fill amb el nom de Mitridates, que més tard, quan va pujar al tron, va prendre el d'Ariarates V. La reina va informar al rei de la veritat i els dos fills no autèntics van ser apartats de la successió. Ariarates va ser enviat a Roma i Olofernes a Jònia, per tal d'evitar qualsevol aspiració al tron. Olofernes, més tard va passar a la cort selèucida. L'any 163 aC el seu germà Mitridates va ser proclamat rei sota el nom d'Ariarates V. Quan Ariarates es va negar a casar-se amb la germana de Demetri I Sòter, perquè els romans li ho van desaconsellar, Demetri va donar suport a les pretensions d'Orofernes al tron de Capadòcia. Però Orofernes havia entrat a formar part d'una conspiració per derrocar Demetri, que va descobrir els fets i el va carregar de cadenes. Més tard el va alliberar, perquè volia que li servís contra Ariarates V.
Demetri va envair Capadòcia, on va instal·lar al tron el príncep Orofernes, protegit per soldats selèucides. Ariarates va fugir a Roma, on va demanar al senat ser restaurat, però Olofernes també va poder enviar dos emissaris sense escrúpols, Timoteu i Diògenes, juntament amb els que havia enviat Demetri, per oposar-se al seu suposat germà. Segons Apià, el senat va acordar el repartiment del títol reial entre tots dos candidats, amb Orofernes com a associat. Aquesta associació, de ser certa, va ser breu, ja que Olofernes s'havia destacat en el seu regnat abans d'aquesta decisió del senat, per les seves mesures opressives, els elevats impostos i la introducció de costums jònics. Va saquejar el temple de Zeus per pagar als soldats, ja que va témer un motí perquè no els havia pagat la soldada. Va veure que no tenia cap suport i no era res sense la presència dels soldats selèucides. Ariarates va ser restaurat al tron i va quedar com a únic governant i ja no es tenen més notícies d'Orofernes. En parlen, a més d'Apià, Diodor de Sicília, Foci, Polibi i Justí.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Olophernes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 17 maig 2021].
# PSC (desambiguació)

«PSC» té aquests significats:
* Partit dels Socialistes de Catalunya
* Partit Social Cristià-Christelijke Volkspartij (Bèlgica)
* Partit Social Cristià: escissió de parla francès del partit unitari
# Parc natural de Pirin

El Parc Nacional del Pirin s'estén per la major part de les Muntanyes Pirin, al sud-oest de Bulgària. Va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1983. El parc té una extensió de 274 km², i la seva alçada varia entre 1008 i 2914 msnm. En els límits del parc se situen dues reserves naturals: Bayuvi Dupki-Dzhindzhiritsa i Yulen.

## Història

Els límits del parc i la seva mida han tingut nombrosos canvis al llarg del temps.
El parc nacional de Vihren va ser creat el 8 de novembre 1962 amb la intenció de preservar els boscos situats en les zones més altes de la muntanya. El parc tenia una superfície de 62 km², que corresponen a una petita part del seu territori actual. El parc va ser reanomenat «Parc del poble de Pirin» el 1974 per un decret ministerial i el seu territori es va veure considerablement engrandit.
L'administració del parc va ser creat el 1979 i la seva seu es troba a Bansko. El parc es va incloure en la Llista del Patrimoni Mundial de la UNESCO el 1983, i després que una llei sobre els espais protegits fos aprovada el 1998, l'àrea va ser declarada parc nacional.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Pirin National Park» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].