OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El beso de Judas

El beso de Judas és una pel·lícula espanyola de 1954 dirigida per Rafael Gil Álvarez i protagonitzada per Rafael Rivelles, Francisco Rabal i Gérard Tichy.

## Argument

Narra la història de Judes Iscariot (Rafael Rivelles) amb el seu famós petó delatant Jesús davant els romans a canvi d'unes quantes monedes. Les revistes de l'època descrivien amb arravatament l'espectacularitat de la pel·lícula, poques vegades vista abans al cinema espanyol, ni tan sols a Alba de América, de Juan de Orduña, que al final s'havia rodat amb severes retallades pressupostàries. Vuitanta-dos decorats, exteriors rodats a Terra Santa (Rafael Gil es va traslladar allí amb un equip de rodatge en l'estiu de 1953 i després les imatges serien utilitzades en plans llargs o en transparències de la pel·lícula), un repartiment brillant i –sobretot– un interessant idea argumental caracteritzaven la pel·lícula: narrar la història de Jesús des del punt de vista de Judes.

## Repartiment

* Rafael Rivelles - Judes
* Francisco Rabal - Quint Licini
* Gérard Tichy - Ponç Pilat
* Fernando Sancho - Pare del condemnat
* José Nieto - Jesús
* Manuel Monroy - Pedro
* Félix Dafauce - Misael
* Francisco Arenzana - Dimas
* Gabriel Alcover
* Pedro Anzola
* Luis Hurtado
* Mercedes Albert
* Jacinto San Emeterio - Home davant la creu
* Santiago Rivero - Home davant la creu
* Tony Hernández
* Ricardo Turia
* Manuel Kayser - Líder multitud
* José Villasante - Gestas
* Rafael Bardem - Home que prepara sopar
* Esther Rambal
* Ruth Moly
* Mercedes Serrano
* José Manuel Martín
* Eugenio Domingo - Hijo de Acad el leproso
* Germán Cobos
* Arturo Fernández - Santiago
* Milagros Leal -Dona que dona informació a Judes

## Premis

* Enrique Alarcón va rebre la Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1954 als millors decorats.

## Referències

* ↑ Bentley p.121
* ↑ El beso de Judas (presentació) a Historia de nuestro cine, rtve.es
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1954». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-07-29. [Consulta: 12 gener 2017].

## Bibliografia

* Bentley, Bernard. A Companion to Spanish Cinema. Boydell & Brewer 2008.
# Cipollino

Cipollino, o Cebeta, és un personatge fictici de l'obra epònima de Gianni Rodari Il romanzo di Cipollino (La novel·la d'en Cebeta), a més de la versió reanomenada de 1957 Le avventure di Cipollino (Les aventures d'en Cebeta), un conte infantil sobre l'opressió política. Havia aparegut anteriorment a la revista infantil Il Pioniere, on Rodari n'era l'editor. Cipollino va ser popular a la Unió Soviètica, fins al punt de ser adaptat en un ballet compost per Karen Khatxaturian i coreografiat per Genrik Alexandrovich Maiorov, que es va estrenar el 1974 a l'Òpera Nacional d'Ucraïna.
En un món habitat per vegetals antropomòrfics, Cipollino lluita contra el tractament injust dels seus conciutadans vegetals per part de la fruita de la reialesa (el Príncep Llimona i el Senyor Tomàquet). El tema principal és la lluita de les classes baixes contra els poderosos, el bé contra el mal, i la importància de l'amistat davant de les dificultats.

## Adaptacions

* Chipollinos tavgadasavali (L'aventura de Cippolino), telefilm georgià
* Cipollino, una pel·lícula soviètica de 1961 animada per l'estudi Soyuzmultfilm
* Cipollino, una pel·lícula soviètica dirigida per Tamara Lisitsian

## Referències

* ↑ Rodari, Gianni. La Galera. Les Aventures d'en Cebeta, 1995. ISBN 9788424681913.
* ↑ Anne E. Duggan Ph.D.; Donald Haase Ph.D.; Helen J. Callow Folktales and Fairy Tales: Traditions and Texts from around the World, 2nd Edition [4 volumes]: Traditions and Texts from around the World. ABC-CLIO, 12 febrer 2016, p. 861. ISBN 978-1-61069-254-0.
* ↑ Official Website of Bolshoi Theatre in Moscow, Russia
* ↑ Ballet Theatre of Lancaster
* ↑ Chipollinos tavgadasavali on IMDb. Consultat 17 juliol 2010.
* ↑ Jack Zipes. The Enchanted Screen: The Unknown History of Fairy-Tale Films. Routledge, 27 gener 2011, p. 325–327. ISBN 978-1-135-85395-2.

## Enllaços externs

* Chipollino, pel·lícula soviètica de 1961
* "Les aventures de Cipollino" (castellà)
# Copa del Rei de futbol 1920

La Copa del Rei de futbol 1920 va ser la 18ena edició de la Copa d'Espanya.

## Detalls

La competició es disputà entre el 28 de març i el 2 de maig de 1920.
Equips participants:
* Biscaia: Athletic de Bilbao
* Guipúscoa: Real Unión
* Regió Centre: Madrid FC
* Regió Sud: Sevilla FC
* Galícia: Real Vigo SC
* Astúries: Sporting de Gijón
* Catalunya: FC Barcelona

## Fase final

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| 28 de març - 4 d'abril | 28 de març - 4 d'abril | 28 de març - 4 d'abril | 11 d'abril - 18 d'abril | 11 d'abril - 18 d'abril | 11 d'abril - 18 d'abril | 2 de maig | 2 de maig |
| FC Barcelona | | |
| Sevilla FC | | |
| Sevilla FC | | | FC Barcelona | 1 | 4 |
| | | | Real Unión de Irún | 0 | 4 |
| Real Unión de Irún | | | Real Unión de Irún | 0 | 4 |
| | | | | | | FC Barcelona | 2 |
| | | | | | | Athletic Club | 0 |
| Madrid FC | 1 | 1 | | | |
| Athletic Club | 1 | 4 | | | |
| Athletic Club | 1 | 4 | Athletic Club | 2 | 1 |
| | | | Vigo Sporting | 1 | 0 |
| Sporting de Gijón | 0 | 1 | Vigo Sporting | 1 | 0 |
| Vigo Sporting | 0 | 4 |

## Quarts de final

Exempt: Real Unión. El Sevilla FC no es presentà en l'enfrontament amb el Barcelona. Havia proposat disputar els dos partits a Madrid però el Barcelona refusà.

### Anada

| Madrid FC | 1-1 | Athletic de Bilbao |
| Sporting de Gijón | 0-0 | Real Vigo SC |

### Tornada

| Athletic de Bilbao | 4-1 | Madrid FC |
| Real Vigo SC | 4-1 | Sporting de Gijón |

## Semifinals
### Anada

| Real Unión | 0-1 | FC Barcelona |
| Athletic de Bilbao | 2-1 | Real Vigo SC |

### Tornada

| FC Barcelona | 4-4 | Real Unión |
| Real Vigo SC | 0-1 | Athletic de Bilbao |

## Final

| FC Barcelona | 2 – 0 | Athletic Bilbao |
| Vicenç Martínez 70' Alcántara 80' | | |

## Campió

* Campions de la Copa d'Espanya 1920
* Futbol Club Barcelona 4t títol

## Referències

* ↑ «Spain - List of Cup Finals». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ «Spain - Cup 1920». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ (castellà) Copa de 1920 a linguasport.com
# Fidela Campiña

Fidela Campiña Ontiveros (Tíjola, província d'Almeria, Espanya, 28 de gener de 1894 - Buenos Aires, Argentina, 28 de desembre de 1983) fou una soprano andalusa.
Estudià a Madrid i debuta en el Teatro Real de Madrid, el 1913, amb Mefistofele d'Arrigo Boito. La seva fama es va estendre de seguida més enllà de les fronteres nacionals i fou molt aplaudida en els grans escenaris europeus. Cantà Aida, Cavalleria rusticana, La Gioconda. Es retirà a Trieste el 1948 amb El capvespre dels déus.
Va fer la seva presentació al Gran Teatre del Liceu en la temporada 1918-1919 interpretant l'Aida de Verdi. Al llarg de la temporada va cantar, a més, L'Africaine, Cavalleria rusticana i l'estrena de l'òpera La morisca de Jaume Pahissa i Jo, el 15 de febrer de 1919. Va cantar el paper principal en l'estrena de la versió operística de l'obra Las golondrinas de José María Usandizaga, al Liceu, el 14 de desembre de 1929.
Es va casar amb el tenor basc Jesús de Gaviria, un matrimoni que va acabar en divorci l'any 1941. Posteriorment es va casar amb el cantant argentí Carlos Guichandut, amb qui va viure fins a la seva mort, el 28 de desembre de 1983.

## Referències

* ↑ «Gran Teatro del Liceo». La Vanguardia, 29-12-1918, pàg. 7.

## Bibliografia

* Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 214. (ISBN 84-7291-226-4)
# Hemichromis stellifer

Hemichromis stellifer és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: des de Río Muni fins a Cabinda.

## Referències

* ↑ Peters, W. (C. H.) 1857. [Neue Gattung von Chromiden.]. Monatsb. Akad. Wiss. Berlín, 1857: 403.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Daget, J. i G.G. Teugels 1991. Hemichromis. p. 187-194. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa, CLOFFA, ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1992. Cichlidae. p. 714-779. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, 902 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eneida de León

Eneida de León és una arquitecta uruguaiana.
S'ha exercit com a Presidenta del SODRE. També va participar en la restauració del Teatre Solís i en les obres de finalització de l'Auditori Nacional Adela Reta.
Al desembre de 2014, després de confirmar-se l'elecció de Tabaré Vázquez per a un nou període presidencial, es va anunciar que De León estarà al capdavant del Ministeri d'Habitatge, Ordenament Territorial i Medi ambient.

## Referències

* ↑ «El futuro gabinete de Vázquez». [Consulta: 3 desembre 2014].
# Eneko Atxa Azurmendi

Eneko Atxa Azurmendi (Amorebieta, Biscaia, 1977) és un cuiner del País Basc.

## Biografia

Eneko Atxa es va iniciar com a cuiner estudiant a l'Escuela de Hostelería de Leioa. Després va treballar a diversos restaurants del País Basc com el Baserri Maitea (Forua), l'Asador Zaldua (Sukarrieta) -tots dos del Grupo Zaldua-, l'Andra Mari (Galdakao), el restaurant de Martín Berasategui (Lasarte) -amb qui va endinsar-se en el món de l'alta cuina-, el Mugaritz d'Andoni Luís Aduriz (Errenteria), l'Asador Etxebarri d'Atxondo, etc. Els seus referents són Martín Berasategui, Juan María Arzak i Ferran Adrià.
Actualment, Eneko Atxa és el xef del restaurant Azurmendi, situat a Larrabetzu (Biscaia). Tenint com a base la cuina tradicional basca -herència de la seva mare i la seva àvia-, Atxa aposta per una cuina natural però amb personalitat i amb un ambient que identifiqui el plat amb l'origen de la matèria primera utilitzada. Es distingeix per crear nous plats, investigar aromes i recrear atmosferes. Entre les tècniques originals que ha desenvolupat destaquen els brous concentrats, els aromes en els buits i les centrifugacions. Eneko Atxa defineix la seva filosofia a la cuina com "l'experiència del que vàrem ésser, som i volem ésser. La cuina com a cultura i forma de vida en la constant recerca de transmetre plaer".
El 2007 li van atorgar la seva primera estrella Michelin, el 2011 la segona estrella -convertint-se en el primer xef biscaí en aconseguir-les- i el 2012 la tercera.

## Premis i reconeixements

* 2000 Campió d'Espanya de cuina d'autor per a joves xefs
* 2000 Millor cuiner de l'any pel club de gourmet francès Fourchettes
* 2005 Nominat al premi pil-pil a la tècnica més innovadora
* 2006 El restaurant Azurmendi és nominat al premi Millor Restaurant Revelació al congrés Madrid Fusión
* 2007 L'Azurmendi aconsegueix la primera estrella Michelin
* 2007 Premi Euskadi al Millor Restaurador
* 2008 Premi Cuina Saludable atorgat pel Fòrum Gastronòmic de Santiago Arxivat 2011-10-06 a Wayback Machine.. Es premia una recepta d'Eneko Atxa pels seu equilibri alimentari alhora que plaent.
* 2011 Segona estrella Michelin
* 2012 Tercera estrella Michelin

## Notes

* ↑ http://www.elcorreo.com/vizcaya/v/20101126/sociedad/eneko-atxa-primer-vizcaino-20101126.html
* ↑ «Eneko Atxa convierte Azurmendi en el cuarto 'tres estrellas' de Euskadi» (en castellà). Arxivat de l'original el 27 d’octubre 2014. [Consulta: 27 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Eneko Atxa Arxivat 2011-09-30 a Wayback Machine.
* Azurmendi/Eneko Atxa
# Cipi

Cipi (en llatí Cipius, en grec Κίπιος (Kípios)) va ser un personatge grec anomenat Pararenchon (παραρέγχων), que va donar origen al proverbi non omnibus dormio. Al·legava que dormia per així facilitar els adulteris de la seva dona.

## Referències

* Cipius a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Joan Cassola Coenders

Joan Germán Cassola Coenders (Barcelona, 27 de febrer de 1951) és un alpinista, escalador i guia de muntanya català.
Ha estat soci del Centre Excursionista de Catalunya i, també, membre del Centre Acadèmic d'Escalada i del GAME (Grup d'Alta Muntanya Espanyol). Es va iniciar a la muntanya el 1963. Conegut popularment amb el sobrenom "el guia", el 1979 va realitzar la primera ascensió absoluta per la via Zaratustra de la paret del Gallinero a Ordesa, el 1981 va aconseguir la primera travessia estatal de la integral de Peuterey al Mont Blanc, el 1987 la primera estatal hivernal a la paret nord de l'Eiger amb Francesc Dalmases Cunill. Tambe ha format part d'expedicions als Andes del Perú el 1976, l'Hindu Kush el 1977, i l'Everest el 1988. L'any 1989 s'encarregà d'organitzar el primer Campionat de Catalunya d'escalada, a Coll de Nargó. Ha fundat i dirigit l'Escola Taller de Muntanya de la Seu d'Urgell entre els anys 1986 i 1990. Ha traduït Alpinismo hoy, de H. Huber (1983) i Seguridad en montaña, de W. Kellerman (1984). Com a expert coneixedor de les muntanyes montserratines, ha col·laborat amb l'Institut Nova Història, en l'intent de demostrar la teoria que les muntanyes que apareixen darrere la Gioconda són les mateixes muntanyes de Montserrat.

## Referències

* 1 2 «Joan Cassola Coenders». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 22 juny 2018].
* ↑ Zorrilla Jurado, Juan José (dir.). «Cassola Coenders, Joan Germán». A: Enciclopedia de la montaña. 1a edició. Madrid: Ediciones Desnivel, 2000, p. 105. ISBN 84-89969-63-9.
* ↑ «El sostre de Montserrat i el sostre de la Mona Lisa». Institut Nova Història, 03-02-2016. [Consulta: 22 juny 2018].
* ↑ «La Gioconda és Isabel?». El Punt Avui, 08-08-2016 [Consulta: 22 juny 2018].
# Copa del Rei de futbol 1917

La Copa del Rei de futbol 1917 va ser la 15ena edició de la Copa d'Espanya.

## Detalls

La competició es disputà entre l'11 de març i el 15 de maig de 1917.
Equips participants:
* Regió Nord: Arenas Club de Getxo
* Regió Centre: Madrid CF
* Regió Sud: Sevilla FC
* Galícia: Real Vigo Sporting Club
* Astúries: Sporting de Gijón
* Catalunya: Futbol Club Espanya

## Fase final

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| 11 de març - 29 d'abril | 11 de març - 29 d'abril | 11 de març - 29 d'abril | 1 d'abril - 6 de maig | 1 d'abril - 6 de maig | 1 d'abril - 6 de maig | 13 de maig | 13 de maig |
| Madrid FC | 8 | 1 |
| Sevilla FC | 1 | 2 |
| Sevilla FC | 1 | 2 | Futbol Club Espanya | 1 | 3 |
| | | | Madrid FC | 4 | 1 |
| | | | | | | Madrid FC | 0 / 2 |
| | | | | | | Arenas Club | 0 / 1 |
| Real Sporting de Gijón | 0 | 0 | | | |
| Arenas Club | 1 | 7 | | | |
| Arenas Club | 1 | 7 | Real Vigo SC | 1 | 0 |
| | | | Arenas Club | 2 | 2 |

## Quarts de final

Exempts: Real Vigo SC i Futbol Club Espanya.

### Anada

| Madrid CF | 8-1 | Sevilla FC |
| Ricardo Álvarez 5' Santiago Bernabéu Sotero Aranguren José María Sansinenea René Petit Santiago Bernabéu Santiago Bernabéu Santiago Bernabéu | | Spencer pen.' |
| Sporting de Gijón | 0-1 | Arenas Club de Getxo |
| | | Campo 75' (p.p.) |

### Tornada

| Sevilla FC | 2-1 | Madrid CF |
| Spencer 33' Spencer 75' | | Santiago Bernabéu 1T' |
| Arenas Club de Getxo | 7-0 | Sporting de Gijón |

### Desempat

| Sevilla FC | 0-4 | Madrid CF |
| | | Ricardo Álvarez René Petit Santiago Bernabéu José María Sansinenea |

## Semifinals
### Anada

| Madrid CF | 4-1 | Futbol Club Espanya |
| Juan José Petit 5' Santiago Bernabéu Santiago Bernabéu Antonio de Miguel | | Jaume Bellavista pen.' |
| Arenas Club de Getxo | 2-1 | Real Vigo SC |
| Manuel Suárez 47' José María Peña 58' | | Nolasco |

### Tornada

| Futbol Club Espanya | 3-1 | Madrid CF |
| Cruella 33' Josep Segarra Fernando Plaza 63' | | Luis Saura 40' |
| Real Vigo SC | 0-2 | Arenas Club de Getxo |

### Desempat

| Futbol Club Espanya | 2-2 (pr.) | Madrid CF |
| Rafael Raich Pere Prat 115' (pen.) | | Luis Saura 12' José María Sansinenea 100' |

### Segon desempat

| Futbol Club Espanya | 0-1 | Madrid CF |
| | | José María Sansinenea pen.' |

## Final

| Madrid FC | 0 - 0 (pr.) | Arenas Club de Getxo |

### Desempat

| Madrid FC | 2 - 1 (pr.) | Arenas Club de Getxo |
| René Petit 75' Ricardo Álvarez 113' | | 15' Manuel Suárez |

## Campió

* Campions de la Copa del Rei 1917
* Reial Madrid Club de Futbol 5è títol

## Referències

* ↑ «Spain - List of Cup Finals». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ «Spain - Cup 1917». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ (castellà) Copa de 1917 a linguasport.com
# Das Marienleben

Das Marienleben (La vida de Maria) és un cicle de cançons del compositor alemany Paul Hindemith. El cicle, escrit per a piano i soprano, és una col·lecció de 15 poemes de Rainer Maria Rilke que explica la història de la vida de la Verge Maria. Tretze anys després de l'estrena el 1923 a Frankfurt, Hindemith va començar a revisar extensament la peça, i finalment va produir una segona versió que es va estrenar a Hanover el 1948.
Hindemith també va orquestrar sis de les cançons: quatre el 1938 i dues més el 1948.

## Estructura

L'obra consisteix en quinze moviments:
* Geburt Mariä (Nativitat de Maria)
* Dau Darstellung (La Presentació)
* Mariä Verkündigung (Anunciació a Maria)
* Mariä Heimsuchung (Visitació de Maria)
* Argwohn Josephs (La sospita de Josep)
* Verkündigung über den Hirten (Anunciació als pastors)
* Geburt Christi (Naixement de Crist)
* Rast auf der Flucht En Ägypten (Fugida a Egipte)
* Von der Hochzeit (Del casament)
* Vor der Passion (Abans de la Passió)
* Pietà (Pietat)
* Stillung Mariä mit dem Auferstandenen (Consol de Maria amb el ressuscitat)
* Vom Tode Mariä I (De la mort de Maria I)
* Vom Tode Mariä II (De la mort de Maria II)
* Vom Tode Mariä III (De la mort de Maria III)
Una actuació típica dura al voltant d'una hora i mitja.

## Referències

* ↑ Staff, Rovi. «Das Marienleben, song cycle for soprano & piano, Op. 27». [Consulta: 15 octubre 2013].
* ↑ Kennedy, Michael. «Marienleben, Das». A: The Concise Oxford Dictionary of Music. 3. Oxford University Press, 1990. ISBN 0193113201.

## Bibliografia

* Wilhelm Sinkovicz: Paul Hindemiths Liederzyklus "Marienleben" und seine beiden Fassungen als Beispiel für den Stilwandel der Musik en der ersten Hälfte des 20. Paul Hindemiths Liederzyklus "Marienleben" und seine beiden Fassungen als Beispiel für den Stilwandel der Musik in der ersten Hälfte des 20. Jahrhunderts. Tesi. Viena 1993.
# Hamamatsu

Hamamatsu (浜 松 市) és una ciutat del Japó localitzada a l'oest de la Prefectura de Shizuoka i és la ciutat més gran d'aquesta prefectura. Aquesta ciutat sorgeix de la fusió d'onze ciutats i pobles l'1 de juliol de 2005; és candidata a ser una ciutat designada per ordre governamental l'1 d'abril de 2007. Té una àrea de 1.511,17 km² i una població al mes de juliol de 2005 de 814.128 habitants.
# El geperut de Notre-Dame (pel·lícula de 1997)

El geperut de Notre-Dame (títol original: The Hunchback) és una pel·lícula de drama romàntic de 1997 feta per a la televisió basada en l'emblemàtica novel·la de 1831 de Victor Hugo Nostra Senyora de París. Dirigida per Peter Medak i produïda per Stephane Reichel, és protagonitzada per Richard Harris, Salma Hayek i Mandy Patinkin. Està doblada al català.

## Argument

Basada en la novel·la, Esmeralda una jove gitana es converteix en l'obsessió de Claude Frollo. Només Quasimodo, el campaner geperut, pot salvar-la.

## Repartiment

* Mandy Patinkin com Quasimodo
* Richard Harris com Claude Frollo
* Salma Hayek com Esmeralda
* Edward Atterton com Gringoire
* Benedick Blythe com Phoebus
* Nigel Terry com Lluís XI de França
* Jim Dale com Clopin
* Trevor Baxter com advocat
* Vernon Dobtcheff com pare Michel
* Nickolas Grace com Gauchére

## Producció

Els llocs de rodatge van ser Budapest, Praga i Rouen de juliol a setembre de 1996. Aquesta pel·lícula de televisió es va estrenar un any després de la versió musical animada de Disney. Mandy Patinkin havia estat escollit com Quasimodo a la versió de Disney, però va deixar el paper quan es va enfrontar amb els productors per la interpretació.
   "Volia interpretar a Quasimodo de veritat", diu Patinkin, que va guanyar un Tony per " Evita " i un Emmy per " Chicago Hope " de CBS. Però els productors volien alguna cosa diferent. "Tenien les seves pròpies necessitats de Disney", explica. "Jo allà mateix a l'audició vaig dir: 'No puc fer això'. "

## Referències

* ↑ «El geperut de Notre-Dame». esadir.cat. [Consulta: 20 febrer 2024].
* 1 2 King, Susan «The Hunchback From Hope». Tronc [Los Angeles, California], March 16, 1997 [Consulta: October 24, 2018].
# Elisabet Oliveres

Elisabet Oliveres (Rodés, Llenguadoc 1909 - Perpinyà 1973) fou una historiadora nord-catalana. Era casada amb el pintor Josep Picó i Martí, i es dedicà a la història catalana i al folklore rossellonès; participà regularment en els congressos de la Federació Històrica del Llenguadoc-Rosselló, guanyà diversos premis als Jocs Florals de la Llengua Catalana i donà, durant més de vint anys, conferències a la Societat Agrícola Científica i Literària dels Pirineus Orientals.
Endemés, fou membre del moviment Nostra Terra i del Grup Rossellonès d'Estudis Catalans, i presidí el grup Germanor (1957-1959), però després s'escindí i dirigí l'Institut Rossellonès d'Estudis Catalans des del 1968 fins a la seva mort. També col·laborà a "Tramontana" i "La Revista Catalana".

## Obres

* Estampes del Rosselló (1964)
* El rei sense reialme (Jaume IV de Mallorca) (1965)

## Referències

* ↑ «Elisabet Oliveres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Coborriu de Bellver

Coborriu de Bellver (antigament Caborriu de Talló) és una entitat de població del municipi cerdà de Bellver de Cerdanya. El 2005 tenia 20 habitants. Situada al sud de Bellver, a prop de l'obaga ceretana, a l'entrada de la Vall de l'Ingla, al pla de Talló.
L'economia n'és bàsicament ramadera. Actualment és la unió d'algunes cases de pagès, esparses pel territori: Cal Pons, Cal Paulet i Misserpí principalment. Disposa d'una excel·lent mostra del romànic cerdà: l'esglesiola de Sant Serni, consagrada el 1137, que ha estat reformada i consolidada des de finals dels setanta. S'han fet obres d'ajardinament i senyalització. L'edifici és visitable demanant permís a l'oficina de turisme de Bellver de Cerdanya.

## Llocs d'interès

* Església de Sant Serni de Coborriu

## Festivitats

* 29 de novembre- Sant Serni, patró de Coborriu

## Referències

* 1 2 «Coborriu de Bellver». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.