OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint-Germain-lès-Senailly

Saint-Germain-lès-Senailly és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 95 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Germain-lès-Senailly era de 95 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 58 habitatges, 42 eren l'habitatge principal de la família, 10 eren segones residències i 7 estaven desocupats. 56 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 42 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Germain-lès-Senailly el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 12 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 16 |
| 16 | 10 a 14 | 4 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 56 persones, 39 eren actives i 17 eren inactives. De les 39 persones actives 35 estaven ocupades (19 homes i 16 dones) i 5 estaven aturades (5 dones i 5 dones). De les 17 persones inactives 11 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Saint-Germain-lès-Senailly hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 635 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Germain-lès-Senailly a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Germain-lès-Senailly a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# The Monomes

The Monomes és un grup de música madrileny que canta en anglès amb influències de la música rock principalment, tot i que també funk i punk, de la dècada del 1980 i del 1990. El 2008 van publicar el seu primer disc, titulat Give i an ‘M’. El 2011 van fer el seu segon disc, Sweet champagne, amb el productor, Alejo Stivel i el guitarrista Josu García.
Entre les influències que reconeixen hi ha Elvis Presley, The Beatles, Bob Dylan i Ottis Redding. En la seva llista de favorits també hi ha Guns N' Roses, The Doors, Red Hot Chili Peppers, The Ramones, Ben Harper, New Heavies, Arctic Monkeys i Kings of Leon.
El grup es va crear per un anunci que David Hachuel, el guitarra, va penjar en una escola de música. Eddie Morrow és el baix, Clara Collantes la guitarra i Edward Frank la veu. El bateria és Rafael Cebrián, fill de Juan Luis Cebrián, als 14 anys fou el protagonista del musical Grease i ja tocava el piano. Tenen entre 20 i 30 anys. El grup assaja habitualment per Skype perquè els components viuen als EUA (Dani i Rafael), Manchester (Eddie) i Madrid (Clara i Edward), presencialment només assagen una vegada cada mes i mig a Madrid.
Han tocat a Nova York, Rock in Rio 2011 de Rio de Janeiro i el Primavera Pop. També van fer una gira per Espanya, anomenada Tour Sweet Champagne 2011, que els portà durant dos mesos a Donostia, Valladolid, València, Barcelona, Múrcia, Alacant, Burgos, La Corunya, Granada, Màlaga, Tànger, Cadis, Sevilla, Salamanca, León, Ponferrada, Saragossa, Bilbao, Talavera i Madrid. També van participar en l'Amstel Música en Grande 2012.

## Referències

* 1 2 Bas, Borja «El rock en la era de Skype». El País, 08-04-2011 [Consulta: 14 juliol 2014].
* 1 2 3 4 Redacció «The Monomes, la aventura musical del 'novio' de Emma Watson». Telecinco, 26-11-2009 [Consulta: 14 juliol 2014].
* 1 2 3 4 5 Portela, Lino «The Monomes: “Nosotros somos rock and roll”». Rolling Stone, 08-04-2011 [Consulta: 14 juliol 2014]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ Redacció «De EEUU al cielo». Huffingtonpost, 16-11-2012 [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ Herrero, Javier «The Monomes presenta un brindis muy dulce al rock americano Leer más: The Monomes presenta un brindis muy dulce al rock americano». Teinteresa, 12-10-2011 [Consulta: 14 juliol 2014]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-07-15. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ Europa Press «The Monomes llega a Valencia». Las Provincias, 13-10-2011 [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ Europa Press «Los madrileños The Monomes, representación española en el Rock in Rio brasileño». La Región, 30-09-2011 [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ Europa Press «The Monomes se incorpora a la fiesta de presentación de Amstel Música en Grande junto a El Pescao La Sonrisa de Julia». 20minutos, 31-05-2012 [Consulta: 14 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Concert a RTVE de The Monomes
# Alejandro Fombellida Rico

Alejandro Fombellida Rico, (Valladolid, 27 de març de 1915 - Buenos Aires, 9 de febrer de 1958) va ser un ciclista espanyol que fou professional entre 1934 i 1951. Combinà el ciclisme en pista amb la carretera. En pista destaquen dos campionats nacionals de velocitat, mentre en carretera destaquen cinc victòries d'etapa a la Volta a Espanya, tres el 1946 i dues el 1947.

## Palmarès en ruta

* 1934
** 1r a Sant Sebastià
* 1935
** 1r a Sant Sebastià
* 1936
** 1r a Sant Sebastià
* 1946
** Vencedor de 3 etapes de la Volta a Espanya
* 1947
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Espanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1945. 9è de la classificació general
* 1946. 6è de la classificació general i vencedor de 3 etapes
* 1947. 23è de la classificació general i vencedor de 2 etapes

## Palmarès en pista

* 1944
** Campió d'Espanya de Velocitat
* 1946
** Campió d'Espanya de Velocitat
* 1949
** 1r als Sis dies de Buenos Aires (amb Raoul Martin)

## Referències

* ↑ «FOMBELLIDA Alejandro». [Consulta: 25 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Alejandro FOMBELLIDA RICO» (en italià). [Consulta: 25 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès a "sitiodeciclismo.net"
# Advanced Shipping Notice

Un Advance Ship Notice o Advance Shipping Notice (ASN) és una notificació de mercaderies pendents d'entrega, semblant a un "Packing list". En general s'envia en format electrònic i és un document comú d'intercanvi de dades electrònic o EDI (Electronic data interchange, en anglès).

## Enllaços externs

* ANSI ASC X12C Communications and Controls Subcommittee Technical Report Type II ASC X12 REFERENCE MODEL FOR XML DESIGN Arxivat 2011-06-09 a Wayback Machine. July 2002 page 55
* ASNs and the Supply Chain September 17, 2010 SupplyChainDigest
# San Miguel (Buenos Aires)

San Miguel és una localitat de la zona oest del Gran Buenos Aires, província de Buenos Aires, Argentina, i és la capçalera del partit de Sant Miquel.
Tenia 157.532 habitants (INDEC, 2001), cosa que la situa com la localitat més poblada del partit amb un 62% del total.
# Tombusviridae

Tombusviridae és una família de virus de les plantes. Són del tipus ARN monocatenari +. El nom deriva de l'espècie tipus del gènere Tombusvirus genus, Tomato bushy stunt virus (TBSV). Segons la Classificació Baltimore, formen part del supergrup luteoviridae.
Els virus d'aquesta família principalment es transmeten pel sòl actuant uns fongs de l'ordre Chytridiales,com a vectors en altres casos no es coneix el vector. Els virions es poden estendre per l'aigua, creixement de les arrels i sòls infectats, contactes entre plantes pol·len o llavors segons siguin les espècies de virus. També es transmeten per empelt o inoculació mecànica.

## Taxonomia

* Gèneres Aureusvirus; espècie tipus: Pothos latent virus
* Gèneres Avenavirus; espècie tipus: Oat chlorotic stunt virus
* Gèneres Carmovirus; espècie tipus: Carnation mottle virus
* Gèneres Dianthovirus; espècie tipus: Carnation ringspot virus
* Gèneres Machlomovirus; espècie tipus : Maize chlorotic mottle virus
* Gèneres Necrovirus; espècie tipus: Tobacco necrosis virus A
* Gèneres Panicovirus; espècie tipus: Panicum mosaic virus
* Gèneres Tombusvirus; espècie tipus: Tomato bushy stunt virus

## Referències

* ↑ Habili, N. and Symons, R. H. (1989). Evolutionary relationship between luteoviruses and other RNA plant viruses based on sequence motifs in their putative RNA polymerases and nucleic acid helicases. Nucleic Acids Research 17:23, 9543-9555

## Enllaços externs

* Viralzone: Tombusviridae
# Verdet

El verdet o llepó és una pàtina verinosa de color verdós o blavós que es forma sobre superfícies de coure o d'algun dels seus aliatges, com el bronze o el llautó. Aquesta pàtina sol ser una barreja d'acetats de coure, principalment acetat de coure (II), Cu (CH₃COO)₂, amb òxids i hidròxids de coure.
Altres pàtines similars que de vegades també s'anomenen verdet, es corresponen a carbonats, habitualment carbonat de coure o carbonat bàsic de coure.

## Propietats químiques

El verdet produït per acetat de coure, habitualment és el resultat de l'acció de l'àcid acètic sobre coure, llautó o bronze, especialment sobre òxids de coure que apareixen per la corrosió de la superfície. El coure, en presència de llum i aire, pot oxidar formant un òxid de coure (II), estable i de color marró.
L'acetat de coure (II) és soluble en alcohol i aigua, i lleugerament soluble en èter i glicerol. Es fon a 115 °C i s'evapora a 240 °C. Pot ser preparat per reacció entre òxid de coure (II), CuO, o carbonat de coure (II), CuCO₃, amb àcid acètic, CH₃COO H i amb òxids de coure.
    2CH₃COOH+CuO → Cu(CH₃COO)₂+H₂O

## Propietats biològiques

El verdet és verinós i s'aprofita aquesta característica per a fer-lo servir com fungicida.

## Aplicació en pintura

Fins al segle xix, el verdet o verdigris va ser el pigment verd més 'vibrant' disponible i va ser utilitzat habitualment com a pigment en l'art. El verdet és molt lluminós en la pintura a l'oli, però, la seva lluminositat i resistència a l'aire és molt baixa en altres mitjans.
El verdet és un pigment voluble que requereix una preparació especial, una acurada aplicació i una immediata impermeabilització amb vernís per evitar la ràpida decoloració (però no en el cas de la pintura a l'oli). El verdet té la curiosa propietat en la pintura a l'oli de ser inicialment verd-blavós i després canviar a un to més verdós en el transcurs d'un mes aproximadament, aconseguint una tonalitat verda estable. El verdigris va caure en desús quan els artistes van començar a optar per altres pigments verds més estables que van començar a estar disponibles al mercat.

## Referències

* ↑ verdet a Optimot
* ↑ «llepó» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.

## Enllaços externs

* Dades del coure i els seus compostos Arxivat 2008-03-02 a Wayback Machine. (en anglès), National Pollutant Inventory
* Procés d'obtenció del verdigrís. Revisió i reproducció d'antigues receptes. Primers resultats , Universitat Complutense de Madrid
# Sariarkhita-(Y)

La sariarkhita-(Y) o saryarkita-(Y) és un mineral de la classe dels fosfats. Originalment va ser anomenada simplement sariarkhita per la seva localitat tipus: Sariarkhà, el nom kazakh de la zona de les estepes del Kazakhstan Central. El sufix va ser afegit per l'IMA el 1987 per indicar el contingut d'itri del mineral.

## Característiques

La sariarkhita-(Y) és un fosfat de fórmula química Ca(Y,Th)Al₅(SiO₄)₂(PO₄,SO₄)₂(OH)₇·6H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1964. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3,5 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la saryarkita-(Y) pertany a «08.DO - Fosfats, etc, amb CO₃, SO₄, SiO₄» juntament amb els següents minerals: girvasita, voggita, peisleyita, perhamita, krasnoïta, micheelsenita, parwanita i skorpionita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Akkuduk, a l'estació de tren de Mointy, a Shet (Província de Kharagandí, Kazakhstan), on es troba en forma de cristalls minúsculs, semblants a agulles, i també massiva. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Saryarkite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 gener 2022].
# Uadjitefni

Uadjitefni, també llegit com a Uadjet-tefni, (wˀḏ-tfnj, "") va ser un príncep egipci i alt funcionari de la II Dinastia. Els egiptòlegs no s'han posat d'acord sobre quin rei governava durant l'època de Uadjitefni.
Uadjitefni en jeroglífic :
Uadjitefni només està testimoniat per dues inscripcions en bols de pedra. Aquests bols es van trobar als magatzems subterranis situats sota la Galeria del Sud de de la Piràmide de Djoser a Saqqara. Portava el títol de Fill del Rei (sa-nesw).
Gairebé no se sap res de Uadjitefni, llevat del seu títol de príncep. També es desconeix de qui era fill, ja que no s'ha trobat cap nom reial relacionat amb ell.
El disseny cal·ligràfic i la dicció de les inscripcions mostren una gran semblança amb altres inscripcions que es remunten a l'època dels reis Ninetjer i Ueneg-Nebti. Per tant, Uadjitefni podria haver viscut i servit sota aquests dos reis.

## Referències

* 1 2 3 Lacau i Lauer, 1936, p. 7 i 55.
* 1 2 Dodson i Hilton, 2004, p. 49.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Lacau, Pierre; Lauer, Jan-Phillip. La Pyramide a Degrees (en francès). Vol. IV: Inscriptions Gravees sur les Vases: Fouilles à Saqqarah. El Caire: Service des antiquités de l’Égypte, 1936.
# An Dương Vương

An Dương Vương (安陽王) és el títol de Thục Phán (蜀泮), que governà l'antic regne d'Âu Lạc del 257 fins al 207 aC, després de derrotar a l'estat de Văn Lang i unificar les dues tribus Âu Việt i Lạc Việt. És tradicionalment dit d'haver pogut viscut aproximadament 100 anys. D'acord amb els antics registres històrics vietnamites de Đại Việt sử ký toàn thư ("大越史記全書") i Khâm Định Việt Sử Thông Giám Cương Mục ("欽定越史通鑑綱目"), Thục Phán era un príncep de l'estat xinès de Shu, enviat pel seu pare primer per explorar el que ara són les províncies meridionals xineses Guangxi i Yunnan i segon per traslladar a la seva a l'actual nord del Vietnam durant la invasió de la Dinastia Qin.
Alguns vietnamites de l'era moderna creuen que Thục Phán provenia del territori Âu Việt (甌越) (avui en dia més al nord del Vietnam, est de Guangdong, i sud de la província Guangxi, amb la seva capital on actualment hi és la Província Cao Bang). Després d'armar un exèrcit, ell va derrotar el Rei Hùng Vương (雄王) XVIII, el darrer governant de la Dinastia Hồng Bàng, al voltant del 257 aC. Ell es va proclamar a si mateix An Dương Vương (安陽王, "Rei An Dương"). Després reanomenà el seu nou estat adquirit de Văn Lang a Âu Lạc (甌貉/甌雒/甌駱) i establí la nova capital a Phong Khê (en l'actualitat el poble Phú Thọ al nord del Vietnam), on ell va tractar de construir la Cổ Loa Thành (la Ciutadella Co Loa), la fortalesa en espiral aproximadament a deu quilòmetres al nord d'aquesta capital.

## Referències

* ↑ Chapuis, Oscar. A History of Vietnam: From Hong Bang to Tu Duc (en anglès). Greenwood Press, 1995. ISBN 9780313296222.

## Enllaços externs

* An Duong Vuong a la wiki xinesa (xinès)
* Dinastia An Duong Vuong Arxivat 2009-09-02 a Wayback Machine. PDF
| Nom | Naixement-Mort | Regnat |
| Thục Phán | ?-207 aC | del 257 aC fins al 207 aC |
# San Miguel, Fábricas de Cerveza y Malta

San Miguel, oficialment coneguda com a San Miguel, Fábricas de Cerveza y Malta i antigament com La Segarra, és una empresa dedicada a la fabricació de cerveses. Fins a l'octubre de 2017 la seva seu social se situava a Barcelona, fins que arran de les fuites de seus de Catalunya la varen traslladar a Màlaga. Actualment, és una filial del grup Mahou-San Miguel.
La fàbrica de cerveses San Miguel va ser fundada per Enrique María Barretto de Ycaza el 1890 al barri de San Miguel aleshores als afores de Manila, a les Filipines durant l'època de dominació espanyola. Aquesta fàbrica esdevindria la multinacional San Miguel Corporation, que distribueix cerveses a tot Àsia, incloent-hi la Xina i una de les empreses filipines més importants.
D'altra banda, el 1953 a Cervera es crea La Segarra SA, entitat que el 1957 esdevindria San Miguel, Fábricas de Cerveza y Malta, SA, empresa totalment independent de San Miguel Corporation, però amb la qual comparteix nom i logotip arran d'un acord signat el 1957. Actualment, forma part del grup Mahou-San Miguel i és el productor més gran de cerveses a l'Estat Espanyol.
En l'actualitat, San Miguel Brewery, Inc., empresa subsidiària de San Miguel Corporation, és la productora més gran de cervesa de les Filipines.

## Enllaços externs

* San Miguel Filipines (anglès)
* San Miguel
* Mahou-San Miguel

## Referències

* ↑ Triguero, Nuria «Cervezas San Miguel traslada su sede social de Barcelona a Málaga». diariosur.es, 09-10-2017.
* ↑ «Mahou compra el 30% de una cervecera de EEUU». Cinco Días, 18-12-2014 [Consulta: 18 desembre 2014].
# San Miguel (El Salvador)

* Per a altres significats, vegeu «Departament de San Miguel».
San Miguel és la capital administrativa del departament de San Miguel, al Salvador, des del 14 de juliol de 1875 i la seva ciutat més poblada. Té una extensió de 593,98 km² i està situat a 110 metres sobre el nivell del mar. La ciutat va ser fundada pel capità Luis Moscoso, el 8 de maig de 1530. Des de l'any 2000, és governada per l'alcalde Wilfredo Salgado.
# Tití de Stephen Nash

El tití de Stephen Nash (Plecturocebus stephennashi) és una espècie de mico del Nou Món. Aquest tití és endèmic de la riba oriental del riu Purus, al Brasil. Fou descobert per Marc van Roosmalen l'any 2001, quan pescadors locals li portaren espècimens d'aquest animal al seu centre de cria. Fou descrit el 2002. El seu nom és un homenatge a Stephen Nash, il·lustrador de Conservation International, l'organització que patrocinava el treball de van Roosmalen.

## Referències

* ↑ Lazaroff, Cat. «Two New Monkeys Found in Amazon Rainforest», 24-06-2002. Arxivat de l'original el 19 d’octubre 2018. [Consulta: 21 juny 2007].
* 1 2 Ellis, Richard. No Turning Back: The Life and Death of Animal Species. Nova York: Harper Perennial, 2004, p. 266. ISBN 0-06-055804-0.
# Schlagobers

Schlagobers (Nata muntada), op. 70, és un ballet en dos actes compost entre 1921 i 1922 per Richard Strauss sobre un llibret del mateix compositor. Es va estrenar el 9 de maig de 1924 a l'Òpera de l'Estat de Viena.

## Origen i context

Mentre era co-director de l'Òpera de l'Estat de Viena amb Franz Schalk de 1919 fins al 1924, Strauss va buscar fer reviure les fortunes de l'empresa de ballet resident, lluitant després de l'esfondrament de l'Imperi Austrohongarès. Va reclutar al coreògraf Heinrich Kröller (1880–1930) de l'Òpera de l'Estat de Berlín i va col·laborar amb ell en una sèrie de produccions, refent la seva feina més primerenca pels Ballets Russes Josephslegende (1922), i arranjant la música de Schumann, François Couperin, Beethoven, i Gluck per, respectivament, Karneval (1922), Ballettsoirée (1923), Die Ruinen von Athen (1924), i Don Juan (1924). Més ambiciós era Schlagobers, estrenada durant les celebracions oficials pel seixantè aniversari del compositor.

## Referències

* ↑ Gilliam, Bryan. The New Grove Dictionary of Music and Musicians. 24. Oxford University Press, 2001, p. 517.
* ↑ Heisler, Wayne «'To drive away all cloudy thoughts': Heinrich Kröller's and Richard Strauss's 1923 Ballettsoirée and Interwar Viennese Cultural Politics». The Musical Quarterly. Oxford University Press, 88, 2005, pàg. 595 f.. DOI: 10.1093/musqtl/gdk001.
# Uahneferhotep

Uahneferhotep va ser un príncep egipci de la dinastia XIII (c. 1700 aC).
A Uahneferhotep només se'l coneix per un uixebti i taüt model trobat al temple funerari de la piràmide de Senusret I a Lisht, i que avui en dia es troben al Museu Metropolità de Nova York. En ambdós objectes s'hi veu inscrit el títol de Fill del Rei. L'uixebti s'embolicava amb lli i es col·locava dins d'un taüt en miniatura.
El seu nom significa que "Neferhotep perdura". Neferhotep podria referir-se al rei Neferhotep I, que va ser un dels governants més poderosos de la dinastia XIII. No obstant això, la ceràmica trobada a prop dels taüts model apunta a una data posterior, fent més probable que Neferhotep es refereixi a un rei posterior amb el mateix nom.

## Referències

* ↑ «Shabti and Coffin of the King's Son Wahneferhotep» (en anglès). Museu Metropolità de Nova York. [Consulta: 10 maig 2023].
* ↑ Dorman, 1988, p. 147-149.
* ↑ Hayes, 1953, p. 349-350.
* ↑ Arnold, 1988, p. 37-40.

## Bibliografia

* Arnold:, New York 1988, ISBN, pp. 37-40, Dieter. The Pyramid of Senwosret I, South Cemeteries of Lisht I (en anglès). Nova York: Metropolitan Museum of Art, 1988. ISBN 0870995065.
* Dorman, Peter F. «The Inscriptions of the Model Coffins of Wahneferhotep and Bener». A: The Pyramid of Senwosret I, South Cemeteries of Lisht I (en anglès). Nova York: Dieter Arnold, 1988. ISBN 0870995065.
* Hayes, William C. The Scepter of Egypt: A Background for the Study of the Egyptian Antiquities in The Metropolitan Museum of Art. Vol. 1, From the Earliest Times to the End of the Middle Kingdom (en anglès). Nova York: MET Publications, 1953. ISBN 0870991906.
# Alfons Aguiló Aguiló

Alfons Aguiló Aguiló. (Palma, mitjan s. XIX- segle XX) fou un bibliòfil.
Fill de Tomàs Aguiló Fortesa i de Francina Aguiló Fuster. Germà de l'erudit i bibliòfil Estanislau de Kostka Aguiló. Va ser soci fundador de l'Associació per la Cultura de Mallorca. Va signar la Resposta als catalans. Impulsor del Centre Autonomista de Mallorca. El febrer de 1937 va ser reelegit vocal de la Societat Arqueològica Lul·liana.

## Referències

* ↑ Capellà, Llorenç. A sol post.Vida i compromís en temps de guerra i postguerra. Mallorca i Catalunya (1936-1962). Palma: Lleonard Muntaner Editor, 2019. ISBN 978-84-17153-88-5.