# Caregue

Caregue és un poble del terme municipal de Rialp, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic municipi de Surp.
És situat a 1.165,5 m alt, en un coster a la dreta del Riu de Caregue, en el contrafort sud-oest del Serrat d'Arquer. És a prop i al nord del poble d'Escàs.
Caregue té l'església parroquial de Sant Martí i el santuari de la Mare de Déu de la Muntanya.

## Etimologia

Explica Joan Coromines que Caregue, documentat com a Caresgue en documents antics, un karisue, amb el component ker (roca), i el sufix -sue, amb u consonàntica, que es converteix en consonant velar, -esgue.

## Geografia
### El poble de Caregue
#### Les cases del poble

| Casa Anton Casa Ardiaca Casa Asidro Casa Baró Casa Batlle Casa Bellera Casa Bertran Casa Botxa Casa Bruno Casa Bursó | Casa Cappelat Casa Contra Casa Cucoró Casa Ampuy Casa Esquerdet Casa Fierro Casa Font Casa Fraret Casa Galí | Casa Gallard Casa Gepa Casa Jaumet Casa Jaume Xic Casa Joan Baró Casa Jongalí Casa Llaqueta Casa Llau Casa Macareu | Casa Maciana Casa Maïlla Casa Marió Casa Mestret Casa Montaner Casa Pejan Casa Peri Casa Plaça Casa Quet | Casa Ramon La Rectoria Casa Reiet Casa Sastre Casa Tapiró Casa Toni Casa Veleta Casa Vidal Casa Voluntari |

## Història
### Edat moderna

En el fogatge del 1553, Caregue declara 1 foc eclesiàstic i 11 focs laics, uns 60 habitants.

### Edat contemporània

Pascual Madoz dedica un article del seu Diccionario geográfico... a Caregue. Hi diu que és una localitat amb ajuntament situada en el vessant d'una muntanya amb exposició al sud; la combaten perfectament tots els vents. El clima hi és fred, i les malalties més comunes són les inflamacions i les pulmonies. Tenia en aquell moment 18 cases i una font d'aigua molt forta. L'església parroquial de Sant Martí, té rector de provisió diocesana en concurs general i dos beneficiats de sang (fills de la parròquia). En depèn l'església d'Escàs. Les terres són en general fluixes, pedregoses i muntanyoses, i a la part nord hi ha alguns boscos poblats de pins. S'hi collia sobretot sègol, a més de fenc, patates i mongetes. S'hi criava bestiar vacum i ovelles. Hi havia molta caça de conills, llebres i perdius. Comptava amb 24 veïns (caps de casa) i 142 ànimes (habitants).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1857 | 1888 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2011 |
| 209 | 204 | 140 | 147 | 195 | 159 | 115 | 90 | 102 | 39 | 11 | 19 | 20 | 20 | 22 | 24 | 26 | 29 | 22 |

## Referències

* ↑ Montaña 2004.
* ↑ Mossèn Pere Periquet; Antoni Periquet, Antoni Plassa, Antoni Baró, Joan Periquet, Jaume Periquet, Pere Massa, Gaspar Benavent, Guillem de Vidal, Joan Ricart, Pere Roní i Bernat Montaner. Iglésias 1981, p. 70.
* ↑ Madoz 1845.
* ↑ pàgina web Xarxa Telemàtica Educativa de Catalunya (XTEC) del 14.08.2009.

## Bibliografia

* Coromines, Joan. «Bagergue/Caregue». A: Onomasticon cataloniae. I A - Be. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona La Caixa, 1994. ISBN 84-7256-889-X.
* Iglésies, Josep. El Fogatge de 1553. Estudi i transcripció. II. Barcelona: Fundació Salvador Vives Casajoana, 1981. ISBN 84-232-0189-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Surp». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Madoz, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Madrid: Establecimiento Literario Topográfico, 1845. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al <<Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar>> de Pascual Madoz, V. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Montaña, Silvio. Noms de cases antigues de la comarca del Pallars Sobirà. Espot: Silvio Montaña, 2004. ISBN 84-609-3099-8.

## Enllaços externs

* Caregue en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya