OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre d’Interpretació del Patrimoni dels Senyors de Caboet

El Centre d'Interpretació del Patrimoni dels Senyors de Caboet és ubicat dins l'església romànica de Sant Serni de Cabó al municipi de la Vall de Cabó (Alt Urgell).
Va ser creat amb l'objectiu de donar a conèixer tres aspectes clau del patrimoni històric i cultural de la Vall de Cabó: el llinatge feudal dels senyors de Caboet, el manuscrit dels Greuges de Guitard Isarn i l'església romànica de Sant Serni. La iniciativa és a càrrec de l'Associació d'Amics de la Vall de Caboet.
L'exposició permanent consta de tres plafons explicatius que tracten els tres aspectes patrimonials esmentats, i un quart plafó que conté l'edició crítica i versió adaptada en català actual dels Greuges a càrrec del doctor en filologia catalana i especialista en lingüística històrica i onomàstica Joan Anton Rabella. El contrast de les dues versions permet fer-se una idea de com era la llengua catalana que es parlava i escrivia a les contrades pirinenques a principis del segle XII.
L'altre element destacat és un fidel facsímil del manuscrit dels Greuges de Guitard Isarn, un dels primers documents en llengua catalana. El document original es conserva a la Biblioteca de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Una exposició permet conèixer el paper dels senyors de Caboet en els orígens d'Andorra i de la llengua catalana». Ràdio Seu, 13-04-2017. [Consulta: 1r febrer 2023].
* ↑ «Una exposició permet conèixer el paper dels senyors de Caboet en els orígens d'Andorra i de la llengua catalana». Ràdio Seu, 13-04-2017. [Consulta: 1r febrer 2023].
* ↑ «Cabó es retroba amb els 'Greuges de Guitard Isarn', text històric dels orígens del català». Ràdio Seu, 28-07-2014. [Consulta: 1r febrer 2023].
# Centre d’investigació d’alta tensió d'Istra

El Centre d'Investigació d'Alt Voltatge Istra (HVRC), també anomenat Instal·lació d'Investigació de Generadors de Tesla, era una instal·lació de proves operada per la Unió Soviètica construïda als anys 70 fora de la ciutat d'Istra, a 40 quilòmetres a l'oest de Moscou, i operada per l' Institut d'Enginyeria Elèctrica de Moscou .

## Descripció

La instal·lació destaca per contenir el que es creu que és el generador Marx més gran del món, que es va crear originalment per ajudar a provar l'aïllament de llamps en avions militars. La instal·lació té diverses enormes bobines Tesla al recinte de la instal·lació, algunes de les quals tenen una alçada de més de 20 pisos. Combinats, creen el que els soviètics van anomenar una "màquina de llamps"."
IA totes les instal·lacions hi ha una cascada de transformador de capacitat de 3 megawatts, un generador de tensió polsada (PVG) de 9 megawatts, de 39,3 metres d'alçada i capaç de crear un llamp artificial de 150 metres i una unitat de tensió constant de 2,25 megawatts.

## Història

Originalment construïda en els anys setanta, la instal·lació es va utilitzar al principi per a una barreja de proves científiques i militars que mantenia l' Institut d'Enginyeria Elèctrica de Moscou .
En un moment donat, la instal·lació va allotjar una gran cúpula ovoidal anomenada Allure. L'edifici es va utilitzar com a instal·lació de proves d'armes de pols electromagnètic (EMP) i simulador estacionari abans de ser enderrocat el gener de 1985, després que el sostre de l'edifici es va esfondrar a causa del pes de les nevades excessives. Això va fer que el supervisor de la construcció del projecte de la cúpula fos cessat del seu lloc de treball i substituït pel membre del Partit Comunista Boris Yeltsin, que més tard seria el primer president de la Federació Russa.
Després de la caiguda de la Unió Soviètica, la instal·lació es va convertir en gran part inactiva, només s'utilitzava ocasionalment per a proves del sector privat, incloses les proves de la resistència a un llamp del Sukhoi Superjet 100 el 2011.
El generador de Marx poques vegades s'encén avui, i el darrer ús registrat va ser a l'agost de 2014.

## Vegeu també

* Resistència contra la radiació
* Explosió nuclear a gran altitud
* STARFISH Prime
* ATLAS-I

## Referències

* ↑ «The Soviet Lightning Machine Abandoned in a Russian Forest» (en anglès). Atlas Obscura, 10-07-2014.
* ↑ (en anglès) , 10-07-2014.
* ↑ «Google Translate». translate.google.com. [Consulta: 12 maig 2017].
* ↑ «DailyTech - Pictured: Drone Survives Flyover of Russia's Largest Artificial Lightning Generator». www.dailytech.com. Arxivat de l'original el 2017-05-05. [Consulta: 12 maig 2017].
* ↑ «Abandoned Marx Generator» (en anglès). Atlas Obscura. [Consulta: 12 maig 2017].
# Cars Jeans Stadion

El Cars Jeans Stadion per motius de patrocini, anteriorment Kyocera Stadion, i de vegades citat com a Den Haag Stadion (Estadi de la Haia) en català, és un estadi polivalent, principalment de futbol i hoquei herba, de la ciutat neerlandesa de La Haia. Hi disputa els seus partits com a local l'ADO Den Haag de l'Eredivisie. Dissenyat pels arquitectes Zwarts & Jansma, fou inaugurat el dia 28 de juliol de 2007. Té una capacitat de 15.000 persones i va substituir l'antic estadi Zuiderpark d'ADO, que era considerablement més petit. A causa de la normativa de patrocini de la UEFA, l'estadi s'anomena ADO Den Haag Stadium als partits europeus.
Tot i estar en una de les tres ciutats més grans dels Països Baixos, les assistències del club han estat tradicionalment menors que les dels seus rivals Ajax, Feyenoord i PSV Eindhoven. L'estadi va ser la seu de la Copa del Món d'hoquei 2014 .
Durant els darrers cinc mesos del 2019, també va servir com a llar de l'AZ Alkmaar, l'estadi AFAS del qual estava en procés de renovació important després d'un col·lapse del sostre.
El 18 de febrer de 2022 el sostre de l'estadi va ser danyat per la tempesta Eunice.

## Obertura

L'estadi es va inaugurar el 28 de juliol de 2007. El juny de 2010, ADO Den Haag va signar un acord de drets de denominació amb l'empresa japonesa Kyocera per canviar el nom de l'estadi a Kyocera Stadion.
Wim Deetman, l'aleshores alcalde de La Haia, va dir que aquest estadi és l'estadi més segur d'Europa. L'estadi té instal·lades càmeres de seguretat que enregistren diverses imatges de cada membre del públic i l'anomenat sistema Happy Crowd Control que fotografies dels espectadors quan entren a l'estadi.

## Referències

* ↑ «Dak van AZ-stadion gedeeltelijk ingestort» (en neerlandès). RTL Nieuws. RTL Nieuws, 10-08-2019. [Consulta: 10 agost 2019].
* ↑ «Storm Eunice live: winds of up to 122mph recorded as millions urged to stay indoors amid Met Office red weather warning». , 18-02-2022.
* ↑ Stadion vanaf nu: Kyocera Stadion Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'estadi Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* ADO Den Haag fansite Club Achter de Duinen
* Lloc de fans d'ADO Den Haag ADOfans.nl
* Estadi ADO, La Haia | ZJA Arxivat 2011-10-05 a Wayback Machine. : lloc web de constructors.
# Centre per al Desenvolupament Tecnològic i Industrial

El Centre per al Desenvolupament Tecnològic Industrial (CDTI) és una entitat pública empresarial espanyola dependent des de l'any 2011 del Ministeri d'Economia i Competitivitat d'Espanya (anteriorment del Ministeri de Ciència i Tecnologia d'Espanya i abans de la creació d'aquest Ministeri en la VIII Legislatura d'Espanya, del Ministeri d'Indústria, Turisme i Comerç d'Espanya).
Des de la seva creació en 1977 el CDTI ha realitzat una activa labor de suport financer i assessorament tecnològic d'empreses espanyoles, la qual cosa li ha convertit en instrument bàsic de la política tecnològica empresarial del Govern espanyol. El CDTI té assignada la missió de gestionar bona part de les línies d'ajudes de la R+D+i estatals a Espanya, tant a nivell nacional com a internacional. Forma part de la Xarxa Europea d'Agències d'Innovació.

## Funcions

* Avaluació tècnico-econòmica i finançament de projectes de R+D desenvolupats per empreses.
* Gestió i promoció de la participació espanyola en programes internacionals de cooperació tecnològica.
* Promoció de la transferència internacional de tecnologia empresarial i dels serveis de suport a la innovació tecnològica.
* Suport a la creació i consolidació d'empreses de base tecnològica.

## Directors generals

* Maurici Lucena (2004-2010)
* Francisco Marín Pérez (2015-2018)
* Javier Ponce (2018-)

## Referències

* ↑ http://www.taftie.org/
* ↑ Francisco Marín, nuevo director general del Centro para el Desarrollo Tecnológico Industrial (CDTI), cdti.es, febrer de 2015
* ↑ Javier Ponce, nuevo director general del CDTI, La Vanguardia, 17 de juliol de 2018

## Enllaços externs

* Web del CDTI
# Castell de la Miana

El Castell de la Miana és un edifici del municipi de Sant Ferriol (Garrotxa) declarada bé cultural d'interès nacional. Situat a poca distància de l'església de Sant Miquel, de la construcció tan sols en resta un munt de pedres entre densa vegetació sobre la parròquia de la Miana.

## Descripció

El nucli del castell és una torre, a partir de la qual es van anar bastint totes les estructures del recinte fortificat. Aquesta torre és l'element més antic del conjunt, datada cap al segle xi, juntament amb un perímetre emmurallat. La torre consta de dues plantes i està coberta per una volta que sustentava una planta superior. El seu parament inferior està format per grans blocs de pedra lligats amb morter de calç disposats en filades regulars. Posteriorment es van fer ampliacions i reformes al castell, construint noves estances i definint la seva fisonomia actual.

## Història

Es tractava d'una fortalesa que consta documentada el 1268, moment en què Galceran de Sales, amb el seu germà Arnau i Arnau de La Miana autoritzen la donació a favor del monestir de Sant Pere de Camprodon d'uns delmes que injustament posseïa Giral Ugó a la parròquia de Sant Cristòfor de Crexenturri. Entre 1175 i 1188 s'esmenta Guillem de la Miana en diverses escriptures de vendes i donacions. Arnau de La Miana, apareix en documents entre el 1188 i el 1206. En aquesta darrera data subscriu un conveni sobre el bosc de Montròs i els masos de La Pinatella i de Mansió amb Pere de Cervera.
Raimon de La Miana i la seva esposa Ermesendis fan donació l'any 1228 per la seva capella del castell, dedicada a Sant Miquel i en favor del capellà d'aquesta. El seu fill Guillem dona el 1282 el mas Sala a Guillem de Rovira. Ell i el seu fill Dalmau, l'any 1304 capbreven el mas de Campmajor a favor de Sant Miquel de La Miana. Guillem de La Miana i la seva esposa Marquesa venen al capellà de Sant Miquel de La Miana tots els honors que tenien sobre diversos masos de la contrada. Era l'any 1345 i va costar 25 lliures barcelonines. Les darreres notícies històriques que fan referència al castell són de la segona meitat del segle xv, en el marc de les Guerres Remences. Probablement el castell fou abandonat després d'aquest conflicte.
L'any 2006 s'endegà un projecte de salvaguarda i consolidació del castell. Les excavacions arqueològiques portades a terme entre els anys 2006-2008 van permetre documentar diferents àmbits a l'interior del castell i l'existència d'un recinte fortificat que podria tenir els seus orígens al segle ix. Abans d'aquestes actuacions eren ben pocs els vestigis que es podien observar d'aquest castell.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Castell de la Miana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Castell de la Miana». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Casa Autié

La Casa Autié és una casa de la vila de Vilafranca de Conflent, de la comuna del mateix nom, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situada a la Plaça de l'Església, al nord-oest de l'església de Sant Jaume, al límit del que antigament havia estat cementiri de la vila.
L'antic cementiri de la vila ocupava l'emplaçament comprès entre l'església a l'est, les muralles al sud i, a l'oest i al nord, diverses construccions relligades per un mur de clausura. El perímetre així delimitat conserva en l'actualitat tres nínxols funeraris dessota de blasons o d'ornaments armoriats. Un d'ells és el de la paret meridional de Casa Autié. A la base, un arc trencat motllurat en cordó, amb la part davantera plana orientada seguint la bisectriu. El bosell està desenvolupat en filets.
En el mateix mur hi havia, al capdamunt, un nínxol amb una estàtua, amb un personatge vestit amb un ampli vestit prisat. Era dempeus sobre una làpida funerària amb una inscripció gòtica de dues línies. Al fons del nínxol es distingien dos escuts d'armes. Aquest nínxol va ser malauradament suprimit en la darrera remodelació de la casa, substituït per una finestra.

## Vegeu també

* Llista de monuments del Conflent

## Referències

* ↑ La Casa Autié en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «189 - Vilafranca de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Garrigou Grandchamp, Pierre. «Inventaire des édifices domestiques des XIIe, XIIIe et XIVe siècles à Villefranche de Conflent». A: La maison au Moyen Age. Toulouse: Société archéologique du Midi, 2002.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Vilafranca de Conflent». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* La casa a Monumentum. Carte des monuments historiques français
# Characidium caucanum

Characidium caucanum és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Cuca a Colòmbia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt, J. T. 1867. Om trende, formeentligt ubeskrevne fisk af characinernes eller Karpelaxenes familie. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1866: 49-68, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Characidium caucanum». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Characidium crandellii

Characidium crandellii és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt, J. T. 1867. Om trende, formeentligt ubeskrevne fisk af characinernes eller Karpelaxenes familie. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1866: 49-68, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Characidium crandellii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Catostomus ardens

Catostomus ardens és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 65 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Colin Jost

Colin Jost (Staten Island, 29 de juny de 1982) és un comediant, actor i guionista estatunidenc. És guionista per al programa Saturday Night Live d'ençà el 2005 i copresentador del segment del programa Weekend Update des del 2014. Va ser també un dels coguionistes principals del programa de 2012 a 2015, i tornà com un dels guionistes principals al desembre de 2017.
# Chinook

«Chinook» té aquests significats:
* Chinook (grup humà), tribu índia que parla un idioma aïllat de les llengües ameríndies
* Lingüística:
** Chinook, baix chinook, o chinook propi, llengua de la costa del nord-oest del Pacífic dels Estats Units
** Alt chinook, llengua del Pacífic Nord-oest
** Argot chinook, pidgin que fou utilitzat com a llengua comercial durant el partint de la part inferior del riu Columbia fins a altres zones del modern Oregon i Washington
** Llengües chinook, família de llengües dins de la macrofamília penutiana parlades a Oregon i Washington, Estats Units, al llarg del riu Columbia pels nadius de l'ètnia chinook
* Miscel·lània:
** Vent Chinook, tipus de vent foehn a l'interior de l'oest d'Amèrica del Nord quan les Grans Planes dels Estats Units i la pradera del Canadà
** Chinook (Montana), població dels Estats Units a l'estat de Montana
** Chinook (Washington), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington
# Casa Lledó

La Casa Lledó és una obra de Mollet del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat de planta baixa i pis. La coberta és a dues vessants. Hi ha una edificació lateral, adossada a la façana i orientada a ponent respecte al cos centrat, de reduïdes dimensions. El portal d'entrada és d'arc de mig punt adovellat. S'aixeca davant l'era.

## Història

A la dècada dels 60 del segle XX s'arrebossen les façanes i es substituïren les llindes de les finestres.
Aquesta masía fou restaurada a la dècada de 1990 i actualment és la seu de la Cambra de Comerç de Barcelona. Antena Local de Mollet.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Lledó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Casa Lledó Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Barbut verd de bigotis

El barbut verd de bigotis (Psilopogon incognitus) és un ocell de la família dels megalèmids (Megalaimidae) que habita els boscos de les terres baixes fins als 1800 m, del sud de Myanmar, nord-oest, nord-est i sud-est de Tailàndia i Indoxina.
# Blue Öyster Cult

Blue Öyster Cult és un grup de rock creat a Nova York el 1967 i encara es manté en actiu. El grup és especialment conegut per les seves cançons "(Don't Fear) The Reaper", "Godzilla", i "Burnin' for You". El grup és un dels pioners del heavy metal, per la seva música potent i l'ús de la ciència-ficció i la imatge de l'Ocultisme. Han venut més de 14 milions d'àlbums a tot el món.

## Notes

* ↑ «BLUE ÖYSTER CULT Founder Selling One-Of-A-Kind Guitars». KWTF Internet Radio. Arxivat de l'original el 2007-11-17. [Consulta: 24 octubre 2007].

## Enllaços externs

* Blue Öyster Cult - Lloc web oficial
# Blat escairat

El blat escairat és un menjar típic del Berguedà. Consisteix en grans sencers de blat escairats, és a dir dels quals se n'ha tret la pellofa. L'escairat se sol realitzar en uns molins especials anomenats escairadors.
Tot i que el cultiu del blat és molt generalitzat a Catalunya, se sol consumir molt –com a farina o sèmola– mentre que els plats amb grans sense moldre es preparen preferiblement amb l'arròs des de l'arribada d'aquest gra de la mà dels sarraïns. Només s'ha conservat el consum de blat escairat a la Catalunya interior, on el cultiu de l'arròs és impossible i les comunicacions han dificultat tradicionalment el comerç. Amb la introducció del blat de moro a Catalunya, va ser substituït en part pel blat de moro escairat, de major rendiment.
Ara, amb la revaloració de plats tradicionals, es consumeix per gust.

## Referències

* 1 2 Massanés, Toni. La cuina del Berguedà: evolució i receptari. 1997. Berga: L'Albí - Columna, p. 111. ISBN 84-86631-29-7.
* 1 2 «Blat escairat». Gastroteca.cat. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ «Receptes amb blat de moro escairat». TV3, 08-01-2013. [Consulta: 14 abril 2015].