OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mikayil Faye

Mikayil Faye (Sédhiou, Senegal, 14 de juliol de 2004) és un futbolista senegalès que juga com a defensa central esquerrà a l'Stade Rennais Football Club. És internacional amb el Senegal.

## Carrera esportiva

Format a l'Academia Diambars va fitxar a febrer de 2023 per NK Kustošija de la segona divisió de Croàcia tot i l'interés d'altres clubs com l'Olympique de Marsella per fitxar-lo. L'estiu de 2023 fitxa pel filial blaugrana procedent del NK Kustosija Zagreb. El 3 de setembre de 2023 va debutar oficialment al Barcelona Atlètic contra el Real Unión, formant un duo de centrals amb el seu company d'equip Pelayo Fernández.

### Rennes

El 25 d'agost de 2024, Faye es va traslladar al Stade Rennais FC, a la Ligue 1, signant-hi un contracte de quatre anys.

## Internacional

Va ser internacional amb la selecció de Senegal sub-17. El 22 de març de 2024 va debutar amb la selecció de Senegal en el partit disputat contra la selecció de Gabón on va sortir com a titular i fins i tot va marcar un gol.

## Referències

* ↑ «Mikayil Ngor Faye, a Senegalese gem towards OM?». Peupleolympien.net, April 21, 2021. [Consulta: 7 juny 2023].
* ↑ «RFEF - Barça Atlètic». www.rfef.es, August 27, 2023. [Consulta: 26 febrer 2024].
* ↑ «Mikayil Faye» (en castellà). [Consulta: 20 gener 2024].
* ↑ «M.Faye». Soccerway. [Consulta: 7 juny 2023].
* ↑ «Igrača Kustošije prati Barca. Toplak: Zvijer koja igra s pola snage. Došao je da ode» (en croat). [Consulta: 20 gener 2024].
* ↑ «¡Oficial! El Barça hace oficial el fichaje de Faye» (en castellà), 19-06-2023. [Consulta: 20 gener 2024].
* ↑ «El gran premio de Mika Faye» (en castellà). Sport, 22-03-2024. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ (25 agost 2024). "Mikayil Faye a choisi le SRFC" (en fr). Nota de premsa. Consulta: 25 agost 2024.
* ↑ «¡Golazo descomunal de Mika Faye en su debut con Senegal!» (en castellà), 22-03-2024. [Consulta: 3 abril 2024].
# Juan Sala Feliu

Juan Sala Feliu (Pego, 1847 - 1885) fou un advocat i polític valencià, fill de Pedro Sala Císcar. Fou diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Es llicencià en filosofia i lletres i milità en el Partit Conservador, amb el que fou diputat a la Diputació d'Alacant el 1877 i pel districte de Pego a les eleccions generals espanyoles de 1879. El 1881 va formar part de la Unió Catòlica de València amb Ciril Amorós i Pastor, però a les eleccions generals espanyoles de 1881 fou derrotat pel liberal Enrique Bushell y Laussat. Fou elegit diputat per Pego a les eleccions generals espanyoles de 1884, però no va acabar el mandat, ja que va morir durant l'epidèmia de còlera de 1885. El seu lloc polític fou ocupat pel seu cunyat Antonio Torres Orduña.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.497. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# La Venta

«La Venta» té aquests significats:
* La Venta (Conques), masia al municipi d'Isona i Conca Dellà (Pallars Jussà
* La Venta (Piera)
* La Venta (Juncosa), muntanya als municipis de Juncosa (Garrigues) i de Margalef i Ulldemolins (Priorat)
* La Venta (Mèxic), zona arqueològica a l'estat mexicà de Tabasco
# Muľa

Muľa és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1321.
# Grand Gedeh

Grand Gedeh és un comtat localitzat a la part est de Libèria. És un dels 15 comtats que comprenen el primer nivell de la seva divisió administrativa., té tres districtes. Zwedru (abans Tchien) serveix com a capital amb l'àrea del comtat. Té una superfície de 10.484 km², que en termes d'extensió és similar a la del Líban. Des del Cens de 2008, Grand Gedeh tenia 126.146 habitants, fent-lo el novè comtat més habitat de tota Libèria.
El superintendent del comtat de Grand Gedeh és Kai Farley. El comtat posseeix fronteres amb Nimba a l'oest, igual que amb Sinoe al sud-oest, i amb River Gee al sud-est. La part del nord del comtat de Grand Gedeh posseeix fronteres internacionals amb Costa d'Ivori. En el Cens de 1984, el comtat tenia 63.028 persones. El comtat és llar d'una gran població musulmana i també, molts dels seus residents provenen de Costa d'Ivori.
Es divideix en tres districtes: Gbarzon, Konobo, Tchien.

## Geografia

Grand Chedah té boscos tropicals més baixos que tenen turons de mida mitjana compostes per diverses valls i cursos d'aigua. Aquests boscos reben una precipitació molt elevada que va des dels 3.000 mm fins als 4.100 mm per any en dues estacions diferents. Té boscos perennes. Mentre que a les terres altes és propici per al cultiu d'arròs, les zones baixes són favorables per al ñame, cacau, plàtans, patates, verdures, cautxú, cafè i canya de sucre. El comtat de Grand Chedah té dos boscos comunitaris, Neezonnie, que ocupa una àrea de 42.424 ha i Blouquia, que ocupa una superfície de 43.796 ha. Hi ha tres àrees de plantació nacionals: el projecte de reforestació SIGA (247,2 ha), el projecte de reforestació EAC (59,2 ha i el projecte de reforestació WATRACE (58,4 ha. També comparteix la reserva nacional proposta del bosc de Grebo (97.136 ha) amb el comtat de River Gee.

## Referències

* ↑ 2008 Population and Housing census, p. 10
* ↑ «Liberia: Former Army General Charles Julue Meets President Sirleaf». Liberia Government. allAfrica.com, 09-10-2008.
* ↑ «Liberia - Country pastures and forage resource profile». Food and Agricultural Organization. Arxivat de l'original el 2 de novembre 2016.
* ↑ National Forests Classification, Acreages, Location And Utilization Index Division Of Scientific Research (PDF). Forest Research and Development (R&D).

## Enllaços externs

* 2008 National Population census 2008(anglès) Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine.
* Liberia: Former Army General Charles Julue Meets President Sirleaf(anglès)
# Mahmud Paixà (governador)

Mahmud Paixà (mort 1567) fou un governador otomà del segle xvi al Iemen i Egipte. Era d'origen bosnià.
El governador d'Egipte Dawud Paixà (1538-1549) el va escollir a Damasc com a khetuda el 1538. A Egipte va ocupar diverses funcions entre les quals amir al-hadjdj (encarregat de la peregrinació) (1550-1551) i sandjakbegi, i es va guanyar amics i enemics. El 1560 per recomanació del governador d'Egipte Khadim Ali Pasha (1559-1560) va ser nomenat beglerbegi del Iemen, probablement després de subornar al governador egipci. Va arribar al Iemen necessitat de diners i va fer encunyar moneda amb menor proporció de plata per quedar-se amb el sobrant; tant l'exèrcit otomà com els aliats locals dels turcs aviat li van girar l'esquena, sobretot després de les expropiacions injustes que va fer i a causa dels impostos imposats sobre comunitats que abans estaven exemptes.
Va acumular una notable fortuna i el 1565, quan fou cridat a Constantinoble, va subornar altes personalitats del govern per obtenir el govern d'Egipte. Per augmentar la seva reputació va convèncer el gran visir Sokollu Mehmed Pasha, que era bosnià com ell, de dividir el Iemen en dos beglerbeyiks (28 de desembre de 1565), decisió que en els tres anys que va estar vigent va ser desastrosa pels interessos otomans, el domini dels quals es va enfonsar el 1568/1569. Però molt abans, el 1566, Mahmud va obtenir el càrrec de wali/virrei d'Egipte en lloc d'Ali Pasha.
En el seu govern va confiscar totes les fortunes que va tenir a l'abast, va saquejar el que va poder i va modificar els informes que arribaven del Iemen i que l'acusaven o advertien de la mala situació, per aparèixer com un bon governador. Les autoritats de Constantinoble no van saber el que passava al Iemen fins que Mahmud fou assassinat al Caire el novembre de 1567. Fou substituït per Sanan Pasha (1567-1568).

## Bibliografia

* J. R. Blackburn, The collapse of Ottoman authority in Yemen, 1980.
# Hràbove

Hràbove (en ucraïnès Грабове, en rus Грабово, Gràbovo) és un poble ucraïnès del districte de Xakhtarsk dins de l'óblast de Donetsk. La seva població és de 382 habitants.
Fou a prop d'aquest poblet que un Boeing 777-200ER de Malaysia Airlines (Vol 17) amb 298 persones a bord s'estavellà com a conseqüència d'una col·lisió amb un míssil terra-aire, presumptament llançat pels separatistes prorussos del Donbàs, el 17 de juliol del 2014.
Dos russos i un ucraïnès van ser condemnats a cadena perpètua per haver provocat l'accident de l'MH17 on van morir els 298 passatgers que anaven a bord de l'avió, segons sentència de novembre del 2022 del Tribunal de Districte de l'Haia.

## Referències

* ↑ Ferrer, Isabel. «Los familiares de las víctimas del vuelo derribado en 2014 por un misil esperan que la sentencia aclare el papel de Rusia» (en castellà). elPaís, 16-11-2022. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ Ocaña, Javier. «‘Klondike’: drama y absurdo en los prolegómenos de la guerra en Ucrania» (en castellà). elPaís, 27-01-2023. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Three found guilty of shooting down flight MH17 over Ukraine in 2014» (en anglès). Euronews, 17-11-2022. [Consulta: 29 gener 2023].
# Medalla dels Jocs Olímpics (Alemanya)

La condecoració olímpica alemanya (en alemany: Deutsche Olympia-Ehrenzeichen o Deutsches Olympiaehrenzeichen) va ser una condecoració civil de l'Alemanya nazi concedida als administradors dels IV Jocs Olímpics d'Hivern de Garmisch-Partenkirchen i dels Jocs de la XI Olimpíada de Berlín 1936. El premi no estava pensat per als participants reals als Jocs Olímpics, sinó més aviat com un reconeixement a aquells que havien orquestrat els preparatius i el treball "entre bastidors" per als esdeveniments.
Diversos membres de les SS, entre ells Reinhard Heydrich, Karl Wolff i Heinrich Himmler van rebre la condecoració dels Jocs Olímpics per oferir seguretat durant l'esdeveniment. Hermann Fegelein va rebre la condecoració per supervisar la preparació dels cursos i instal·lacions per als esdeveniments eqüestres. La decoració va ser presentada a Leni Riefenstahl pel seu treball en el rodatge dels diferents esdeveniments esportius. També es va presentar en 2a classe a Hiroshi Ōshima, l'ambaixador japonès a l'Alemanya nazi.
La condecoració olímpica alemanya es va atorgar en tres classes:
* 1a classe
* 2a classe
* Medalla commemorativa olímpica alemanya
De les tres classes, la Primera Classe es va presentar com a ordre del coll. Se'n van presentar un total de 767. La segona classe estava oberta a persones que tinguessin un paper significatiu, però menor, pel que fa al treball que s'incloïa en la presentació dels jocs. S'han adjudicat un total de 3.364. La medalla commemorativa olímpica alemanya (en alemany: Deutsche Olympia-Erinnerungsmedaille) es va establir per reconèixer el servei en relació amb el treball de preparació i execució dels esdeveniments del joc. La medalla no es limitava als nacionals alemanys. Totes les classes es podien portar miniaturitzades en una cinta de barra.
La llei alemanya moderna prohibeix portar una esvàstica, així que el 1957 el govern federal alemany va autoritzar decoracions de substitució en lloc de la versió esvàstica; que encara existeix i que es pot portar com a condecoració civil.

## Referències

* ↑ Angolia, John (1989). For Führer and Fatherland: Political & Civil Awards of the Third Reich, R. James Bender Publishing, pp. 17, 19. ISBN 0-912138-16-5
* ↑ Lumsden, Robin (2001). Medals and Decorations of Hitler's Germany, The Crowood Press Ltd. ISBN 1-84037-178-1
* ↑ SS service record collection, United States National Archives; College Park, Maryland
* ↑ Miller, Michael (2006). Leaders of the SS and German Police, Vol. 1, R. James Bender Publishing, p. 306. ISBN 93-297-0037-3
* ↑ Angolia, John (1989). For Führer and Fatherland: Political & Civil Awards of the Third Reich, p. 21.
* ↑ Angolia, John (1989). For Führer and Fatherland: Political & Civil Awards of the Third Reich, pp. 17-22.
* ↑ «Section 86a Use of Symbols of Unconstitutional Organizations». Criminal Code (Strafgesetzbuch, StGB). German Law Archive. Arxivat de l'original el 2001-04-26. [Consulta: 25 abril 2023].

## Bibliografia

* Doehle, Dr Heinrich. Die Auszeichnungen Des Großdeutschen Reichs. Berlin, Germany: Berlin-Buch und Periodical Press, 1943. ISBN 0-9624883-4-8.
# Juliet Jacques

Julieta Jacques (Redhill, Anglaterra, 3 d'octubre de 1981) és una periodista, crítica i contista anglesa, coneguda pel seu treball sobre l'experiència transgènere,al qual va incloure la seva transició com a dona transsexual. Jacques va ser nomenada al Premi Orwell 2011 per la seva sèrie sobre el canvi de sexe. El 2012 i el 2013 va ser seleccionada com una de les periodistes més influents de la Pink List de The Independent on Sunday.
Jacques va créixer a Horley, al sud-est d'Anglaterra, i va anar a la Reigate Grammar School durant dos anys abans que els seus pares la traslladessin a un IES públic local. També va estudiar al College of Richard Collyer de Horsham, i va cursar història per la Universitat de Manchester i literatura i cinema per la Universitat de Sussex.
El 2007 va publicar un llibre sobre l'escriptor avantguardista anglès Rayner Heppenstall per a Dalkey Archive Press, i el seu llibre de memòries, titulat Trans, va ser publicat per Verso Books el 2015. Ha escrit regularment columnes sobre la identitat de gènere per a The Guardian, i sobre literatura, cinema, art i futbol, al New Statesman. També escriu habitualment sobre cinema a Filmwaves, Vertigo i Cineaste. El 2010 va començaruna crònica àmpliament elogiada sobre el seu canvi de sexe. El 2014 va escriure secció del llibre Women in Clothes, de Sheila Heti.

## Referències

* ↑ Juliet Jacques (2 June 2012)
* ↑ «"Long Lists"». Arxivat de l'original el 2013-01-06. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ «"IoS Pink List 2012: Journalists - News - People"». Arxivat de l'original el 2015-09-25. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ "The Independent on Sunday's Pink List 2013"
* ↑ Jacques, Juliet
* ↑ "A transgender journey | Life and style"
* ↑ "Juliet Jacques"
# NSP

NSP té els següents significats:
* Team NSP-Ghost (del nom del seu patrocinador NSP AG), equip ciclista d'Alemanya
* Toxina marina neurotòxica (del seu nom en anglès Neurotoxic Shellfish Poisoning), toxina adquirible per consum de mol·luscs
* Punt estret (del seu nom en anglès Narrow Spot), codi de làmpada MR16 amb una obertura de feix de llum d'entre 8 i 15 graus
* Network Service Provider, empresa o organització que forneix amplada de banda per a l'accés a Internet
* Newsgroup Service Provider, empresa o organització que ofereix accés a grups de discussió d'Usenet
# Grand Isle (Vermont)

Grand Isle és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 1.955 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grand Isle tenia 1.955 habitants, 772 habitatges, i 572 famílies. La densitat de població era de 45,7 habitants per km².
Dels 772 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,2% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 25,9% no eren unitats familiars. En el 20,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 29,4% de 45 a 60 i un 10,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.594 $ i la renda mediana per família de 52.143 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.191 $ mentre que les dones 25.900 $. La renda per capita de la població era de 22.955 $. Entorn del 2,7% de les famílies i el 4,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grand Isle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grand Isle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mahmud Taymur

Mahmud Taymur (àrab: محمود تيمور, Maḥmūd Taymūr) (el Caire, 16 de juny de 1894 - Lausana, 25 d'abril de 1973) fou un important escriptor egipci, considerat un dels fundadors de la novel·la i del teatre àrabs.
Fou autor de novel·les i relats, obres de teatre, reculls de viatges, articles i estudis especialment sobre llengua i literatura àrabs.

## Família Taymur

Era d'origen kurd, d'una família arribada a Egipte el 1801 amb les tropes enviades per la Porta contra Napoleó Bonaparte, que va donar diversos personatges notables. El seu besavi era Muhàmmad ibn Alí Kurd Taymur, alt funcionari i amic del valí d'Egipte Muhàmmad Alí i del seu fill Ibrahim. Ismaïl Taymur, fill de l'anterior, fou secretari de Muhàmmad Alí i va crear una biblioteca particular notable. Fills d'Ismaïl foren Àïxa Taymur (1840-1902), poetessa, i Àhmad Taymur (1871-1930), dedicat a la llengua i la literatura, que va llegar 4.134 volums a la Biblioteca Nacional del Caire. Àhmad fou el pare de Mahmud, el seu tercer fill, i també de Muhàmmad Taymur (1892-1921), fill segon d'Àhmad i dramaturg notable, que malauradament va morir jove.

## Algunes edicions de les seves obres

* Taymur, Mahmud. Dirassat fi-l-Qissa wa-l-màsrah (en àrab). el Caire: Al-matbaat an-namudayiyya, [195-?].
* Taymur, Mahmud. Al- Ayyaam al-mia wa-maixàhid ukhra / ا لايام المئة ومشاهد أخرى (en àrab). el Caire: Dar nàhdat Misr, 1968.
* Taymur, Mahmud. Al-Baruna umm Àhmad : wa-qissàs ukhra (en àrab). Beirut: Màktaba al-asriyya, [197-?].
* Taymur, Mahmud. Màbud min tin (en àrab). Beirut: Màktaba al-asriyya, [198-?].

### Traduïdes al francès

* Taymur, Mahmud. La courtier de la mort et autres contes égyptiens (en francès). París: Nouvelles Editions latines, 1950.
* Taymur, Mahmud. La Belle aux lèvres charnues : nouveaux contes égyptien (en francès). París: Nouvelles Editions latines, cop. 1952.
* Taymur, Mahmud. La fleur du cabaret et autres contes [égyptiens] traduits de l'arabe (en francès). París: Nouvelles Éditions Latines, 1953.
* Taymur, Mahmud. L'amour par-delà l'inconnu : roman (en francès). París: Nouvelles éditions latines, 1954.
* Taymur, Mahmud. Bonne fête : nouveaux contes égyptiens (en francès). París: Nouvelles Editions latines, 1954.
* Taymur, Mahmud. La vie des fantômes : [Nouveaux contes égyptiens trauits de l'arabe] (en francès). París: Nouvelles Editions latines, DL 1958.

### Traduïdes al castellà

* Taymur, Mahmud. Gálvez Vázquez, María Eugenia, tr.. Cuentos egipcios (en castellà). Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1976. ISBN 978-84-600-0636-7.
* Taymur, Mahmud. Noguerales Rodríguez, Esther, tr.. Relatos de Mahmud Taymur (en castellà). Madrid: Instituto Egipcio de Estudios Islámicos, 2001. ISBN 978-84-931366-2-8.
* Taymur, Mahmud. Pajares Vinardell, Eva, tr.. Muhammad Taymur (en castellà). Madrid: Instituto Egipcio de Estudios Islámicos, 2002. ISBN 978-84-931366-7-3.

## Referències

* ↑ La Gran Enciclopèdia en Català. Edicions 62, 2004, p. 14.809. ISBN 84-297-5447-4.
* ↑ Encyclopaedia of Islam. Second Edition. Leiden: Brill Publishers, p. s.v. "Maḥmūd Taymūr".
# Hsawnghsup

Hsawnghsup (birmà Thaungdut) fou un petit estat shan dins territori birmà a Myanmar amb una superfície de 932 km². La capital era Thaungdut a la vall de Kabaw. El seu cap portava el títol de Saofa. Estava separat de la resta d'estats shans i depenia limitadament del comissionat del districte d'Upper Chindwin.
Afronta a l'oest amb Manipur, al nord amb la ciutat d'Homalin; a l'est amb la de Paungbyn i al sud amb la de Tamu. El principat és quasi tot selva, menys la vall on hi ha la capital. La població és shan (55%) amb birmans (35%) i xin (10%).
El príncep va ser lleial als britànics el 1886 i no va seguir al príncep de Wuntho, més al sud, en la seva rebel·lió.
# Gowerita

La gowerita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom en honor de Harrison Preston Gower (1890–1967), gerent de la U.S. Borax and Chemical Company, per la seva ajuda en els estudis científics dels dipòsits de borats de Death Valley.

## Característiques

La gowerita és un borat de fórmula química Ca[B₅O₈(OH)][B(OH)₃]·3H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gowerita pertany a «06.EC - Filopentaborats» juntament amb els següents minerals: biringuccita, nasinita, veatchita, volkovskita, tuzlaïta, heidornita i brianroulstonita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Hard Scramble claim, de la localitat de Ryan, al comtat d'Inyo, Califòrnia, Estats Units. També ha estat descrita a altres indrets del mateix estat nord-americà, així com a diverses mines de les localitats de Hotazel i Kuruman, a la província del Cap Septentrional (Sud-àfrica), i a la mina Santa Rosa, a Sijes (Salta, Argentina).

## Referències

* ↑ «Gowerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juny 2017].
# Kor Royal Cup

La Kor Royal Cup (tailandès ถ้วยพระราชทาน ก.; ถ้วย ก.) o en el seu antic nom Yai Cup (tailandès ถ้วยใหญ่) (canvià de nom l'any 1963) fou la màxima competició futbolística de Tailàndia entre els anys 1916 i 1995.
L'any 1996, es creà la Thai Premier League professional, esdevenint la màxima competició del país. Des d'aquest any, la Kor Royal Cup ha adaptat el seu format i actualment es disputa com un partit anual entre el campió i el segon classificat de la lliga professional.

## Historial
### Kor Royal Cup (1996-Present)

| Temporada | Campió |
| 2009 | Chonburi |
| 2008 | Chonburi |
| 2007 | Osotsapa |
| 2006 | Thailand Tobacco Monopoly |
| 2005 | |
| 2004 | |
| 2003 | |
| 2002 | Osotsapa |
| 2001 | BEC Tero Sasana |
| 2000 | Thai Farmer Bank |
| 1999 | Royal Thai Air Force |
| 1998 | Sinthana |
| 1997 | Sinthana |
| 1996 | Royal Thai Air Force |

### Kor Royal Cup (1916-1995)

| Temporada | Campió |
| 1995 | Thai Farmers Bank |
| 1994 | Bangkok Bank |
| 1993 | Thai Farmers Bank |
| 1992 | Thai Farmers Bank |
| 1991 | Thai Farmers Bank |
| 1990 | Port Authority of Thailand |
| 1989 | Krung Thai Bank |
| 1988 | Krung Thai Bank |
| 1987 | Royal Thai Air Force |
| 1986 | Bangkok Bank |
| 1985 | Port Authority of Thailand |
| 1984 | Bangkok Bank |
| 1983 | Royal Thai Army |
| 1982 | Raj Pracha |
| 1981 | Bangkok Bank |
| 1980 | Raj Pracha |
| 1979 | Port Authority of Thailand |
| 1978 | Port Authority of Thailand |
| 1977 | Raj Vithi |
| 1976 | Port Authority of Thailand |
| 1975 | Raj Vithi |
| 1974 | Port Authority of Thailand |
| Temporada | Campió |
| 1973 | Raj Vithi |
| 1972 | Port Authority of Thailand |
| 1971 | Raj Pracha |
| 1970 | Raj Pracha |
| 1969 | Raj Vithi |
| 1968 | Port Authority of Thailand |
| 1967 | Bangkok Bank † Royal Thai Air Force † |
| 1966 | Bangkok Bank |
| 1965 | Royal Thai Police |
| 1964 | Bangkok Bank |
| 1963 | Royal Thai Air Force |
| 1962 | Royal Thai Air Force |
| 1961 | Royal Thai Air Force |
| 1960 | Royal Thai Air Force |
| 1959 | Royal Thai Air Force |
| 1958 | Royal Thai Air Force |
| 1957 | Royal Thai Air Force |
| 1956 | Hainan Association of Thailand |
| 1955 | Chula-Alumni Association |
| 1954 | Hakka Association of Thailand |
| 1953 | Royal Thai Air Force |
| Temporada | Campió |
| 1952 | Royal Thai Air Force |
| 1951 | Chai Sod |
| 1950 | Cancel·lat |
| 1949 | Assumption Academy |
| 1948 | Bang Rak Academy |
| 1932-47 | Cancel·lat |
| 1931 | Thailand Post |
| 1930 | Assumption Academy |
| 1929 | Suankularb Wittayalai School |
| 1928 | Suankularb Wittayalai School |
| 1927 | Kong Dern Rot |
| 1926 | Kong Dern Rot |
| 1925 | Cancel·lat |
| 1924 | Royal Thai Naval Academy |
| 1923 | Royal Thai Naval Academy |
| 1922 | Royal Military Academy |
| 1921 | Royal Military Academy |
| 1920 | Chulalongkorn University |
| 1919 | Vajiravudh College |
| 1918 | Vajiravudh College |
| 1917 | Vajiravudh College |
| 1916 | Department of Performing Arts |
† Campionat compartit

## Referències

* ↑ «Kor Royal Cup records». Arxivat de l'original el 2008-05-15. [Consulta: 3 agost 2009].

## Enllaços externs

* RSSSF