OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mitla

Mitla (del nàhuatl: Mictlan que significa Lloc dels morts) és un jaciment arqueològic situat a l'estat mexicà d'Oaxaca. Aquest es troba a 40 km de la ciutat d'Oaxaca, i a més de 600 km de la Ciutat de Mèxic. Han treballat a la zona diversos arqueòlegs com ara Leopoldo Batres (1852-1926), que va descobrir ciments zapotecs sota les decoracions mixteques existents.
Hi ha cinc grups d'edificis amb patis envoltats d'estances, anomenats: de las Columnas, del Arroyo, del Curato, del Sur i de los Adobes. Aquest conjunt monumental pertany a una antiga ciutat. Les cultures predominants foren la zapoteca i la mixteca. destaca la decoració dels murs esculpida en relleu o en mosaics.
Mitla significa lloc de descans o mort perquè va ser el cementeri dels reis zapoteques. És denominada ciutat dels morts. Davall els palaus dels reis es troben les cambres sepulcrals. Sorprèn la utilització de peces monolítiques, ja que a l'arquitectura mexicana antiga quasi no s'utilitzava. Les dues característiques més importants són les columnes elegants i els meravellosos mosaics que decoren les parets.
Aquest assentament pertany a la fase tardana del període postclàssic. Cada grup està format per llargs edificis disposats al voltant d'un pati interior, recordant l'arquitectura puuc del clàssic tardà de Yucatán.

## Turisme

Mitla és la segona zona arqueològica més visitada de l'estat d'Oaxaca. L'indret és molt important per a la ciutat de San Pablo Villa de Mitla, com a al·licient turístic que alimenta gran part de l'economia local. Amb tot molts habitants pensen que el lloc no té encara una promoció suficient per part del govern mexicà. Les dades provinents dels administradors de la zona indiquen que el nombre de turistes està creixent; la majoria són mexicans dels estats de Veracruz i de Puebla que hi venen pel cap de setmana i entre els turistes estrangers dominen els europeus. La mitjana de visitants ha estat estimada a 500 persones per dia.

## Referències

* ↑ La enciclopedia. Salvat, 2003. ISBN 84-345-7477-2. p. 10294
* ↑ La gran enciclopedia en català. edicions 62, 2004. ISBN 84-297-5441-5. p. 10358
* ↑ América Precolombina. Salvat, 2005. ISBN 84-471-0333-1. pp. 86, 87
* ↑ Coe, Michael; Snow, Dean; Benson, Elizabeth. «Mesoamèrica». A: Folio. América Antigua (en castellà). Barcelona: Folio, 2006, p. 143 (Grandes civilizaciones del pasado). ISBN 84-413-2250-3.
# Sarazm

Sarazm és una antiga ciutat i jamoat del nord-oest de Tadjikistan. Es troba en el districte de Panjakent, a la província de Sughd, prop de la frontera amb Uzbekistan.
Sarazm significa "el començament de la terra" i és un jaciment arqueològic que testifica la presència d'assentaments humans sedentaris en l'Àsia Central, des del quart mil·lenni fins a finals del tercer mil·lenni abans de l'era cristiana. Els seus vestigis mostren l'existència d'un protourbanisme primerenc a la regió. Aquest nucli d'assentaments, que és un dels més antics de tot l'Àsia Central, està situat entre una zona muntanyosa apta per a la cria de bestiar per part de pastors nòmades i un gran vall propici per al desenvolupament de l'agricultura i el regadiu per part de les primeres poblacions sedentàries de la regió. El jaciment de Sarazm és també un exponent de l'existència d'intercanvis materials i culturals, així com de nexes mercantils, entre les estepes de l'Àsia Central, el Turkmenistan, l'altiplà de l'Iran, la Vall de l'Indo i el litoral de l'oceà Índic.

## Història

Aquest jaciment arqueològic a la vall del Zeravshan testifica la presència humana a la regió fa uns 5.000 anys, havent estat considerat com "el major centre metal·lúrgic de l'Àsia central, dedicat a l'exportació". El lloc va ser abandonat després de l'arribada dels indo-iranis, al voltant de l'any 2.000 aC.
Es creu que la ciutat va ser reactivada com un centre miner per a l'extracció de turqueses a la rodalia. La ciutat també va ser un important centre regional agrícola i productor de coure.
Es van trobar al jaciment llavors de [[[blat]] i d'ordi. L'ordi que es va trobar a Sarazm és similar a la morfologia de l'ordi que es troba en els jaciments al Pakistan de Mehrgarh i Nausharo, i també similar a l'ordi que es troba en els primers jaciments (més antics) de la Xina, on es va trobar primer l'ordi.
El jaciment va ser descobert per un granger local anomenat Ashurali Tailonov l'any 1976, qui va trobar una daga de coure que sobresortia d'una construcció propera. Les excavacions van començar l'any següent (1977) a càrrec d'Abdullo Isakov i arqueòlegs francesos.

## Patrimoni de la Humanitat

El jaciment protourbà de Sarazm va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO en 2010, sent així el primer bé de Tadjikistan declarat com a tal.

## Referències

* 1 2 jaciment protourbà de Sarazm, perfil de la UNESCO
* 1 2 Anthony, D.W. (2008) p 419
* ↑ Spengler, Robert N. «Archaeobotanical results from Sarazm, Tajikistan, an Early Bronze Age Settlement on the edge: Agriculture and exchange». Journal of Environmental Archaeology, 18, 3, 2013. DOI: 10.1179/1749631413Y.0000000008.
* ↑ Central Asian river | PRI's The World (en anglès)

### Bibliografia

* Neolithic Settlement Sarazm - UNESCO World Heritage Centre Retrieved 2009-03-04. (en anglès)
* Anthony, D.W. (2008), The Horse, the Wheel, and Language: How Bronze-Age Riders from the Eurasian Steppes Shaped the Modern World, Princeton University Press. ISBN 0-691-05887-3 (en anglès)

## Enllaços externs

* Portal de turisme del Tadjikistan (anglès)
* El jaciment de Sarazm a worldheritagesite.org (anglès)
# Poder federatiu

El poder federatiu és el tercer poder que John Locke esmenta en la seva obra Dos Tractats sobre el Govern Civil, juntament amb el legislatiu i l'executiu. Aquest poder s'encarrega de les relacions de la comunitat amb l'exterior.
Actualment, aquest poder no existeix de forma independent, sinó que forma part de l'executiu. Concretament, és ostentat pels ministeris d'afers exteriors.

## Referències

* ↑ Carlos Nieto Blanco i Manuel Abascal Cobo. «Lecturas de historia de la filosofía». Universidad de Cantabria, 2000.
# Residència de les Germanes Hospitalàries

La Residència de les Germanes Hospitalàries és una obra d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici quadrangular de tres plantes i vessants a laterals, amb una torreta de base quadrada que sobresurt al centre. Està situat en una zona elevada que per arribar-hi cal pujar una rampa esfaltada.
La façana principal dona al passeig Santiago Geli però és inutilitzada, l'accés a l'edifici es fa per la porta de la façana lateral.Tot i així, es conserva l'entrada que destaca per la glorieta poligonal de fusta i vidre. Les obertures són rectangulars amb una petita barana feta d'obra al davant i les tres finestres centrals de les dues plantes superiors presenten trencaaigües motllurats. Al primer pis, la finestra central té balcó de ferro forjat i les dues laterals estan flanquejades per dues columnes senzilles de fust llis. Cal detsacar l'ull de bou de les golfes, centrat a la part superior de la façana. A la façana lateral, les obertures són del mateix tipus i l'entrada destaca pels tres esglaons queté al davant. És en aquest costat, on es pot veure la part afegida que comunica amb l'altre edifici. Es tracta d'un túnel, amb obertures d'arc de mig punt, d'una sola planta amb balustrada al damunt.
La façana de la part posterior té un finestral al centre, quadrangular, amb una vidriera i emmarcat pel relleu de dues pilastres d'’estil clàssic. Hi ha també l'ull de bou de les golfes i les obertures de la planta baixa són d'arc de mig punt amb trencaaigües motllurat.
A l'interior hi ha una petita capella reconstruïda de nou, amb dos vitralls a l'absis, altar de marbre i baldequí circular que penja del sostre amb la imatge de crist a la creu. Està decorada amb diverses imatges.

## Història

De 1917 a 1931 les religioses Darderes (Germanes franciscanes de la Nativitat) van fer a Arbúcies el servei de vetlla de malalts a domicili. Vivien al carrer Camprodon, 45 i era una petita comunitat de tres o quatre monges que varen haver de tancar la casa el 1931. Més tard, les Germanes Hospitalàries de la Santa Creu obriren una altra casa a Arbúcies l'any 1941. Era un grup religiós que s'inicià a Barcelona el 1792, per atendre els malalts de l'hospital de la Santa Creu, en créixer el grup volgueren estendre la seva ajuda a altres persones, fins a tenir onze comunitats a principis dels anys noranta. Quan van establir-se a Arbúcies, l'antic patronat de l'Hospital va aplegar les rendes de la fundació i les almoines ofertes i va lliurar-les a les religioses. La casa llegada a l'Hospital esdevingué residència de les religioses Vedrunes.
L'edifici va ser fundat l'any 1941 per les Germanes Hospitalàries de la Santa Creu. Va funcionar com a Hospital fins a mitjan des anys seixanta.
Els estius dels anys quaranta l'edifici era casa d'estiueig per a un grup de noies que venien de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Residència de les Germanes Hospitalàries». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Museu i Centre d'Estudis de l'Esport Doctor Melcior Colet

El Museu i Centre d'Estudis de l'Esport Doctor Melcior Colet és un museu dedicat a la difusió i exhibició dels elements més destacats en el desenvolupament de la història de l'esport català dels últims segles. Té la seu en un edifici modernista construït el 1911 per Josep Puig i Cadafalch, la Casa Pere Company, al carrer de Buenos Aires, 56 de Barcelona.

## Història

El 1982, el doctor Melcior Colet i Torrabadella va fer donació l'edifici a la Generalitat de Catalunya perquè la transformés en un museu de l'esport. El 12 de desembre del 1988 i el 13 de desembre del 1991 s'hi va presentar la Col·lecció de 16 Medalles oficials commemoratives dels Jocs de la XXVa Olimpíada, Barcelona 1992.

## Referències

* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 34. ISBN 84-393-5437-1.
* ↑ «Barcelona’92 mostró sus primeras medallas». El Mundo Deportivo [Barcelona], 13-12-1988.
* ↑ de Antequera, 1992: pàg. 46
* ↑ «Barcelona’92 ya tiene sus medallas conmemorativas». El Mundo Deportivo [Barcelona], 14-12-1991.

## Bibliografia

* de Antequera, Gonzalo «Acuñaciones oficiales Barcelona’92». CRONICA Numismática [Madrid], 15-03-1992. ISSN: 1130-8184.

## Enllaços externs

* El museu a la web de la Generalitat de Catalunya Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine.
# Mercat de la Independència

El Mercat de la Independència és el mercat central de Terrassa, tradicionalment el més important. Ocupa tota una illa de cases triangular que dona al Raval de Montserrat (on hi ha l'entrada principal), la Rambla d'Ègara i el carrer de la Goleta. Es tracta d'un edifici modernista, obra dels arquitectes municipals Antoni Pascual i Carretero (entre 1904 i 1906) i Melcior Vinyals i Muñoz, a partir d'aquell any i fins al 1908, en què es va inaugurar.

## Edifici

Té planta de tres naus en forma de ventall i de mida desigual (de 70, 65 i 28 m de llarg respectivament), que s'uneixen sota una gran lluerna. Té una superfície d'uns 3.400 m² a la planta principal i uns 1.500 m² a la planta subterrània, originàriament destinada a les cavalleries i actualment zona de serveis; la disposició en dues plantes s'explica pel desnivell existent entre el Raval i la Rambla. La seva estructura està formada per 50 columnes de ferro colat que aguanten una coberta que afavoreix l'entrada de la llum natural a través de 4.000 claraboies de vidre. Es tracta de l'estructura de ferro més gran de la ciutat, un concepte molt innovador a l'època de la construcció de l'edifici, ja que aleshores el ferro tan sols s'utilitzava com a element decoratiu.
De les tres naus, l'ala petita es destina bàsicament a la venda de peix i pesca salada, mentre que a les altres dues hi ha parades de carn, fruita, verdura, espècies, llegums, queviures, autoservei i restauració.

## Nom del mercat

El seu nom commemora el centenari de l'inici de la Guerra del Francès, coneguda també com la Guerra de la Independència espanyola, el 1808, si bé s'havia proposat dir-ne també «Mercat de la Llibertat». Una placa vora l'entrada principal ho evoca: «1808 homenatge a Sagrera Vinyals Viver i altres ciutadans que se sacrificaren per la independència de la pàtria. Terrassa, en el primer centenari, 1908.»

## Història

A Terrassa ja hi ha documentada l'existència de mercat l'any 1207, que tenia lloc a la plaça Major (avui anomenada plaça Vella). Com que amb el pas dels anys les parades ja no cabien a la plaça, es va decidir construir un edifici permanent on posar el mercat. L'acord fou pres pel consistori l'11 de novembre de 1896 i es va decidir situar-lo a l'emplaçament de l'antic Hospital de Sant Llàtzer, que es va començar a enderrocar el 30 d'octubre de 1898. La primera pedra del nou mercat es va col·locar el 4 de juliol de 1904 amb motiu de la Festa Major i es va inaugurar el 14 de novembre de 1908.
Des de la seva inauguració, l'edifici ha sofert algunes reformes i obres de restauració, especialment el 1985 i 1998, any aquest darrer en què es va construir també un pàrquing adjacent per facilitar-hi l'accés.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Terrassa, «Mercat Municipal de la Independència»». Arxivat de l'original el 2013-02-10. [Consulta: 9 juny 2011].
* ↑ Terrassa i Prou, «Mercat de la Independència»

## Enllaços externs

* Web del Mercat de la Independència
* Mercat de la Independència, dins Pobles de Catalunya

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Springview

Springview és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 244 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Springview tenia 244 habitants, 122 habitatges, i 67 famílies. La densitat de població era de 392,5 habitants per km².
Dels 122 habitatges en un 18% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,2% hi vivien parelles casades, en un 6,6% dones solteres, i en un 44,3% no eren unitats familiars. En el 42,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 27,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,9% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 18,4% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 34% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 52 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.479 $ i la renda mediana per família de 26.389 $. Els homes tenien una renda mediana de 16.406 $ mentre que les dones 19.063 $. La renda per capita de la població era d'11.851 $. Aproximadament el 26,3% de les famílies i el 32,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Springview». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Springview». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mike, el magnífic

Mike, el magnífic (títol original en anglès, Mighty Mike) és una sèrie de televisió animada per ordinador creada per Guillaume Hellouin. La sèrie és una coproducció entre l'estudi francès TeamTO i l'estudi canadenc Digital Dimension, produïda en associació amb France Télévisions, Super RTL, UYoung, Radio-Canada i Family Channel. Cake Entertainment s'encarrega de la distribució mundial. S'ha doblat al català pel canal Super3.

## Referències

* ↑ «Mighty Mike» (en anglès americà). TeamTO. [Consulta: 10 abril 2021].
* ↑ «Digital Dimension launches new studio». Kidscreen, 20-02-2020. [Consulta: 10 abril 2021].
* ↑ «‘Mighty Mike’ Launches on CITV and Boomerang» (en anglès). [Consulta: 10 abril 2021].
* ↑ «CAKE SIGNS TEAMTO’S MIGHTY MIKE WITH UK’S CITV» (en anglès britànic). [Consulta: 10 abril 2021].
* ↑ «Mike, el magnífic». CCMA. [Consulta: 30 abril 2023].
# Santa Creu de la Serós

Santa Creu de la Serós (en aragonès Santa Cruz d'as Serors, en castellà Santa Cruz de la Serós) és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca de la Jacetània.

## Vegeu també

* San Caprasio

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana, GEC «Santa Creu de la Serós». Enciclopedia.cat [Consulta: 7 juny 2014].

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia Aragonesa, Santa Cruz de la Serós Arxivat 2016-05-28 a Wayback Machine.
# Rebecca Guarna

Rebecca Guarna, també coneguda com a Rebecca de Guarna, (fl. segle xiii-XIV) va ser una metgessa cirurgiana, professora i autora de texts mèdics italiana, una de les poques dones de les quals se sap que practicaven la medicina en l'edat mitjana. S'ignoren moltes dades de la seua vida; se'n coneix que era membre d'una reconeguda família salernitana, que a més de ser mestra de l'Escola de Medicina de Salern era una notable herborista i que escrigué els tractats De Urinis, De febrius i De embrione. En De Urinis descriu, entre altres coses, la utilització de mostres d'orina en el diagnòstic de malalties. El seu treball s'esmenta en la Collectio Salernitana.
En l'estudi de Salvatore De Renzi sobre l'Escola de Medicina de Salern realitzat al s. XIX, Guarna és una de les quatre dones esmentades —juntament amb Costanza Calenda, Abella i Mercuriade— que se'n coneix que practicaven medicina, impartien conferències sobre medicina i escrivien tractats. Forma part del grup de dones conegut com a Mulieres Salernitanae, és a dir, 'Dones de Salern'.

## Referències

* ↑ ; Bruzzese Las filósofas: las mujeres protagonistas en la historia del pensamiento. Universitat de València, 1996, p. 97. ISBN 9788437614403.
* ↑ Old Time Makers of Medicine. Elamedia Group LLC, 2011, p. 132. ISBN 9781449550929.
* ↑ Chronology of Women's History. Greenwood Publishing Group, 1994, p. 51. ISBN 9780313288036.
* ↑ Women and the Practice of Medical Care in Early Modern Europe, 1400-1800. Springer, 2011, p. 13-14. ISBN 9780230295179.
* ↑ Green, Monica (hivern de 1989). «Women's Medical Practice and Health Care in Medieval Europe». Signs 14(2): 453. Working Together in the Middle Ages: Perspectives on Women's Communities.
* ↑ Oakes, Elizabeth H (2007). Encyclopedia of World Scientists. Nova York: Infobase Publishing. ISBN 9781438118826.
# Museu etnogràfic de Ruanda

El Museu Etnogràfic de Ruanda (kinyarwanda Inzu ndangamurage)), anteriorment anomenat el Museu Nacional de Rwanda, està situat a Butare. Va ser construït amb l'ajuda del govern belga. S'obrí el 1989 i permet conèixer la història cultural del país i la regió. També fou l'indret on la reina mare Rosalie Gicanda morí assassinada, així com moltes altres persones durant el Genocidi de Ruanda.

## Referències

* ↑ "Inzu Ndangamurage z’u Rwanda zikomeje kwinjiza akayabo Arxivat 2013-04-18 at Archive.is
* ↑ Aimable Twagilimana. Historical Dictionary of Rwanda. Scarecrow Press, 1 octubre 2007, p. 124. ISBN 978-0-8108-6426-9.
* ↑ Rwanda genocide: Nizeyimana convicted of killing Queen Gicanda, 19 June 2012, BBC, Retrieved 2 March 2016

## Enllaços externs

* Museu etnogràfic Arxivat 2012-09-11 a Wayback Machine. Institut de Museus Nacionals de Ruanda
# Merla ventre-rogenca

La merla ventre-rogenca (Turdus fulviventris) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes occidentals de Sud-amèrica, des de Colòmbia i nord-oest de Veneçuela, cap al sud, a través dels Andes, a l'est de l'Equador fins al nord del Perú.

## Referències

* ↑ «Merla ventre-rogenca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# So So Def Records

So So Def Recordings és una discogràfica amb seu a Atlanta, Estats Units, l'amo de la qual és el productor i raper Jermaine Dupri, especialitzat en Southern rap, R&B i bass music.
Jermaine va fundar el segell el 1994 com una joint venture amb Columbia Records, i la seva primera estrella va ser Da Brat. També comptava amb artistes com Dem Franchize Boyz, T Waters, SunNY, Xscape, The Ghost Town DJs, INOJ, Jagged Edge, Lil' Bow Wow, The Kid Slim, Young Capone, 3LW, J-Kwon i Anthony Hamilton.
El 2003, Dupri va ser nomenat president d'Arista Black Music i va traslladar So So Def a Arista Records i BMG. Bow Wow i Jagged Edge van haver de romandre a Columbia a causa dels seus contractes, però la resta es va mudar a Arista amb Dupri.
El 2004 Arista i LaFace Records es van fusionar amb Zomba Recording Group. Dupri va ser designat com a vicepresident executiu d'Urban Music a Virgin Records i So So Def es va haver de traslladar una altra vegada, en aquesta ocasió a Virgin Records i EMI, perdent a gent com BoneCrusher i YoungBloodZ, però va poder retenir a J-Kwon i Anthony Hamilton.
La plantilla actual de Sota Def consisteix principalment en Daz Dillinger, Da Brat, Dem Franchise Boyz, Anthony Hamilton, T Waters, SunNY, J-Kwon, Young Capone, and Johnta Austin.

## Enllaços externs

* Lloc Oficial Arxivat 2005-03-03 a Wayback Machine.
# Miquel Soler i Roca

* Aquest article tracta sobre el mestre uruguaianocatalà. Vegeu-ne altres significats a «Miquel Soler».
Miquel Soler i Roca (Corbera de Llobregat, 10 d'abril de 1922 - Montevideo, 19 de maig de 2021), també conegut com a Miguel Soler, fou un mestre uruguaianocatalà.
Va ser director del Núcleo Escolar Experimental de La Mina. Va dirigir la Divisió d'Alfabetització, Educació d'Adults i Desenvolupament Rural de la Unesco. Doctor Honoris Causa d'Universitat de la República (2006), president de la Comissió del Debat Educatiu que busca establir les bases per a una nova llei d'educació a l'Uruguai (2005-2006).

## Biografia

Soler va néixer a Barcelona, el 1922, i va arribar de petit a Montevideo al costat de la seva família. Educat a l'escola pública, va decidir seguir la carrera de Magisteri i va treballar com a mestre rural des de 1943 a 1961. El 1945 és un dels fundadors de la Federació Uruguaiana del Magisteri. El 1949 és un dels membres de la comissió redactora dels programes d'estudi per a les escoles rurals a l'Uruguai al costat de Julio Castro i d'Enrique Brayer Blanco.
A partir de 1945 va organitzar i va dirigir el Nucli Escolar Experimental de La Mina, al costat de la seva esposa, la mestra Nelly Couñago de Soler i d'un grup de joves mestres rurals van iniciar un treball de pràctica reflexiva sobre la feina educativa per al millorament de la vida camperola. Es va establir un diàleg entre altres experiències educatives rurals com a la duta a terme per Homero Grillo al departament de Lavalleja.

## Obres

* Cinco años de Educación Rural en La Mina, Montevideo: Institut Cooperatiu d'Educació Rural, 1965
* Uruguay: Análisis crítico de programas escolares de 1949, 1957 y 1979, Barcelona: Imprenta juvenil – E.B.O., 1984
* Educación: Problemas, Tendencias, Experiencias (coautor Roque Faraone). XVII Cursos Internacionals d'estiu (1986) Vol. I. Montevideo: UdelaR, 1987.
* Educación y vida rural en América Latina. Montevideo: Federació Uruguaiana del Magisteri - Institut del Tercer Món, 1996
* El Banco Mundial metido a educador. Montevideo: Facultat d'Humanitats i Ciències de l'Educació - R.E.P, 1997
* Reflexiones generales sobre la Educación y sus tensiones. Montevideo: AELAC- QuEduca, 2003
* Réplica de un maestro agredido. Montevideo: Trilce, 2005

## Referències

* 1 2 3 «"La escuela pública no ha evolucionado; la línea de orientación es la decadencia"» (en castellà). larepublica.com.uy, 06-08-2006. [Consulta: 3 novembre 2010].
* ↑ «Miguel Soler Roca» (en castellà). Monografías. [Consulta: 3 novembre 2010].