OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cicle termodinàmic

En termodinàmica, un cicle termodinàmic és un circuit de transformacions termodinàmiques realitzades en un o més dispositius destinats a l'obtenció de treball a partir de dues fonts de calor a distinta temperatura, o de manera inversa, a produir mitjançant l'aportació de treball el pas de calor de la font de menor temperatura a major temperatura.
L'obtenció de treball a partir de dues fonts tèrmiques a distinta temperatura s'empra per a produir moviment, per exemple en els motors o en els alternadors emprats en la generació d'energia elèctrica. El rendiment és el principal paràmetre que caracteritza a un cicle termodinàmic, i es defineix com el treball obtingut dividit per la calor gastada en el procés, en un mateix temps de cicle complet si el procés és continu. Aquest paràmetre és diferent segons els múltiples tipus de cicles termodinàmics que existeixen, però està limitat pel factor o rendiment de Carnot.
Un cicle termodinàmic invers cerca el contrari al cicle termodinàmic d'obtenció de treball. S'aporta treball extern al cicle per aconseguir que la transferència de calor es produeixi de la font més freda a la més calenta, al revés de com tendiria a succeir naturalment. Aquesta disposició s'empra en les màquines d'aire condicionat i en refrigeració.

## Vegeu també

* Cicle de Rankine orgànic
* Motor de quatre temps
# Baltasar de Saiol

Baltasar de Saiol, en català antic Bahasar Sayol, (Barcelona, 1656 - Monestir de Poblet, 1738) fou Abat de Poblet en tres ocasions (1716-1720), (1724-1728) i (1732-1736).

## Saiol, estudiós cistercenc

Amb tan sols quinze anys, ingressà a l'Orde del Cister sota l'auspici del Poblet. Dedicat intensament a l'estudi, es doctorà en Arts i Teologia i fou nomenat rector del col·legi cistercenc de Lleida. Posteriorment fou també catedràtic per la Universitat de Lleida fins que fou escollit prior de Natzaret de Barcelona. En aquells anys va escriure el tractat sobre Historia de las grandezas del Real Monasterio de Poblet (en català, Història de les grandeses del Reial Monestir de Poblet), que va veure la llum el 1694.
El 1705 es traslladà al Regne d'Aragó on fou lector a Osca i confessor de les monges cistercenques de Trasobares (Província de Saragossa). Durant la Guerra de Successió donà suport públic als filipistes i, després de la guerra, fou escollit Abat de Poblet fins a tres vegades.

## Abat de Poblet

Sota els seus abadiats, el Monestir de Poblet va viure una època tranquil·la i vitalista; Saiol ordenà restablir alguns detalls de la vida monacal i, ja en el seu tercer mandat, va autoritzar les remodelacions del Priorat del Tallat, de la biblioteca i la gran sagristia barroca de Poblet (programada ja per l'Abat Dorda), per a les quals va comprar molts llibres i ornaments sagrats. També va acabar les obres de la galeria d'accés des del Palau de l'Abat Copons fins a l'església del monestir, de la que avui en queden únes poques pedres.
Amic i mentor del pare Jaume Finestres, li donà el suport necessari per esdevenir Mestre de l'Orde i ostentar el rectorat de Cervera, vila molt important després de la Guerra de Successió Espanyola. Saiol va dedicar molt de temps a l'escriptura; sermons, comentaris llatins, també va escriure una obra en defensa de la Congregació Cistercenca d'Aragó i Navarra i un catàleg d'arquebisbes, bisbes, abats i prelats de Catalunya, avui dia perduts.

## Referències

* ↑ Aguiló i Fuster, M.; Chronica o comentaris del gloriosissim e invictissim Rey en Jacme Primer Rey d'Aragó, de Mallorques e de Valencia, compte de Barcelona e de Montpesler
* ↑ Web del Monestir/`Visita
* ↑ Monestir de Poblet, segons J. Díaz Arnal (castellà)

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 594-596 [Consulta: 26 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Baltasar de Saiol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Borodinsk

Borodinsk (en rus: Бородинск) és un poble de l'óblast d'Irkutsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 81 habitants.

## Referències

* ↑ Bespiatov, T. «Иркутская область» (en rus). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Classificació per la Copa del món de Rugbi a 15 de 2015

La Fase de Classificació de la Copa del Món de Rugbi de 2015 va començar durant la fase de grups de la Copa del Món de Rugbi de 2011 a Nova Zelanda. Els tres primers classificats de cada grup es classificaven directament per la següent edició del torneig, mentre que les 8 places restants quedaven subjectes a les classificacions regionals i una plaça a la repesca.

## Equips Classificats

| Àfrica | Amèrica | Asia | Europa | Oceània |
| Namíbia (Àfrica 1) Sud-àfrica | Argentina Canadà (Amèrica 1) Estats Units (Amèrica 2) Uruguai (repechage) | Japó (Asia 1) | Anglaterra (amfitrió) França Geòrgia (Europa 1) Irlanda Itàlia Romania (Europa 2) Escòcia Gal·les | Austràlia Fiji (Oceània 1) Nova Zelanda (vigents campions) Samoa Tonga |

## Classificació Automàtica

Els equips classificats en les tres primeres posicions de grups de la Copa del Món de Rugbi de 2011 aconseguiren automàticament el seu bitllet per a la Copa del Món de Rugbi de 2015.

## Classificacions Regionals

Set de les darreres vuit places que hi havia per al torneig foren atorgades en funció de diferents torneigs regionals i el darrer lloc a través d'un torneig de repesca. Els torneigs regionals de qualificació van començar el 24 de març de 2012, en un partit entre Mèxic i Jamaica a Ciutat de Mèxic. El partit va ser arbitrat per Craig Joubert, qui havia arbitrat la final de la Copa del Món de Rugbi de 2011.
En total, 96 equips nacionals han participat en la fase de classificació de la Copa del Món de Rugbi de 2015 12 classificats de forma automàtica i 84 com a participants en les rondes de classificació.
| Regió | Classificats automàticament | Equips en procés de classificació | Places | Equips classificats | Grup a la copa del món | Places a la repesca | Equips a la repesca |
| Àfrica (CAR) | 1 | 13* | 1 | Namíbia | C | 1 | Zimbàbue |
| Amèrica (NACRA/CONSUR) | 1 | 18 | 2 | Canadà Estats Units | D B | 1 | Uruguai |
| Àsia (ARFU) | 0 | 17 | 1 | Japó | B | 1 | Hong Kong |
| Europa | 6 | 31 | 2 | Geòrgia Romania | C D | 1 | Rússia |
| Oceània (FORU) | 4 | 5 | 1 | Fiji | A | 0 | 0 |
| TOTALS | 12 | 84 | 7 | | | 4 | (1 plaça via repesca) |

### Repesca

Els millors equips sense classificar de cada una de les zones, excepte Oceània van classificar-se per la repesca, que tingué a Uruguai com a vencedora i qui obtindria el bitllet per la fase final de la Copa del Món de Rugbi de 2015.
| Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| Rússia | 23 |
| Zimbabwe | 15 |
| | | Uruguai | 57 (21+36) |
| | | Rússia | 49 (22+27) |
| Uruguai | 28 |
| Hong Kong | 3 | |

## Referències

* ↑ «Uruguay vence 36-27 a Rusia y clasifica al Mundial de rugby Inglaterra 2015» (en castellà). El Universo [Consulta: 31 agost 2015].
* ↑ «The road to Rugby World Cup 2015» (en anglès). [Consulta: 31 agost 2015].
* ↑ RWC. «Road to Rugby World Cup 2015 starts in Mexico» (en anglès). [Consulta: 31 agost 2015].
# Font de la Figuereta (Sant Martí de Canals)

La Font de la Figuereta és una font del poble de Sant Martí de Canals, de l'antic terme de Claverol, pertanyent a l'actual municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà.
Està situada a 725 m d'altitud, al nord-est de Sant Martí de Canals. És al marge esquerre del barranc de Sant Martí, a la part alta del barranc, a l'inici de la capçalera, formada pels contraforts de la Serra de Pessonada, al nord-oest de Sant Joanet.
Sota seu, més a ponent, hi ha la Font de Davall.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Carronya

Carronya (del llatí caro, que vol dir 'carn') es refereix a les restes d'un animal mort. La carronya és una font important d'aliment per a molts carnívors i omnívors de molts ecosistemes. Exemples de carronyaires, o menjadors de carronya, són: la hiena, el voltor, l'opòssum de Virgínia, el dimoni de Tasmània, l'ós negre americà, el dragó de Komodo, l'os rentador i l'àguila de cap blanc. Molts invertebrats com els cucs, els llamàntols o els escarabats carronyers (de la família Silphidae) també s'alimenten de carronya i tenen un paper important en el reciclatge de restes d'animals.
La carronya inicia la seva descomposició en el moment de la mort de l'animal, atraient insectes i provocant l'aparició de bacteris. Poc després que l'animal hagi mort, el seu cos comença a desprendre una olor fètida provocada per la putrefacció acompanyada de l'emissió de cadaverina i putrescina. Algunes plantes i fongs fan olor de carronya en descomposició i atrauen insectes que els ajuden en la pol·linització i la dispersió d'espores. Les plantes que presenten aquest comportament s'anomenen plantes carronyeres. Els fongs de la família de les Phallaceae són un altre exemple d'aquest comportament.
La paraula carronya s'utilitza sovint a la mitologia grega per descriure animals que han estat sacrificats o que han mort per la ira dels déus. De vegades carronya es fa servir en referència a cossos infectats que estan malalts i no s'han de tocar. Un exemple de carronya dins la literatura és el cas de l'obra Juli Cèsar (de William Shakespeare), acte 3e Escena 1a, Aquest crim s'estendrà per tot l'univers amb els moribunds (en la versió anglesa original carrion men) que demanen sepultura, en el qual la paraula carronya fa referència als cossos que s'estan podrint i estan infectats amb malalties i bacteris.

## Vegeu també

* Cadàver

## Referències

* ↑ «Survey of medically important true bacteria found associated with carrion beetles (Coleoptera: Silphidae)» (en anglès). PubMed [Consulta: 12 abril 2011].
* ↑ William Shakespeare. The Works of William Shakespeare: Comprising His Dramatic and Poetical Works, Complete ; Accurately Printed from the Text of the Corrected Copy. G. H. Derby, 1852, p. 3–.
Viccionari
# Chromis lubbocki

Chromis lubbocki és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Cap Verd.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Boucher

«Boucher» té aquests significats:
* Biografies:
** Boucher-René o Antoine René Boucher (París, ~1732-1811), magistrat i revolucionari francès
** Chris Boucher (1943), guionista de sèries de televisió britànic, conegut per les seves contribucions freqüents en dos gèneres, ciència-ficció i policíac
** Edith Boucher (Bristol, 1878 − Kensington, 1951), tennista britànica, guanyadora de dues medalles olímpiques d'or en els Jocs Olímpics del 1912
** François Boucher (París, 1703 – 1770), pintor francès d'estil rococó, conegut pels seus treballs de temes mitològics, al·legories bucòliques i diversos retrats de Madame de Pompadour
** Gaétan Boucher (Charlesbourg, Canadà, 1958), patinador de velocitat sobre gel canadenc, que destacà en els Jocs Olímpics del 1984
** Hélène Boucher (1908 - 1934), aviadora francesa que va establir diversos rècords mundials de velocitat
** Jacques Boucher de Crèvecoeur de Perthes o Boucher de Perthes (Perthes, 1788 - Abbeville, 1868), geòleg francès i un dels primers arqueòlegs en el sentit modern del terme
* Miscel·lània: Le Boucher, pel·lícula francoitaliana dirigida per Claude Chabrol i estrenada el 1970
# Cheuge

Cheuge és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 106 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Cheuge era de 106 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 20 eren unipersonals (16 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 59 habitatges, 46 eren l'habitatge principal de la família, 9 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 58 habitatges eren cases. Dels 46 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris, 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 11 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 23 en tenien cinc o més. 37 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 27 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Cheuge el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 12 | 50 a 54 | 8 |
| 8 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 12 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 58 persones, 44 eren actives i 14 eren inactives. De les 44 persones actives 42 estaven ocupades (22 homes i 20 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 14 persones inactives 9 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 2 d'empreses de transport i 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una fusteria i 1 restaurant.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Cheuge a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Cheuge a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Finkenwerder Fleet

El Finkenwerder Fleet (en baix alemany Finkwarder Fleet) és un riu canalitzat al barri de Finkenwerder a l'estat d'Hamburg a la riba esquerra de l'Elba.
El seu nom en baix alemany Fleet (riu), ja ens indica que es tracta d'un curs d'aigua natural. Regava l'illa de Finkenwerder i desguassa a l'Elba, mitjançant una resclosa de desguàs al dic Nessdeich, que separava l'illa de les terres fora del dic inundables. Des de finals del segle xix és van alçar les terres fora del dic en utilitzar la fang de dragatge de l'Elba, per crear tres molls (el Nesskanal, Rüschkanal i el Steendiekkanal), una drassana i altres activitats industrials. Quan es va crear i eixamplar la fàbrica d'Airbus, el tram fora del dic va entubar-se i la desembocadura a l'Elba no queda visible
Com la quasi totalitat dels fleets de la regió d'Hamburg, del seu estat actual força canalitzat, no es pot inferir gaire el curs original, per les intervencions humanes al llarg d'un mil·lenni.

## Afluents

* Dwarspriel
* Lassdrift
* Uns weterings sense nom
* Pont del carrer Rudolf Kinnau
* Estany al qual el Finkenwerder Fleet entubat desguassa al Finkenwerder Fleet
* Un wetering desguassa al Fleet
* Cases a la riba de l'aigua

## Referències

* ↑ Hoffmann, Gerd. Hamburg in frühen Luftaufnahmen 1921 bis 1932 (en alemany). Sutton, 2008, p. 12. ISBN 9783866803060.
* ↑ Stadtatlas-Großraum Hamburg, Hamburg, Editorial PAS Verlags GmbH, 2009, ISBN 978-3-934272-92-7, pàgina 48
* ↑ OpenStreetMap consultat el 18 de desembre de 2011
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Finkenwerder Fleet
# Carronada

La carronada era una peça curta d'artilleria naval, dissenyada inicialment per a les forces terrestres el 1774 pel general Robert Melville i perfeccionada més tard per la Carron Company.
La seva adaptació a la marina, on realment es va fer servir més, va ser realitzada per Sir Charles Gascoigne el 1779. La seva principal característica diferenciadora era que estava muntada sobre una plataforma la qual es desplaçava amb el retrocés. Encara que els primers prototips van seguir el sistema tradicional muntats sobre una plataforma fixa.
Amb un llarg de calibre d'entre 5,4 i 7,8 eren molt més curtes que les peces normals d'artilleria naval però de major calibre i potència; els projectils de les carronades eren preferentment bales buides, bales per trencar l'eixàrcia i metralla. La seva situació sobre de la plataforma mòbil donava més facilitat als artillers en la seva manipulació, i més seguretat. El seu principal desavantatge era que tenia menys abast que els altres tipus de canons marins.

## Vegeu també

* Canó de mà
* Falconet
* Bucentaure

## Referències

* ↑ Ffoulkes, Charles John. The Gun-Founders of England (en anglès). CUP Archive, 1937, pàg. 104. GGKEY: R0CHJ5S6X49 [Consulta: 23 agost 2013].
# Boucardicus simplex

Boucardicus simplex és una espècie de caragol terrestre pertanyent a la família Cyclophoridae.

## Hàbitat

Viu als boscos tropicals i subtropicals secs entre 400 i 540 m d'altitud.

## Distribució geogràfica

Es troba a Madagascar: Mont Ilapiry.

## Estat de conservació

La seua principal amenaça és la tala i crema dels boscos on viu.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* 1 2 3 IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Emberton, K.C., 1997. Diversity, distribution and abundances of 80 species of minute land-snails in southern most Madagascan rainforests with a report that lowlands are richer than highlands in endemic and rare species. Biodiversity and Conservation 6: 1137-1154.
* Hilton-Taylor, C., 2000. 2000 IUCN Red List of Threatened Species. IUCN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.
# Brugent

«Brugent» té aquests significats:
* Brugent del Ter, riu de les comarques de la Selva i la Garrotxa, afluent del Ter
* Brugent del Francolí, riu afluent del Francolí
# Carles d'Angulema

Carles d'Angulema és el nom dels següents personatges:
* Carles d'Orleans III d'Angulema o Carles d'Orleans (1459-1496); pare de Francesc I de França
* Carles IV d'Angulema o Carles II d'Orleans (Saint Germain-en-Laye, 1522 - Forestmontier, 1545), príncep de França i duc d'Orleans i d'Angulema
* Carles de Valois V d'Angulema (Castell del Fayet, Delfinat, 1573 - París, 1650), comte d'Alvèrnia, duc d'Angulema, comte de Ponthieu, cavaller de Malta i Gran Prior de França
# Disseny industrial

El disseny industrial és la branca del disseny orientada a la conceptualització d'idees encaminades resolució de les relacions formals i funcionals dels objectes amb els seus possibles usuaris. Activitat vinculada a la indústria i a la fabricació en cada de productes. Entre les principals especialitzacions destaquen el disseny de mobiliari, el disseny d'automoció, el disseny naval, o el disseny d'envasos o packaging, totes elles activitats relacionades amb sectors concrets de la indústria.

## Definició

"El disseny industrial és una activitat intel·lectual, tècnica, creativa i projectual que estableix, sempre amb anterioritat i mitjançant una metodologia que permet solucions objectives, totes les propietats necessàries per a la més adequada fabricació seriada de qualsevol tipus d'objecte i/o artefacte.
El disseny industrial no solament s'encarrega dels aspectes tècnics-tecnològics que han de permetre sempre la més optimitzada fabricació dels objectes sinó que ha de mostrar, a través d'ells, el nivell de progrés assolit mitjançant la innovació constant i incorporar totes les propietats necessàries perquè aquests puguin resultar productes. És a dir, d'ocupar-se també de les necessitats del mercat i de tots els condicionants i aspectes funcionals i comunicatius-culturals dels objectes.
Aquesta generalitat fa possible que el disseny industrial pugui establir-se també per a l'anàlisi i el plantejament de propostes i solucions no necessàriament materials, com per exemple el disseny de serveis, la recerca, el pensament o uns altres.
El disseny industrial sempre s'estableix com a mediador entre les necessitats dels usuaris i les necessitats de les indústries i/o empreses, buscant un obligat equilibri del benefici i les solucions entre totes les parts. Entre aquests equilibris sempre ha de prevaler el respecte humà i mediambiental".

## Referències

José Manuel Mateo Hernández, Dissenyador Industrial. Pensament, pràctica i teoria del disseny industrial

## Vegeu també

* Prototip digital
* Juicy Salif
* El diseño industrial en España
# Clarias cavernicola

Clarias cavernicola és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Namíbia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Skelton, P.H. 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bandera de Gironella

La bandera oficial de Gironella té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb una aspa vermella de braços de gruix 5/36 de l'alçària del drap, amb les tres pinyes verd fosc de l'escut posades amb la tija a dalt, cadascuna d'alçària 1/4 de la del drap i amplària 1/9 de la llargària del mateix drap, les dels costats equidistants de les vores superior i inferior i posades a 1/9 de les de l'asta i del vol respectivament, i la de baix centrada i posada a 1/16 de la vora inferior.
Va ser aprovada el 26 de maig de 2006 i publicada en el DOGC el 22 de juny del mateix any amb el número 4660.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2015/2006, de 26 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Gironella.» (pdf). DOGC num. 4660, 22-06-2006. [Consulta: 26 desembre 2009].