OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enric Carbonell i Bosch

Enric Carbonell i Bosch (Barcelona, 12 de maig de 1941) és un antic jugador d'hoquei sobre patins català de les dècades de 1950 i 1960.

## Trajectòria

Va néixer al barri de Sants de Barcelona el 1941. Va començar a jugar a hoquei als Germans Maristes de Sants a l'edat de 10 anys, on arribà a ser campió d'Espanya juvenil. Amb 16 anys fitxà pel FC Barcelona, on amb només 17 anys pujà al primer equip i guanyà dos campionats catalans i un d'Espanya. La temporada 1961-62 fitxà pel CP Voltregà, retornant la següent al Barcelona, trajectòria paral·lela a la de Jaume Capdevila. L'any 1963 fou fitxat pel CP Vilanova, on guanyà dos campionats catalans i el 1966 pel DC Mataró. L'any 1967 ingressà al RCD Espanyol i el 1970 també jugà al Cerdanyola CH.
Amb la selecció espanyola jugà entre 1960 i 1970, i fou tres cops campió del Món i un cop d'Europa. A finals de l'any 1969 ja havia estat 116 cops internacional. També fou entrenador de clubs com l'SFERIC Terrassa o el CP Vic.

## Palmarès
### Espanya

* Campionat del Món:
** 1964, 1966, 1970
* Campionat d'Europa:
** 1969
* Copa de les Nacions:
** 1960, 1967
* Copa Llatina:
** 1963

### FC Barcelona

* Campionat de Catalunya:
** 1957, 1960
* Campionat d'Espanya:
** 1958

### CP Voltregà

* Campionat de Catalunya:
** 1962

### CP Vilanova

* Campionat de Catalunya:
** 1964, 1966
* Campionat d'Espanya:
** 1964

### RCD Espanyol

* Campionat de Catalunya:
** 1969

## Referències

* 1 2 3 «La selección española». La Vanguardia. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ Closa, Antoni [et al.].. Diccionari del Barça. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1999. ISBN 978-84-412-0126-2.
* 1 2 3 4 «Figuras del equipo español». Mundo Deportivo, 11-05-1966. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 3 4 5 «Sencacionales fichajes del CF Villanueva». Mundo Deportivo, 04-08-1963. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Los seleccionados uno a uno». Mundo Deportivo, 22-03-1967. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «El RCD Español hacia la formación de un gran equipo de hockey patines». Mundo Deportivo, 02-07-1967. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 3 «Perfil a rinkhockey.net». rinkhockey.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Duelo en la cumbre del hockey». Mundo Deportivo, 06-12-1969. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Muchos cambios en el Vic». Mundo Deportivo, 10-06-1981. [Consulta: 1r octubre 2015].
# El pescador

El pescador és un quadre de 1904 del pintor valencià Joaquim Sorolla realitzat a l'oli sobre llenç. L'obra va ser pintada a la platja valenciana de Cabanyal i mostra en primer pla la figura d'un noi que transporta en una cistella la pesca realitzada al llarg del dia.
Es tracta d'una composició visual en la qual destaca la lluminositat del conjunt en el qual predominen els tons blau i rosa. La figura principal es mostra en diagonal per sobre dels genolls, porta el tors nu i un barret li protegeix la cara de l'implacable sol. Sosté amb el braç esquerre un cistell de vímet cobert per un llenç de tela que mou el vent capritxosament, deixant al descobert la pesca. En el fons està el mar i uns nens que juguen amb les ones.
S'ha volgut veure en aquesta obra, com en unes altres de l'artista, la influència de la fotografia i de fet Sorolla va treballar durant uns anys de la seva joventut en l'estudi del fotògraf Antonia García Peris, entaulant una relació amb la seva filla Clotilde, que acabaria per convertir-se en la seva esposa.
El quadre va formar part de la primera exposició internacional del pintor que es va celebrar en la galeria Geoges Petit de París en 1906 i ha romàs des de llavors en mans de col·leccionistes privats.
L'any 2010 va ser exposat a Nova York, Moscou, Barcelona i Madrid, sent subhastat el 23 de novembre per la casa Sotheby's, aconseguit el preu de 3,6 milions d'euros. L'any 2003 es va pagar per una altra obra de Sorolla realitzada a la mateixa platja de València el mateix any, L'hora del bany (1904), la xifra rècord de 5,3 milions d'euros.

## Referències

* ↑ Dos luminosas escenas de playa de Sorolla viajan a Rusia, EEUU y España. Las Provincias
* ↑ «'El pescador', de Sorolla, venut per 3,6 milions d'euros a Londres» (en castellà). El Mundo, 24-11-2010 [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ «'L'hora del bany', de Sorolla, es ven per 5,3 milions i marca un rècord de l'artista» (en castellà). El País, 19-11-2003 [Consulta: 2 gener 2016].
# Coeficient de convecció

El coeficient de pel·lícula o coeficient de convecció , representat habitualment com h, quantifica la influència de les propietats del fluid, de la superfície i del flux quan es produeix transferència de calor per convecció.
La transferència de calor per convecció es modela amb la Llei del Refredament de Newton:
${\frac {dQ}{dt}}=hA_{s}(T_{s}-T_{\inf })$
on $h$ és el coeficient de pel·lícula, $A_{s}$ és l'àrea del cos en contacte amb el fluid, $T_{s}$ és la temperatura a la superfície del cos i $T_{\inf }$ és la temperatura del fluid lluny del cos.
El coeficient de convecció depèn de diversos paràmetres relacionats amb el flux del fluid a través del qual es dona la convecció:
* Del tipus de convecció (forçada o natural)
* Del règim del fluid (laminar o turbulent)
* De la velocitat del flux
* De la viscositat del fluid,
* De la densitat del fluid,
* De la conductivitat tèrmica del fluid,
* Del calor específica del fluid.
* Del coeficient de dilatació del fluid,
* De la forma de la superfície d'intercanvi
* De la rugositat de la superfície d'intercanvi
* De la seva temperatura,
* De si el vessament és interior o exterior, ...
Les formes clàssiques d'estimar es basen en l'ús de correlacions de nombres adimensionals (vegeu nombre de Nusselt), de manera que en general es disposa d'una igualtat entre el nombre de Nusselt, que és proporcional al coeficient de convecció, i una certa expressió que involucra el nombre de Reynolds i al nombre de Prandtl En convecció forçada, i al de Prandtl i al nombre de Grashof En convecció natural.
Altres formes de calcular-es basarien a emprar moderns programes de diferències finites o en resoldre les equacions de Navier-Stokes, cosa en la pràctica irrealitzable.

## Vegeu també

* Convecció
# Coryogalops sordida

Coryogalops sordida és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: des de Malindi (Kenya) fins a Inhaca (Moçambic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1958. The fishes of the family Eleotridae in the western Indian Ocean. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 11. 137-163.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Fotja americana

La fotja americana (Fulica americana) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita llacs, aiguamolls i rius, principalment d'Amèrica del Nord i les Antilles, des de l'est d'Alaska cap al sud, per Canadà, Estats Units i Mèxic, fins a Amèrica Central, Bahames, Grans Antilles i el vessant oriental dels Andes de Colòmbia.

## Referències

* ↑ Fotja americana a CERCATERM Rev. 14/02/2012
# Crèvecœur-le-Petit

Crèvecœur-le-Petit és un municipi francès, situat al departament de l'Oise i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 116 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Crèvecœur-le-Petit era de 116 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 dones vivint soles i 12 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 50 habitatges, 47 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 50 habitatges eren cases. Dels 47 habitatges principals, 42 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 12 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 36 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Crèvecœur-le-Petit el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 12 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 72 persones, 46 eren actives i 26 eren inactives. De les 46 persones actives 43 estaven ocupades (26 homes i 17 dones) i 3 estaven aturades (3 homes). De les 26 persones inactives 10 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 10 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Crèvecœur-le-Petit a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Crèvecœur-le-Petit a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Horný Pial

Horný Pial és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país.
La primera menció escrita de la vila es remunta al 1251.

## Referències

* ↑ «Population and housing census» (en anglès). Statistical Office of the Slovak Republic, 2011. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ webex.sk. «Obec Horný Pial - Oficiálne stránky obce -Kontakty» (en eslovac). [Consulta: 19 desembre 2021].
# Ernest August II de Saxònia-Weimar-Eisenach

Ernest August II de Saxònia-Weimar-Eisenach (en alemany Ernst August II von Sachsen-Weimar-Eisenach) va néixer a Weimar el 2 de juny de 1737 i va morir a la mateixa ciutat el 28 de maig de 1758. Era fill d'Ernest August I de Saxònia-Weimar (1688-1748) i de Sofia Carlota de Brandenburg-Bayreuth (1713-1747). En morir el seu pare quan ell tenia només onze anys la regència del ducat va ser exercida pel duc Francesc de Saxònia-Coburg Saafeld (1697-1764).

## Matrimoni i fills

El 1756 es va casar amb Anna Amàlia de Brunsvic-Wolfenbüttel (1739-1807), filla de Carles I (1713-1780) i de la princesa de Prússia Felipa Carlota de Hohenzollern (1716-1801). El matrimoni va tenir dos fills:
* Carles August (1757-1828), duc de Saxònia-Weimar-Eisenach, casat amb Lluïsa de Hessen-Darmstadt (1757-1830).
* Frederic (1758-1793)

## Bibliografia

* Gottfried Albin de Wette: Kurzgefaßte Lebens-Geschichte der Herzöge zu Sachsen, Weimar 1770, S. 553 ff.
* Ferdinand von Biedenfeld: Ein Tag in Weimar, Jansen Verlag Weimar, 1852, S. 12 (Digitalisat)

## Enllaços externs

* http://www.geneall.net/D/per_page.php?id=5136
# El perro verde

El perro verde va ser un programa de televisió, el primer per a aquest mitjà del periodista Jesús Quintero. Es va emetre des de Sevilla durant 1988 en TVE.
Les preguntes o comentaris del conductor eren mínims, gairebé inexistents; sempre parlaven les visites, personatges de la política, la ciència, l'art i la cultura, gent de poble i persones que tenien una cosa interessant que dir.
Un dels moments més recordats del programa, i per tant, de la carrera professional del presentador, va ser l'entrevista al convicte Rafael Escobedo, condemnat pel crim dels Marquesos d'Urquijo, uns dies abans del seu suïcidi, entrevista en la qual va continuar mantenint la seva innocència.
Va encarregar comprar un gos de raça golden retriever anomenat "calma de valle negro"; es tractava d'un gos blanc i llanut, molt jove però tranquil que es quedava quiet, tirat al pis del plató al costat d'ell, una cosa sorprenent per als professionals del mitjà ja que no era normal que un gos que no havia estat entrenat per a això es comportés d'aquella forma. La càmera a vegades el prenia per a enriquir les imatges en la intervenció del periodista i el seu entrevistat o entrevistada. Un il·luminador va dirigir un feix de llum verd sobre l'animal, la qual cosa va donar més varietat i estètica a la imatge. El programa, abans que es decidís incorporar al gos, es va dir des del seu inici "el perro verde" per allò de: eres más raro que un perro verde.

## Referències

* ↑ jesusquintero.com. «El perro verde». [Consulta: 8 març 2013].
* ↑ Valenzuela, A. «Jesús Quintero hará un programa "mitad mágico, mitad confidente"». El País, 27-04-1988.
* ↑ «Dios mío, no saldré de aquí nunca vivo». La Vanguardia, 28-07-1988. [Consulta: 14 octubre 2011].
# Clan Miyoshi

El clan Miyoshi (三好氏) és un clan japonès descendent de l'emperador Seiwa (850-880) i del clan Minamoto. Va ser el braç armat del clan Ogasawara i del clan Takeda.
Al començament del segle xiv, Ogasawara Nagafusa es va assentar a Shikoku fins que la vuitena generació dels seus descendents es van traslladar al districte de Miyoshi (a la província d'Awa) i van prendre el nom del lloc. Van ser dels principals vassalls del clan Hosokawa.
Durant el període Sengoku controlaven diverses províncies, incloent Settsu i Awa.
Entre els principals vassalls del clan hi ha Matsunaga Hisahide i el seu fill Hisamichi.

## Membres notables del clan

* Miyoshi Yukinaga
* Miyoshi Nagahide
* Miyoshi Motonaga
* Miyoshi Nagayoshi
* Miyoshi Yoshikata
* Sogō Kazumasa
* Atagi Fuyuyasu
* Atagi Nobuyasu
* Sogō Masayasu
* Sogō Nagahide
* Miyoshi Yoshitsugu
* Miyoshi Nagaharu
* Miyoshi Yoshioki
* Miyoshi Nagayasu
* Miyoshi Masayasu
* Iwanari Tomomichi
* Miyoshi Yasunaga
* Miyoshi Masanaga
* Miyoshi Hideyuki

## Referències

* informació del clan Miyoshi
# Jordi Montull Bagur

Jordi Montull Bagur (Barcelona, 14 d'octubre de 1942) és un empresari i executiu català, conegut per la seva participació juntament amb Fèlix Millet en el cas Palau. Està casat amb Mercè Mir Prieto i és pare de Gemma Montull Mir, també implicada en el cas Palau.

## Biografia

De professió agent immobiliari, a finals de la dècada de 1980 va començar a treballar com a col·laborador de Fèlix Millet al capdavant del Palau de la Música Catalana. Un cop esclatat el cas Palau, es va saber que també se'n beneficiava de la retirada de diners, així com d'un cotxe de gamma alta a càrrec de la institució.
De resultat del judici del cas Palau, fou condemnat a 7 anys i 6 mesos de presó, a més d'una multa de 2,9 milions, per malversació de diners públics, apropiació indeguda, falsedat en document mercantil, falsedat comptable, tràfic d'influències, blanqueig de diners, delicte contra la hisenda pública. A més, en la sentència també s'obligà conjuntament a Fèlix Millet i Jordi Montull a retornar 23 milions d'euros al Palau, que només van realitzar en una petita part.
L'any 2009 va publicar el llibre 30 anys d'il·lusions Palau de la Música Catalana, 1979-2009 : interioritats de les obres de restauració i ampliació

## Referències

* ↑ «Sumari del cas Palau» (en castellà).
* ↑ Farràs, Andreu. «Jordi Montull: Esquena platejada», 07-03-2017. [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ «datos.bne.es» (en castellà). [Consulta: 25 abril 2024].
# Coryogalops tessellatus

Coryogalops tessellatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 27.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 0-6 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa del Golf Pèrsic a l'Aràbia Saudita i a la costa central d'Oman.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1958. The fishes of the family Eleotridae in the western Indian Ocean. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 11. 137-163.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1994. A new genus and six new gobiid fishes (Perciformes: Gobiidae) from Arabian waters. Fauna Saudi Arabia 14:317-340.
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Ferronigerita-2N1S

La ferronigerita-2N1S és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la nigerita. Va ser originalment anomenada nigerita, en honor de la seva localitat tipus situada a Nigèria. Va ser reanomenada d'acord amb la nova nomenclatura del grup de la nigerita, fent referència al fet que el ferro és el catió dominant i al polisoma 2N1S.

## Característiques

La ferronigerita-2N1S és un hidròxid de fórmula química (Al,Fe,Zn)₂(Al,Sn)₆O$_{11}$(OH). Cristal·litza en el sistema trigonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ferronigerita-2N1Spertany a «04.FC: Hidròxids (sense V o U), amb OH, sense H₂O; octaedres que comparteixen angles» juntament amb els següents minerals: bernalita, dzhalindita, söhngeïta, burtita, mushistonita, natanita, schoenfliesita, vismirnovita, wickmanita, jeanbandyita, mopungita, stottita, tetrawickmanita, magnesionigerita-6N6S, magnesionigerita-2N1S, ferronigerita-6N6S, zinconigerita-2N1S, zinconigerita-6N6S, magnesiotaaffeïta-6N'3S i magnesiotaaffeïa-2N'2S.

## Jaciments

La ferronigerita-2N1S va ser descoberta al districte d'Egbe (Estat de Kogi, Nigeria). També ha estat descrita al Canadà, els Estats Units, Finlàndia, Namíbia, Portugal, la República Txeca, Suècia i la Xina.

## Referències

* 1 2 3 «Ferronigerite-2N1S» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# David Fernández Miramontes

David Fernández Miramontes (La Corunya, 20 de gener de 1976) és un exfutbolista gallec, que ocupa la posició de davanter.
Format al planter del Deportivo de La Corunya, va ser una ferma promesa dels gallecs a mitjans de la dècada dels 90. Però, la manca d'oportunitats al primer equip, sent gairebé sempre suplent, i la poca fortuna en cessions al Sevilla FC i el CD Toledo, van fer que deixara el Deportivo a l'estiu del 2000.
Fitxa llavors per l'Airdrieonians escocès, que en aquella època orientava el seu mercat d'incorporacions a la competició espanyola. Allà va quallar una bona campanya, sent el màxim golejador de l'equip. La temporada 01/02 juga fins a 41 partits i marca 8 gols amb el Livingston FC. Eixes bones xifres li obririen les portes d'un dels grans d'Escòcia, el Celtic FC.
No tindria sort el gallec en el seu pas per l'equip de Glasgow, i entre 2002 i 2005 tan sols juga 11 partits (enmig hi ha una cessió al Livingston). Posteriorment, ha recalat en altres equips de la Scottish Premier League, com el Dundee United o el Kilmarnock, on ha recuperat la titularitat.
# El pescador de coplas

El pescador de coplas és una comèdia musical espanyola de 1954, la pel·lícula és dirigida per Antonio del Amo i protagonitzada per Marujita Díaz, Tony Leblanc i Antonio Molina.

## Resum

Als marenys de San Fernando (Cadis) hi viuen María del Mar (Marujita Díaz) i el seu animós germà, tots dos orfes i amb talent per al cant i el ball, els qui entre pesca i pesca es dediquen a cantar i a buscar l'amor.
Aquesta no va ser la primera pel·lícula de les moltes protagonitzades pel cantant Antonio Molina, que es va convertir en un dels artistes més cotitzats de l'època, en ella canta entre altres Yo quiero ser matador, María de los Remedios i Mar Blanca ya se apagan dos luceros, Pescador de coplas, Adiós a España.

## Repartiment

* Marujita Díaz - María del Mar.
* Tony Leblanc - Rafa.
* Antonio Molina - Juan Ramón.
* Manuel Monroy - Miguel.
* Vicente Parra - Pretendent de María del Mar.
* Manuel Zarzo - Mauriño.
* Luis Moscatelli - Gandul.
* Salvador Soler Marí - Don Javier.
* Luis Pérez de León - Negociant de barques.
* Aníbal Vela - Don José.
* Manuel Arbó - Almirall.
* José Franco - Director d'escena.
* José Prada - Don Paco.
* Laura Valenzuela - Secretària de Don Javier.
* Manuel Guitián - Supervisor pesca.

## Referències

* ↑ de España p.9
* ↑ Guía del cine español. Cátedra.

## Bibliografia

* de España, Rafael. Directorio de cineastas españoles y portugueses y películas. Greenwood Prensa, 1994.

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Clan Soga

El clan Soga va ser una família aristocràtica japonesa dominant en el segle VII i contribuent d'introduir el budisme al Japó.
Soga Umako (? -626) va vèncer els poderosos clans Mononobe i Nakatomi, que van defensar a la religió nativa Shinto sobre el budisme. Van idear fer de les seves nebodes emperadrius manifestes, seleccionant un dels seus nebots per ser el seu regent. La següent generació alienar a altres famílies aristocràtiques amb les seves arrogants mètodes i després de moltes intrigues i assassinats, el poder Soga va ser aixafat l'any 645 pel príncep Nakano oe, qui es va convertir en l'emperador Tenji, ajudat per Fujiwara Kamatari, fundador del clan Fujiwara.

## Bibliografia

* Sansom, George. A History of Japan to 1334 (en anglès). Stanford, California: Stanford University Press., 1958.
* Tsunoda Ryusaku, tr. 1951. Japan in the Chinese dynastic histories: Later Han through Ming dynasties. Goodrich, Carrington C., ed. South Pasadena: P. D. and Ione Perkins.
* Hall, John Whitney, et al. (1993). The Cambridge History of Japan: Volume 1 Ancient Japan. Cambridge University Press. ISBN 0-521-22352-0.
# Joaquín Fuster

Joaquín Fuster és el nom dels següents personatges:
* Joaquín Fuster Pérez (Polop, Marina Baixa), polític i escriptor valencià
* Joaquín M. Fuster (Barcelona, 1930), neurocientífic dedicat a la recerca en ciència cognitiva