OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zero vegetatiu

El zero vegetatiu en agricultura és la temperatura a partir de la qual una planta inicia o contínua el seu creixement vegetatiu. Aquesta temperatura és variable segons l'espècie o la varietat vegetal. En alguns líquens el zero vegetatiu pot estar lleugerament per sota dels zero graus. En general les plantes d'origen tropical tenen zeros vegetatius molt alts per exemple el bananer 14 °C, mentre les plantes de clima temperat o fred el tenen baix per exemple el blat, l'ordi i el pèsol comencen a créixer (lleugerament) a partir dels 0 °C. Utilitzant el zero vegetatiu com a límit sumant els graus dia obtinguts en un lloc determinat s'obté la integral tèrmica que permet, entre altres coses, planificar les sembres i les collites dels cultius.

## Alguns zeros vegetatius

* Cogombre: 15 °C
* Bananer: 14 °C
* Cítrics: 13 °C
* Albergínia: De 12 a 13 °C (les arrels 15 °C)
* Tomaquera: 12 °C
* Vinya: 10 °C
* Palmera datilera: 10 °C
* Mongeteres: entre 8 i 10 °C
* Patatera: 6 °C
* Blat de moro/dacsa/panís:6 °C
* Gira-sol: 6 °C
* Colza: 5 o 6 °C
* Roser: 5 °C
* Maduixera: 5 °C
* Dactylis glomerata (herba per farratge): de 4 a 5 °C
* Col de cabdell, de Brussel·les i coliflor 5, 3 i 2 °C respectivament
* Blat i altres cereals de clima temperat:al voltant de 0 °C, en l'ordi es considera entre 1 i 2 °C per la germinació

## Referències

* ↑ «Sección 6. Explicaciones sobre el desarrollo de la planta». [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ «Growth and development guide for spring barley» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-11-27. [Consulta: 17 desembre 2017].
# Serrat de Moixerolers

El Serrat de Moixerolers és un serrat del terme municipal d'Abella de la Conca, quasi a l'extrem nord del terme, a la vall de Carreu, a la comarca del Pallars Jussà.
És un serrat que puja de sud-oest a nord-est, en direcció a la Serra de Boumort, de la qual és un dels contraforts meridionals. És força enlairat al nord del poble de Carreu.

## Etimologia

Aquest serrat pren el nom de Moixerolers, derivat de Moixerola, diminutiu de Moixera. Segons Joan Coromines, és, encara, un derivat de moix (aiguamoix, aiguamoll), que indicaria la humitat natural de la terra del lloc. El mateix Coromines, però, indica que també podria procedir de la planta moixera, derivada del llatí mustearia, interpretació que també dona el Diccionari català-valencià-balear.

## Referències

* ↑ Coromines, 1996.
* ↑ Diccionari català-valencià-balear en línia: cal posar el nom a la finestreta, per a accedir-hi Arxivat 2014-07-20 a Wayback Machine..

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Moix". Dins Onomasticon Cataloniae. V. L-N. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1996. ISBN 84-7256-844-X.

## Enllaços externs

* El Serrat de Moixerolers' en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Antoni Forrellad i Solà

Antoni Forrellad i Solà (Sabadell, 18 de juliol de 1912 - 5 de desembre de 1983) fou un enginyer industrial i empresari català, germà de l'advocat Miquel Forrellad Solà.

## Biografia

Després de fer el batxillerat als Escolapis de Sabadell, es doctorà en enginyeria industrial a l'Escola Industrial de Barcelona i fou director de l'Escola Tèxtil i de l'Escola Industrial d'Arts i Oficis de Sabadell durant la guerra civil espanyola. El 1940 va ser nomenat enginyer municipal de Sabadell, càrrec que ocupà fins al 1953 i que exercí també a Castellar del Vallès.
El 1945 fundà, amb Josep Salvador i Roig, una empresa de fabricació i bobinatge de motors elèctrics –Construcciones Eléctricas de Sabadell, SA–, que el 1967 es va fusionar amb la sueca ASEA i va esdevenir ASEA-CES, de les quals fou director fins al 1972. El 1962 fundà la societat Unitat Hermètica, que amb els anys es convertí en una de les primeres empreses mundials en la fabricació de compressors hermètics per a frigorífics. Creà o impulsà moltes altres empreses i formà part del consell d'administració d'algunes de les més importants de Catalunya, com la Fundació Enciclopèdia Catalana, que presidí fins que es va morir. Va ser conseller i president de la Caixa d'Estalvis de Sabadell, conseller de Banca Catalana, vicepresident del Banc Industrial de Catalunya i president del Banc Industrial del Mediterrani.
Simultàniament, desenvolupà una gran activitat en la creació o la promoció d'entitats culturals, benèfiques, d'estudis industrials o empresarials, de caràcter i significació netament catalanes. Va ser membre de la Fundació Bosch i Cardellach, president de l'Associació Catòlica de Dirigents, vicepresident del Patronat de la Universitat Autònoma de Barcelona, vicepresident de la Fundació d'El Correo Catalán, membre de la Fundació Artur Martorell, del Consell Català d'Ensenyament i de Càritas, president del Patronat de la Gran Enciclopèdia Catalana i del Foment de la Premsa, soci fundador d'Òmnium Cultural, entre moltes altres. Per aquest motiu el 1982 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Nomenclàtor - Carrer d'Antoni Forrellad». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 20 febrer 2015].
* ↑ «Antoni Forrellad i Solà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Estos son los ex directivos de Banca Catalana contra los que se ha dirigido la acción del fiscal». La Vanguardia, 10-07-1984, pp. 21-22.
# Sent Ginhan

Sent Ginhan (en francès Saint-Junien-la-Bregère) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa, al districte d'Aubusson i cantó de Royère-de-Vassivière.
La seva població al cens de 1999 era de 160 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de Bourganeuf - Royère-de-Vassivière.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 340 | 272 | 223 | 193 | 160 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Alain Calomine | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Umbrías

Umbrías és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 13 agost 2021].
Viccionari
# Serrat Curt

* No s'ha de confondre amb Serrat del Curt.
«Serrat Curt» té aquests significats:
* Serrat Curt (Alòs de Balaguer), serrat del municipi d'Alòs de Balaguer, a la Noguera
* Serrat Curt (Aramunt), serrat del poble d'Aramunt, pertanyent al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà
* Serrat Curt (Cellers), serrat del poble de Cellers, pertanyent al municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà
# Witry-lès-Reims

Witry-lès-Reims és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est.
# Antoni Franco i Florensa

Antoni Franco i Florensa (Lleida, 25 d'octubre de 1911 - Lleida, 30 de juny de 1996) fou un futbolista català de les dècades de 1930 i 1940.
Migcampista que jugà al RCD Espanyol les temporades 1932-33 i 1933-34, disputant un total d'un partit de lliga i cinc de copa amb el primer equip. El 1934 fitxà pel FC Barcelona. Jugà al club fins a l'any 1943, arribant a ser capità les darreres temporades. Jugà 131 partits i marcà 3 gols. Fou un dels membres de l'equip campió de copa l'any 1942 i que disputà la promoció de descens a la lliga aquell mateix any.
Fou internacional amb la selecció catalana de futbol entre 1941 i 1942.
Fou objecte d'un homenatge el 26 de desembre de 1943 en un partit que acabà amb el resultat de Barça 4 - Reial Madrid 0. A continuació es convertí en entrenador del Lleida Balompié entre 1944 i 1947.

## Palmarès
### FC Barcelona

* Copa d'Espanya de futbol:
** 1941-42
* Lliga Mediterrània de Futbol:
** 1937-38
* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1934-35, 1935-36, 1937-38
* Lliga Catalana de Futbol:
** 1937-38

### CD Espanyol

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1932-33

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Falleció Antonio Franco». Mundo Deportivo, 02-07-1996.
* ↑ «Antonio FRANCO Florensa». periquito.cat. [Consulta: 20 octubre 2012].
* ↑ Ángel, Iturriaga. Diccionario de Jugadores del F. C. Barcelona. Editorial Base, 2010. ISBN 978-84-92437-74-0.
* ↑ «Antonio Franco Florenza». blaugranas.com. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 octubre 2012].
* ↑ Closa, Antoni [et al.].. Diccionari del Barça. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1999. ISBN 978-84-412-0126-2.
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
* ↑ «Homenaje a Antonio Franco». Mundo Deportivo, 25-12-1988.
* ↑ «Antonio Franco». cathonys.blogspot.com.es. [Consulta: 20 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Perfil a footballdatabase
# Alejandro García Casañas

Alejandro García Casañas, més conegut com a Àlex, (Barcelona. 14 de gener de 1970) és un exfutbolista i entrenador català.

## Trajectòria

El 1984 entra al planter del FC Barcelona, provinent de la UE Cornellà. Va ser una de les promeses més destacades del conjunt blaugrana de la segona meitat dels 80, i membre de l'equip juvenil que va guanyar el títol de 1987. Les seues bones actuacions el duen a les seleccions espanyols sub-18 i sub-20 i a debutar amb el primer equip a la Supercopa de 1990.
Tot i això, en Lliga només juga al Barça B, arribant als 19 partits. La temporada 93/94 és cedit al Rayo Vallecano, amb qui apareix en 22 ocasions, els seus únics partits a la màxima divisió. A l'any següent torna a ser cedit, aquesta vegada al Palamós CF, de Segona Divisió. Amb els empordanencs, juga 32 partits. Després, va militar al Cadis CF, al Granada CF i al Nàstic de Tarragona abans de retirar-se el 2001.
Posteriorment, ha seguit vinculat al món del futbol com a entrenador en categories inferiors del FC Barcelona. Entre novembre de 2014 i febrer del 2015 fou l'entrenador del Centre d'Esports Sabadell, però fou destituït amb l'equip cuer de la segona divisió, i substituït per Juan Carlos Mandiá.

## Referències

* ↑ «Edición del $dateTool.format('EEEE d MMMM yyyy', $document.date), Página $document.page - Hemeroteca - MundoDeportivo.com». [Consulta: 15 desembre 2017].
* ↑ «Álex García, nuevo entrenador del Sabadell» (en castellà). Mundo Deportivo, 24-11-2014. [Consulta: 28 novembre 2014].
* ↑ «Juan Carlos Mandiá ja és oficialment el nou tècnic del Sabadell». 324.cat. [Consulta: 10 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a BDFutbol
# Tulutxí

Tulutxí (en rus: Тулучи) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 664 habitants. Pertany al districte rural de Vàninski.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Хабаровского края на начало 2011 года по муниципальным образованиям Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.
# Serrat de la Tirolena

El Serrat de la Tirolena és una serra situada entre els termes municipals de Calders i de Monistrol de Calders a la comarca del Moianès, amb una elevació màxima de 626 metres.
El termenal discorre per la carena d'aquesta serra, que té el punt culminant a la Punta del Barco. El serrat és a la dreta del torrent de la Baga Cerdana i a l'esquerra del torrent de Vilaterçana, les valls dels quals torrents separa. L'extrem meridional del serrat és la Carena del Peter. Té a llevant la masia monistrolenca de la Coma i a ponent la calderina de Sant Amanç.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Vítxuga

Vítxuga - Вичуга (rus) - és una ciutat de l'óblast d'Ivànovo, a Rússia.

## Geografia

Vítxuga es troba a 16 km al nord-est de Rodnikí, a 60 km al nord-est d'Ivànovo i a 310 km al nord-est de Moscou.
# Schafik Handal

Schafik Jorge Handal (Usulután, El Salvador, 13 o 14 d'octubre de 1930 - San Salvador, 24 de gener de 2006), fou un polític salvadorenc i membre del Front Farabundo Martí per a l'Alliberament Nacional (FMLN).
Handal, fill d'immigrants palestins, va ser secretari general del Partit Comunista d'El Salvador entre 1959 i 1994, una de les cinc forces opositores que van formar el Front Farabundo Martí per a l'Alliberament Nacional (FMLN). Després de la signatura dels Acords de Pau de Chapultepec el 1992, el FMLN va esdevenir partit polític legalitzat i Handal va ser el seu coordinador general.
Va ser candidat en les eleccions presidencials d'El Salvador el 2004, on va ser derrotat per Tony Saca, del partit governant ARENA.
Handal morí d'un atac de cor en tornar al Salvador després de la presa de possessió del president Evo Morales, a Bolívia.
# Yauna

El yauna (Yahuna, Yaúna, Yayuna) és una llengua tucana latent i possiblement morta parlada pels yauna que viuen als rius Apaporis i Miriti al departament de l'Amazones, a Colòmbia. També tenia els dialectes de datana i opaina. La 14a edició d'Ethnologue considera que la llengua està morta. Actualment parlen la llengua macuna.

## Referències

* ↑ Yauna a Ethnologue (18th ed., 2015)

## Bibliografia

* Campbell, Lyle. (1997). American Indian languages: The historical linguistics of Native America. Nova York: Oxford University Press. ISBN 0-19-509427-1.
* Kaufman, Terrence. (1990). Language history in South America: What we know and how to know more. In D. L. Payne (Ed.), Amazonian linguistics: Studies in lowland South American languages (pp. 13–67). Austin: University of Texas Press. ISBN 0-292-70414-3.
* Kaufman, Terrence. (1994). The native languages of South America. In C. Mosley & R. E. Asher (Eds.), Atlas of the world's languages (pp. 46–76). Londres: Routledge.
# Aristòfanes (desambiguació)

Aristòfanes és el nom dels següents personatges:
* Aristòfanes de Bizanci, escriptor grec
* Aristòfanes de Mallus, escriptor grec
* Aristòfanes de Beòcia, escriptor grec
* Aristòfanes, còmic i dramaturg grec
* Aristòfanes, un deixeble de Sòcrates
# Serra-Claret

Serra-Claret és una marca de moda catalana fundada a Manresa el 1933 per Josep Serra Claret.
Actualment la direcció està en mans de les dues netes, la Cristina i la Judith. Fins a l'estiu de 2023, l'empresa comptava amb dues botigues a Manresa i una altra al Passeig de Gràcia de Barcelona. Però a l'agost del 2023 es va anunciar el tancament d'una de les botigues de Manresa.

## Referències

* ↑ «Sobre Serra Claret». [Consulta: 29 maig 2024].
* ↑ G.P. «Serra Claret tanca la botiga del Born i concentra la seva activitat a la de Guimerà» (en castellà), 31-08-2023. [Consulta: 29 maig 2024].
# Sociedade Esportiva Tiradentes

La Sociedade Esportiva Tiradentes és un club de futbol brasiler de la ciutat de Teresina a l'estat de Piauí.

## Història

L'equip va ser fundat el 30 de juny de 1959. Guanyà el Campionat piauiense per primer cop l'any 1972. Fins a l'any 1990 guanyà cinc títols. Competí al Campeonato Brasileiro Série A els anys 1973, 1974, 1975, 1979 i 1983.

## Estadi

El club disputa els seus partits com a local a l'estadi Lindolfinho. Té una capacitat per a 8.000 espectadors.

## Palmarès

* Campionat piauiense:
** 1972, 1974, 1975, 1982, 1990

## Referències

* 1 2 3 4 «Sociedade Esportiva Tiradentes» (en portuguès). Arquivo de Clubes. Arxivat de l'original el de gener 17, 2013. [Consulta: Juliol 3, 2009].
* 1 2 Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 1. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 253–254. ISBN 85-88651-01-7.
* ↑ «Piauí State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
# Vítxkino

Vítxkino (en rus: Вичкино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 162 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Schaghticoke

Schaghticoke és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 676 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Schaghticoke tenia 676 habitants, 270 habitatges, i 181 famílies. La densitat de població era de 352,7 habitants per km².
Dels 270 habitatges en un 34,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,4% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.417 $ i la renda mediana per família de 44.432 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.510 $ mentre que les dones 26.667 $. La renda per capita de la població era de 17.734 $. Entorn del 7,4% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Schaghticoke». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Schaghticoke». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Yauri

* Per a altres significats, vegeu «Emirat de Yauri».
Yauri és una ciutat i una àrea de govern local de l'estat de Kebbi a Nigèria i capital també de l'emirat de Yauri. Al cens del 2006 la població era de 100.564 habitants i l'estimació pel 2011 era de 117.420 habitants. La superfície és de 3.380 quilòmetres quadrats i es divideix en sis districtes. La població és haussa i parla l haussa, i és de religió musulmana. Hi viuen però altres grups com els Shangawa, (literalment el poble de Shanga), Gungawa, (literalment el poble de les Illes), Dukawa, Kamberi, Nupe, Ioruba i Kanuri (a més d'alguns grups menors).

## Referències

* ↑ Yauri
# Aristòdic

Aristòdic (en llatí Aristodicus, en grec Άριστόδικος) va ser un poeta grec, autor d'uns epigrames de l'Antologia grega. En un dels epigrames és esmentat com a natural de Rodes.

## Referències

* Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III) [Consulta: 27 desembre 2009]. Arxivat 2006-08-22 a Wayback Machine. Vol. 1 Pàg. 306
* Degani, Enzo (Bologna). "Aristodicus." Brill's New Pauly., 2012. Referència. 24 de març de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/brill-s-new-pauly/aristodicus-e135830>
# Anagyris

Anagyris és un gènere de plantes amb flor de la subfamília faboideae dins de la família de les fabàcies.

## Taxonomia

El gènere Anagyris té dues espècies de les regions Mediterrània i Macaronèsica. Als Països Catalans només és autòctona el garrofer del diable (Anagyris foetida)., també conegut com a "herba dels ballesters", un arbust que presenta algunes semblances amb el veritable tramús o "txotxo". d'aquest gènere són:
* Anagyris barbata
* Anagyris cretica
* Anagyris foetida - Garrofer del diable
* Anagyris glauca
* Anagyris indica
* Anagyris inodora
* Anagyris latifolia
* Anagyris neapolitana
* Anagyris nepalensis
* Anagyris sinensis

## Referències

* ↑ Oriol Bolòs i Vigo. Flora dels Països Catalans 1980
* ↑ Llista completa d'espècies

## Enllaços externs

* PPP-Index Arxivat 2019-09-16 a Wayback Machine. (alemany)
* Plant Systematics (anglès)
* Botànica sistemàtica (anglès)
* IPNI index (anglès)
# Silici-germani

SiGe (/ˈsɪɡiː/ o /ˈsaɪdʒiː/), o silici-germani, és un aliatge amb qualsevol relació molar de silici i germani, és a dir, amb una fórmula molecular de la forma Si$_{1−x}$ Ge$_x$. S'utilitza habitualment com a material semiconductor en circuits integrats (CI) per a transistors bipolars d'heterounió o com a capa inductora de tensió per a transistors CMOS. IBM va introduir la tecnologia a la fabricació convencional el 1989. Aquesta tecnologia relativament nova ofereix oportunitats en el disseny i la fabricació de circuits de senyal mixt i circuits analògics. SiGe també s'utilitza com a material termoelèctric per a aplicacions d'alta temperatura (>700 K).
L'ús del silici-germani com a semiconductor va ser defensat per Bernie Meyerson. SiGe es fabrica amb oblies de silici utilitzant conjunts d'eines de processament de silici convencionals. Els processos SiGe aconsegueixen costos similars als de la fabricació de CMOS de silici i són inferiors als d'altres tecnologies d'heterounió com l'arsenur de gal·li. Recentment, els precursors d'organogermani (per exemple, isobutilgermane, triclorur d'alquilgermani i triclorur de dimetilaminogermani) s'han examinat com a alternatives líquides menys perilloses per a la deposició MOVPE de pel·lícules que contenen Ge com ara Ge d'alta puresa, SiGe i silici estressat.
Els serveis de foneria SiGe els ofereixen diverses empreses de tecnologia de semiconductors. AMD va revelar un desenvolupament conjunt amb IBM per a una tecnologia de silici estressat SiGe, dirigida al procés de 65 nm. TSMC també ven capacitat de fabricació SiGe.
SiGe permet integrar la lògica CMOS amb transistors bipolars d'heterojunció, el que el fa adequat per a circuits integrats de senyal mixt. Els transistors bipolars d'heterounió tenen un guany directe més alt i un guany invers més baix que els transistors bipolars d'homojunció tradicionals. Això es tradueix en un millor rendiment de baixa corrent i alta freqüència. En ser una tecnologia d'heterounió amb una banda intermèdia ajustable, el SiGe ofereix l'oportunitat d'ajustar el bandgap més flexible que la tecnologia només de silici.

## Referències

* ↑ Ouellette, Jennifer (June/July 2002). "Silicon–Germanium Gives Semiconductors the Edge". Arxivat 2008-05-17 a Wayback Machine., The Industrial Physicist.
* ↑ Meyerson, Bernard S. Scientific American, 270, 3, 01-03-1994, pàg. 62–67. Bibcode: 1994SciAm.270c..62M. DOI: 10.1038/scientificamerican0394-62.
* ↑ Woelk, Egbert; Shenai-Khatkhate, Deodatta V.; DiCarlo, Ronald L.; Amamchyan, Artashes; Power, Michael B. Journal of Crystal Growth, 287, 2, 01-01-2006, pàg. 684–687. Bibcode: 2006JCrGr.287..684W. DOI: 10.1016/j.jcrysgro.2005.10.094.
* ↑ Shenai, Deo V.; DiCarlo, Ronald L.; Power, Michael B.; Amamchyan, Artashes; Goyette, Randall J. Journal of Crystal Growth, 298, 01-01-2007, pàg. 172–175. Bibcode: 2007JCrGr.298..172S. DOI: 10.1016/j.jcrysgro.2006.10.194.
* ↑ AMD And IBM Unveil New, Higher Performance, More Power Efficient 65nm Process Technologies At Gathering Of Industry’s Top R&D Firms, retrieved at March 16, 2007.
* ↑ Cressler, J. D.. Silicon-Germanium Heterojunction Bipolar Transistors. Artech House, 2003, p. 13.