OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Conrad Moench

Conrad Moench (Kassel, 15 d'agost de 1744, mort a Marburg el 6 de gener de 1805) va ser un botànic i professor de botànica a la Universitat de Marburg Alemanya des de 1786 a fins a la seva mort.
Va escriure Methodus Plantas horti botanici et agri Marburgensis l'any 1794, i herboritzà als camps i jardins del voltant de Marburg. El 1802 va donar nom a la planta Gillenia trifoliata, també donà nom al gènere de plantes Echinacea a finals del segle xviii.

## Referències

* Johnson M. The Genus Clematis pp 89-90 Arxivat 2005-02-13 a Wayback Machine., 2001.
* Monroe WR. Analysis of the rhizome of Aralia californica. American Journal of Pharmacy volume 70 number 10, October 1898.
* Echinaceae Arxivat 2005-07-07 a Wayback Machine. page.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Florence Engelbach

Florence Ada Engelbach, nascuda Neumegen, (Jerez de la Frontera, 9 de juny de 1872 - Londres, 27 de febrer de 1951), va ser una pintora de retrats, paisatges i peces florals. Va néixer a Espanya de pares anglesos i, després de formar-se a Londres, va establir la seva carrera artística a Gran Bretanya. [1]
Engelbach va néixer a Espanya, a Jerez de la Frontera, de pares anglesos. [2] Durant els anys 1890 va estudiar a Londres a la Westminster School of Art i a la Slade School of Art abans de completar els seus estudis a París [3] Engelbach va fer veure obres a la Laing Art Gallery de Newcastle upon Tyne i al Saló de París. [4] El 1901 es va mostrar una fotografia, sota el seu nom de soltera, a la Royal Academy de Londres. [5] Va ser guardonada amb una medalla de bronze en una exposició femenina del International Art Club que es va celebrar a Londres. [4] El 1902 es va casar amb un C.F.R Engelbach i es va retirar de la carrera d'art i exposició a temps complet per formar una família. [3] Engelbach va tornar a la pintura a finals dels anys vint i va fer una exposició individual a la Beaux Arts Gallery el 1931. Va continuar la seva exposició tant a la Royal Academy com al Saló de París i també al Royal Institute of Oil Painters i la National Society of Pintors, escultors i gravadors / estampadors i es va convertir en membre d'aquestes dues últimes societats. [3] [4] Les galeries Goupil, Tooths i Lefevre van ser una de les preocupacions comercials que van mostrar el seu treball. [5] [3] Originalment Engelbach era retratista, però més tard es va convertir en un pintor especialista en flors que també pintava paisatges. [1] La seva pintura Roses, dels anys trenta, es troba a la col·lecció Tate. [6] Una exposició commemorativa per a Engelbach es va celebrar a les galeries Leicester el 1951. [3]

## Referències

* Benezit Dictionary of Artists Volume 5 Dyck-Gemignani. Editions Grund, Paris. 2006. ISBN 2 7000 3075 3.
* Grant M. Waters (1975). Dictionary of British Artists Working 1900-1950. Eastbourne Fine Art.
* David Buckman (2006). Artists in Britain Since 1945 Vol 1, A to L. Art Dictionaries Ltd. ISBN 0 953260 95 X.
* Brian Stewart & Mervyn Cutten (1997). The Dictionary of Portrait Painters in Britain up to 1920. Antique Collectors' Club. ISBN 1 85149 173 2.
* Frances Spalding (1990). 20th Century Painters and Sculptors. Antique Collectors' Club. ISBN 1 85149 106 6.
* "Roses". Tate. Retrieved 29 August 2018.

## Bibliografia

* TATE Women Artists by Alicia Foster, 2004, (Tate Publishing), ISBN 1-85437-311-0.
# Cristina Barrial Berbén

Cristina Barrial Berbén (Gijón, 1994) és una periodista i antropòloga asturiana establerta al barri madrileny de Carabanchel. És membre de la Coordinadora contra les cases d'apostes de Madrid i una de les creadores del pòdcast Invisibles.

## Obra publicada

* L'aposta perduda. Ludopatia ciutat i resistència. Tigre de Paper Edicions, 2021. ISBN 978-84-18705-15-1 (coescrit amb Pepe del Amo).
* La trinchera infinita. Historias del trabajo en el hogar. Levanta Fuego, 2023. ISBN 978-84-125204-9-1

## Referències

* ↑ Barrachina, Vicente. «Las casas de apuestas y las criptomonedas han sabido capturar un deseo de emancipación de nuestro tiempo» (en castellà), 29-04-2022. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «Entrevista a Cristina Barrial, de la Coordinadora contra las Casas de Apuestas de Madrid.». [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ Folch, Mercè. «Joves i migrants, els nous ludòpates: "A tothom li agrada el diner fàcil"». Catalunya Ràdio, 09-12-2021. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ Saval Devesa, Llorenç. «Les addiccions són la part més visible d'un sistema sustentat en la precarietat». Directa, 03-01-2022. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ Álvarez, Sabela Rodríguez. «No podemos normalizar que una persona esté 24 horas sirviendo en un hogar» (en castellà), 09-06-2023. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «Las trabajadoras del hogar internas son cuidadoras sin descanso 24 horas» (en castellà). Alda. [Consulta: 6 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Articles Cristina Barral a El Salto
* Invisibles Podcast Arxivat 2023-05-30 a Wayback Machine.
# Hermann Franz Moritz Kopp

Franz Moritz Hermann Kopp (30 d'octubre de 1817, Hanau, Alemanya - 20 de febrer de 1892, Heidelberg, Alemanya), fou un químic alemany que treballà en l'estudi dels volums específics, de les capacitats calorífiques i dels punts d'ebullició dels composts orgànics.

## Biografia

Franz Kopp era fill de Johann Heinrich Kopp (1777-1858), metge i professor de química, física i història natural al centre de secundària de Hanau. Després de completar els estudis de secundària a la seva ciutat natal, anà a estudiar a Marburg i Heidelberg. El 1839, atret per la fama de Liebig, anà a Giessen, on es convertí en professor associat el 1841, i en professor de la química dotze anys més tard. El 1864 fou contractat a Heidelberg, amb el mateix càrrec, i on hi romangué fins a la seva mort.

## Obra

Kopp es dedicà especialment a les investigacions sobre correlacions de les propietats físiques de les substàncies amb la seva constitució química. Gran part del seu treball es relaciona amb els volums específics, la concepció del qual s'estableix en un article publicat quan només tenia vint anys, i els principis que ell establí han constituït la base de les investigacions posteriors en la matèria, encara que els seus resultats en alguns casos han estat objecte de modificació. Un altre tema d'investigació fou la connexió del punt d'ebullició dels compostos orgànics amb la seva composició química. En l'estudi de les capacitats calorífiques, enuncià l'anomenada llei de Kopp: La capacitat calorífica molar d'un compost sòlid és aproximadament igual a la suma de les capacitats calorífiques atòmiques dels elements que el componen.
A més de les investigacions científiques, Kopp destacà com un escriptor prolífic, essent considerat com un dels primers historiadors de la química. El 1843-1847 publicà una completa història de la Química, en quatre volums, dels quals tres suplements s'agregaren entre 1869-75. El desenvolupament de la química en els últims temps fou una altra obra que publicà entre 1871-1874, i el 1886 publicà una obra en dos volums titulada Alquímia en l'antiguitat i en els temps moderns.
Quant a publicacions científiques realitzà el 1863 aportacions en química física i química teòrica a Lehrbuch der Chemie de Graham-Otto, i durant anys col·laborà amb Liebig en l'edició dels Annalen der Chemie and the Jahresbericht.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Kopp, Hermann Franz Moritz». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 311. ISBN 8429270043.
* 1 2 Pickover, C.A. De Arquímedes a Hawking. Crítica, 2009. ISBN 9788498920031.
# Enric Navarro Andreu

Enric Navarro Andreu (Onda, 14 de setembre de 1945) és un polític valencià, alcalde d'Onda i senador per Castelló en la X legislatura.

## Biografia

Llicenciat en història per la Universitat de València, ha estat professor d'història a l'IES Serra d'Espadà d'Onda. Militant del PSPV-PSOE, el 1997-1999 fou secretari de Política de Ciutats en l'executiva nacional del partit.
A les eleccions municipals espanyoles de 1983 fou elegit regidor de cultura de l'ajuntament d'Onda. A les eleccions municipals espanyoles de 1987 fou escollit alcalde d'Onda per majoria absoluta, càrrec que va repetir a les eleccions municipals espanyoles de 1991, 1995, 1999 i 2003 per majoria absoluta, i en les de 2007 per majoria simple. El 30 de setembre de 2010 va dimitir com a alcalde. Endemés, de 1999 a 2011 ha estat diputat de la diputació de Castelló.
Fou elegit senador per Castelló a les eleccions generals espanyoles de 2011. Ha estat secretari segon de la Comissió d'Interior i de la Comissió de Suplicatoris del Senat d'Espanya.

## Referències

* ↑ Enrique Navarro Andreu, al web del PSPV
* ↑ Enrique Navarro ya es oficialmente candidato al Senado por Castellón al web dels socialistes d'Onda
* ↑ Fitxa del Senat
# Enric Oliva i Vilar

Enric Oliva i Vilar (Roses, 1882 - Girona, 25? d'agost del 1931) va ser flautista, pianista i compositor gironí.

## Biografia

Com el seu germà Miquel Oliva i Vilar (1880-1922), estudià música a Barcelona per tornar a Girona, on s'havia establert la seva família, per dedicar-se a la interpretació i a l'ensenyament de la música. Va ser professor de música del Col·legi Eiximenis des que aquest va ser fundat el 1908; i hi oferia classes de piano en règim particular als migdies. Formà part de la brevíssima "Orquestra Simfónica de la Societat Gironina de Concerts (1916) i de l'Orquestra Simfònica de Girona (1929-1934).
Compongué les sardanes A la meva mare i Margarideta. Ultra les seves facetes d'instrumentista i compositor, Oliva es dedicà també a l'ensenyament de la música i, ja des dels inicis, va ser professor de la gironina Escola Eiximenis. Un dels seus deixebles va ser el futur músic i compositor Josep Baró i Güell.
El seu fill, Miquel Oliva i Prat, va ser un arqueòleg d'anomenada, director del Museu Arqueològic de Girona.

## Bibliografia

* Lluís Brugués i Agustí La Música a la ciutat de Girona (1888-1985), tesi doctoral de la Universitat de Girona 1998

## Referències

* ↑ «Associació Musical de Mestres Directors». Arxivat de l'original el 2007-10-21. [Consulta: 23 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Llista de sardanes
# Cochranella pulverata

Cochranella pulverata és una espècie de granota que viu a l'Equador, Colòmbia, Costa Rica, Hondures, Nicaragua i Panamà.

## Bibliografia

* Solís, F., Ibáñez, R., Castro, F., Grant, T. & Acosta-Galvis, A. 2004. Hyalinobatrachium pulveratum. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Accedit a 25 d'abril del 2008
# Joan Miquel Touron

Joan Miquel Touron (Perpinyà, Conflent, 1959) és un llibreter i activista cultural nord-català. El seu pare era originari de Vinçà (Conflent), la seva mare de Cotlliure, i el seu avi era pastor a Rigardà.

## Biografia

De petit es va traslladar un temps amb la seva família a Sevran i després s'establiren a Vinçà. Estudià al Liceu de Prada i el 1976 es va adherir a l'Esquerra Catalana dels Treballadors i participà en la Universitat Catalana d'Estiu. Milità en el Grup Cultural de la Joventut Catalana. Influïts per Òmnium Cultural, el 1982 amb altres voluntaris va recórrer tots els pobles de Catalunya del Nord venent llibres en català. Des del 1986 i durant molts anys fou el llogater i responsable de la Llibreria Catalana de Perpinyà, amb la qual participà en l'exposició Expolangues de París.
El 1999 va rebre el Premi d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla. El 2006 va rebre un homenatge d'Unitat Catalana.
És també un especialista de la pesca amb mosca, sobre la qual ha escrit el llibre La Belle Histoire de la Pêche à la Mouche i diversos articles d'erudició. El 2011 es va jubilar i deixà a càrrec de la llibreria Joana Serra, de Ràdio Arrels.

## Referències

* 1 2 Joan Miquel Touron, el nord més resistent a Revista de Girona
* ↑ Joan Miquel Touron Arxivat 2015-12-25 a Wayback Machine. al web de la Fundació Carulla
* ↑ Joan Miquel Touron es jubila ... i ens presenta el seu llibre, vilaweb, 25 de novembre de 2011

## Enllaços externs

* Joan Miquel Touron Arxivat 2015-12-25 a Wayback Machine.
# Formatge serrat

El formatge serrat és un formatge adobat dels Pirineus Catalans elaborat a partir de llet crua d'ovella. Originalment era un formatge artesà que es preparava entre la primavera i la tardor. Actualment es produeix tot l'any, i de forma comercial, a les comarques de la Cerdanya, l'Alt Urgell i el Pallars Sobirà.

## Preparació

La llet crua d'ovella es posa al tanc de refrigeració, per després traslladar-la en un tanc de quallar. El tanc s'escalfa a 34-36 °C i s'hi afegeix quall animal (coagulació enzimàtica) i ferments lactis. Tot seguit es deixa reposar i quan ha pres la llet es talla i se n'extreu el xerigot. Després es posa el mató en una tela que fa de colador i es posa als motlles per premsar fins que no desprengui més líquid. A continuació, es sala i es deixa assecar. Al final es deixa madurar al celler o cambra durant dos mesos si és fet amb llet crua o només un si és fet amb llet pasteuritzada.
Antigament al Pallars, quan el formatge serrat s'espatllava o que no sortia com s'esperava, s'aprofitava per a fer el llenguat, formatge fermentat i de gust fort i picant.

## Característiques

El formatge serrat té forma cilíndrica i l'escorça de color clar; és una mica tou i groguenc a l'interior. El nom d'aquest formatge prové del fet que la seva massa és "serrada", és a dir compacta, consistent i sense ulls.
És un formatge gras, olorós, de sabor intens, lleugerament picant quan arriba a un cert grau de maduració. Es menja semisec i sec. Es menja preferentment amb pa de pagès i tasta molt bé quan s'acompanya amb fruites o amanides verdes.
Té forma cilíndrica, amb les vores angulars o lleugerament arrodonides. La pell fina i llisa, d'un color entre groguenc i marrons. L'interior és groc. La massa és compacta, consistent (serrat) i sense forats.

### Dites populars

    El pa lleuger i eixut i el formatge serrat i feixuc.
    El pa ullat i el formatge serrat.
    Pa ullat i formatge serrat és el més encertat.

## Vegeu també

* Cuina del Pallars
* Llenguat

## Referències

* ↑ «Formatge serrat d'ovella». Arxivat de l'original el 2009-04-10. [Consulta: 17 febrer 2009].
* ↑ «Productes de la Terra - Formatge d'ovella». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 febrer 2009].
* ↑ Diari d'una aprenent de cuina
* ↑ Ajuntament de Lladó - Dites populars del formatge
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Holbrook (Nebraska)

Holbrook és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 225 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Holbrook tenia 225 habitants, 100 habitatges, i 65 famílies. La densitat de població era de 434,4 habitants per km².
Dels 100 habitatges en un 23% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 35% no eren unitats familiars. En el 31% dels habitatges hi vivien persones soles el 17% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,9% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 20,4% entre 25 i 44, un 28,9% de 45 a 60 i un 22,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.313 $ i la renda mediana per família de 30.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.000 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era d'11.588 $. Aproximadament el 12,3% de les famílies i el 18,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Holbrook». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Holbrook». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Elisabeth Cardis Mersch

Elisabeth Cardis Mersch (Ottawa, Canadà) és una científica epidemiòloga especialista en els efectes de la radiació. Actualment és la directora del Programa de Radiació de l'Institut de Salut Global de Barcelona a Barcelona.
El 2016 va rebre la medalla “Txernòbil – 30 anys” per part del Centre Nacional de Recerca Radiològica Mèdica i el Centre A. Tsyb de Recerca Radiològica Mèdica del Ministeri de Salut de la Federació Russa, gràcies a la seva feina en l'avaluació i mitigació de les conseqüències d'aquest l'accident nuclear.
En acabar la carrera, va fer un doctorat sobre el càncer induït per la radiació a l'Escola de Salut Pública de la Universitat de Washington, a Seattle, als Estats Units. Durant el seu doctorat, als 24 anys, va anar a fer una estada a Hiroshima, Japó. Posteriorment va treballar durant 22 anys a l'Agència Internacional de Recerca sobre el Càncer a Lió, on va coordinar estudis sobre la radiació ionitzant i no ionitzant.
El 2011 va formar part de l'equip d'expertes i experts que van participar en l'estudi Interphone, la investigació científica més completa sobre els possibles efectes cancerígens dels telèfons mòbils. L'estudi va mostrar que "la radiació mòbil és un possible cancerígen per a les persones. Actualment estudia els possibles efectes de la radiació a dosis baixes, com les degudes a exploracions mèdiques.

## Referències

* ↑ «L'experta en radiació Elisabeth Cardis rep la medalla 'Txernòbil, 30 anys'». [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ Hatch, Maureen; Cardis, Elisabeth «Somatic health effects of Chernobyl: 30 years on». European Journal of Epidemiology, 32, 12, 01-12-2017, pàg. 1047–1054. DOI: 10.1007/s10654-017-0303-6. ISSN: 1573-7284. PMID: 28929329.
* ↑ CONSUMER (https://www.consumer.es/), EROSKI. «Elisabeth Cardis, investigadora del Centro de Investigación en Epidemiología Ambiental, CREAL» (en espanyol europeu). [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «Elisabeth Cardis: "Los niños son más sensibles a las radiaciones que los adultos"» (en castellà), 01-06-2011. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ GALLARDO, ÀNGELS «Elisabeth Cardis: «Recibimos a diario dosis bajas pero continuas de radiactividad»» (en castellà). elperiodico, 22-03-2011.

## Enllaços externs

* https://www.isglobal.org/our-team/-/profiles/18515
* https://ellipse.prbb.org/ca/elisabeth-cardis-als-24-anys-vaig-anar-a-hiroshima-per-aprendre-sobre-els-efectes-de-la-radiacio/
# Cochranella resplendens

Cochranella resplendens és una espècie de granota oriünda de Colòmbia i l'Equador amenaçada d'extinció per la destrucció de l'hàbitat.

## Bibliografia

* Castro, F., Rueda, J.V., Bolívar, W., Estupinan, R.A., Coloma, L.A., Ron, S. & Almandáriz, A. 2004. Cochranella resplendens. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Accedit a 25 d'abril del 2008
# Consejo Nacional Indio de Venezuela

El Consejo Nacional Indio de Venezuela (CONIVE) és un partit polític veneçolà fundat en 1989 que defensa els drets de les comunitats indígenes. El seu principal líder és Noelí Pocaterra.

## Història

A partir de 1998 fan costat al president Hugo Chávez i participen aportant idees per al procés constituent veneçolà en el refereido als pobles indígenes. Per a l'any 2000 CONIVE participa en les eleccions parlamentàries per a elegir la representació dels tres diputats indígenes que per primera vegada es realitzaven a Veneçuela, aconseguint obtenir els tres curuls per a les minories indígenes. En les eleccions parlamentàries de 2005 va guanyar dues dels tres llocs; el de la Regió Orient, amb el Diputat José Poyo i la Regió Occident, amb la Diputada Noelí Pocaterra obtenint un total de 831.112 vots (inclòs els vots del suplent per cada regió). La proximitat de CONIVE amb Chávez ha fet que Pocaterra hagi estat triada dins de la directiva de l'Assemblea Nacional.
A l'elecció legislativa indígena va ser el segon partit de Veneçuela més votat, sense ser una llista nacional.

## Resultats electorals
### Eleccions legislatives indígenes

| Elecció | Vots | Percentatge | Escons indígenes |
| 2018 | 1.280.896 | 53,25 % | 6 / 8 |

## Referències

* ↑ «Los dólares no ayudaron a Somos Venezuela en la recaudación de votos» (en espanyol europeu). [Consulta: 17 agost 2018].
* ↑ Conive va postular candidats sol en els estats que tenen representació indígena (Amazones, Anzoátegui, Bolívar, Delta Amacuro, Sucre i Zulia).
* ↑ «Somos Venezuela quedó detrás del partido indígena Conive, Bertucci y Falcón - Efecto Cocuyo» (en castellà). , 23-05-2018 [Consulta: 17 agost 2018].

## Enllaços externs

* Página oficial de la Asamblea Nacional
# Forma specialis

Forma specialis (en plural formae speciales) és un agrupament taxonòmic permès pel Codi internacional de nomenclatura botànica (International code of botanical nomenclature), que s'aplica a un paràsit (molt sovint un fong) que està adaptat a un hoste específic (no hi ha d'haver diferències morfològiques o aquestes han de ser mínimes); aquesta classificació pot ser aplicada per autors de taxonomia que pensin que no és apropiat aplicar la categoria de subespècie o de varietat. Un exemple és el fong del rovell del blat i altres cereals Puccinia graminis.
Forma specialis s'abreuja com f. sp. Formae speciales s'abreuja com ff. spp.

## Referències

* International code of botanical nomenclature (Codi de Saint Louis) (2000). Capítol I. Article 4. Nota 3. "En la classificació de paràsits, especialment fongs, els autors que no donin un valor específic, subespecífic o varietal a tàxons caracteritzats des d'un punt de vista fisiològic, però escassament o no completament des d'un punt de vista morfològic, poden distingir dintre de formes especials d'espècies (formae speciales) caracteritzades per la seva adaptació a diferents hostes; tanmateix, la nomenclatura d'aquestes formes especials no estan regides per les provisions d'aquest Codi." «Enllaç». Arxivat de l'original el 2018-04-13. [Consulta: 14 setembre 2009]. Data d'accés 7 maig 2007
# Crèspol

El crèspol o rúcula de flor groga (Diplotaxis tenuifolia) és una espècie de planta brassicàcia. És planta nativa d'Europa i Àsia occidental. S'ha introduït en molts altres llocs.
Les seves tiges erectes poden ultrapassar el metre d'alt. Pot créixer en una gran varietat d'hàbitats incloent les vores dels camins i els llocs pertorbats. El seu fullatge és aromàtic si se l'estreny. Les flors són de color groc brillant. El fruit és una síliqua recta i plana de fins a 5 cm de llargària.
Es cultiva per les seves fulles que es mengen encara petites a l'hivern en amanida. Sovint es mescla amb les fulles d'Eruca sativa i d'altres en el tipus de mescla per amanides anomenat mesclum.

## Referències

* ↑ «Rúcula de flor groga (Diplotaxis tenuifolia)» (en català).

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Photo gallery
# Horní Smržov

Horní Smržov és un llogaret del districte de Blansko a la regió de Moràvia Meridional, República Txeca, amb una població calculada a principis de l'any 2018 de 141 habitants.
Es troba al nord de la regió, a poca distància de Brno, i prop de la riba del riu Svratka —un afluent del Dyje que, al seu torn, ho és del Danubi— i de la frontera amb les regions de Pardubice i Olomouc.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de. Estadístiques del districte de Blansko. Consultat el 29 de juliol de 2018.