OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc de Gualbes

* Per a altres significats, vegeu «Francesc de Gualbes i de Terrades».
Francesc de Gualbes (m. dècada de 1380) va ser un mercader i ciutadà de Barcelona pertanyent al llinatge dels Gualbes. Va ostentar diversos càrrecs polítics, entre ells destaca que va ser escollit el 1379 diputat pel braç reial a la Diputació del General. Diu Maria Teresa Ferrer que probablement era fill d'un altre Francesc de Gualbes. Es va casar cap al 1350 amb Agnès, filla de Ramon Botella, ciutadà de Barcelona, i de Constança, que li va aportar un dot de 12.000 sous. Participant dels negocis familiars, sembla que va formar part de la societat drapera constituïda el 1368 per part dels seus cosins Ponç, Jaume i Joan, fills de Jaume, i pels germans Pere i Ramon, fills de Pere.
A la política de la Ciutat Comtal, es va iniciar en el govern de la ciutat com a jurat l'any 1350; després no hi té presència fins al 1357 i 1358 i novament van passar uns anys fins que va tornar al Consell de Cent i en aquest moment entra al consell dels vint-i-cinc els anys 1365 i 1366. Va anar creixent políticament, quan l'any 1368 va ser nomenat cònsol de mar, juntament amb Bartomeu de Riusec. Després, encara va tornar a ocupar la plaça de jurat i la de membre del consell dels vint-i-cinc els anys 1373 i 1374, a més de l'important càrrec de racional. El 1375 va arribar a la cinquena conselleria i el 1379 a la tercera. Aquell mateix any, la comissió reorganitzadora de la Diputació del General el va nomenar diputat del braç reial amb un salari reduït que els diputats anteriors, perquè va ser elegit fora de corts. Dintre de la Diputació, es va ocupar dels afers financers, perquè va ser el receptor i distribuïdor general; amb els membres d'una comissió es va ocupar de l'arrendament de les generalitats durant un llarg període i de tota mena de pagaments i de la recepció de diners. En aquests anys Francesc desapareix de la documentació, i per això es suposa que va morir a la dècada de 1380.

## Referències

* ↑ Ferrer i Mallol, 2007, p. 299.
* 1 2 Ferrer i Mallol, 2007, p. 300.

## Bibliografia

* Ferrer i Mallol, Maria Teresa. «Altres famílies i membres de l'oligarquia barcelonina». A: El "Llibre del Consell" de la ciutat de Barcelona. Segle XIV: les eleccions municipals. Barcelona: CSIC, 2007.
# Francesc d'Assís Valls i Ronquillo

Francesc d'Assís Valls i Ronquillo (Olesa de Montserrat, 26 de febrer de 1835 - Barcelona, 1907) fou un pedagog català especialitzat en l'ensenyament audiofònic. Vocal de la Junta d'Instrucció Pública de la província de Barcelona i president de la Societat Barcelonesa d'Amics de la Instrucció.

## Biografia

L'any 1871 va publicar un Manual per a ús docent on hi ensenyava noves tècniques audiofòniques. L'any 1872 va ser nomenat director de l'Escola de Cecs i Sords-muts de Barcelona. Ampliant el seu Manual de 1871 l'any 1888 va publicar Memoria relativa a la Escuela Municipal de Ciegos y de Sordo-Mudos de Barcelona, treball que fou presentat a l'Exposició Universal de 1888.

## Distincions

El 31 de desembre de 1871 fou condecorat pel govern de S.M. Amadeu I, a proposta de l'ajuntament de Barcelona amb el títol de Cavaller de la Reial i Distingida Ordre de Carles III. Aquesta condecoració porta el lema llatí «Virtuti et merito» i reconeix aquelles persones que han destacat especialment per les seves bones accions en benefici d'Espanya i la Corona. Valls i Ronquillo, però, segons informació apareguda a la publicació Ilustración del Profesorado Hispano Americano Colonial, mai va voler ostentar aquesta condecoració i hi va renunciar.

## Referències

* ↑ «Entrada al catàleg de la Biblioteca de Catalunya».
* ↑ «Propuestas, solicitudes y decretos de la Real y muy distinguida Orden de ... - Emilio de Cárdenas Piera - Google Llibres».

## Vegeu també

* Sordesa.
* Llengua de signes.

## Bibliografia

* SIBINA ALSINA, Josep M. Dos olesans il·lustres : Joan Coca Grau (el poeta d'Olesa), Francesc A. Valls Ronquillo (pedagog). Olesa de Montserrat: L'autor, 1997.
# Khristódulos Panagiotu

Khristódulos Panagiotu (1978- Limassol, Xipre) és un artistà xiprè que actualment (2011) viu i treballa a Viena, Àustria. Va estudiar arts escèniques i dansa entre Lió i Londres. Els seus treballs són una versió derivada de les performances que sovint combinen les performances amb so i vídeo, amb certa influència política.

## Premis i reconeixements

* 2005 - DESTE Prize, de la DESTE Foundation for Contemporary Arts, Athens, Greece
* 2011 - Future of Europe Prize, del Museu d'Art Contemporani de Leipzig.

## Exposicions rellevants

* 2006 - The Museum Of Modern Art, Oxford, UK,
* 2006 - Platform Garanti Contemporary Art Center Istanbul
* 2007 - Museu Nacional d'Art Contemporani d'Atenes
* 2009 - MoCA Miami
* 2009 - Artists Space, Nova York
* 2009 - Witte de With, Rotterdam
* 2010 - Kunsthalle Zürich, Suïssa
* 2010 - Bonniers Konsthall, Estocolm
* 2011 - You're not alone, Fundació Joan Miró, Barcelona.

## Referències

* ↑ «Biografia al web oficial». Arxivat de l'original el 2010-05-27. [Consulta: 4 juny 2011].
* ↑ «Christodoulos Panayioto wins the 4th Deste Prize 2005». Arxivat de l'original el 2008-11-22. [Consulta: 4 juny 2011].
* ↑ «Art Capsules». Arxivat de l'original el 2011-06-22. [Consulta: 4 juny 2011].
* ↑ «Fitxa de l'exposició». Arxivat de l'original el 2011-08-30. [Consulta: 4 juny 2011].
* ↑ «Una exposició convida a reflexionar sobre l'estigmatització de la sida a la Fundació Miró». 3cat24.cat, 30-06-2011. [Consulta: 3 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Web oficial de l'artista
# Ho Yih Liu

Ho Yih Liu (刘和義 en xinès simplificat) (Taiwan, 1956) és una botànica taiwanesa.
Va estudiar a la Universitat Estatal d'Ohio, on es va doctorar. Treballa al Departament de Ciències Biològiques de la Universitat Nacional Sun Yat-sen, a Kaohsiung, Taiwan, on es dedica a la botànica sistemàtica i l'ecologia vegetal
Els seus estudis es dirigeixen principalment a: delimitacions de gèneres de falgueres de Taiwan, enumeració de plantes vasculars de Taiwan i cartografia de la vegetació de Taiwan.
Ha descrit 35 espècies de plantes, entre elles l'Aeonium davidbramwellii H.Y.Liu, planta endèmica de La Palma, a les Canàries, i la va anomenar en honor del botànic anglès David Bramwell, investigador i divulgador de la flora canària, i que durant molts anys va ser director del Jardí Canari "Viera i Clavijo", a Gran Canària.

## Publicacions

És autora o coautora de nombrosos estudis botànics.
Ha publicat els llibres:
* Fern Flora of Taiwan: Athyrium (Chinese Edition). Yea-Chen, Liu; Wen-Liang, Chiou; Ho-Yih, Liu. China Press, 2000. ISBN 10: 9860193010.
* Systematics of Aeonium (Crassulaceae). Ho-yih Liu. National Museum of Natural Science, 1989 - 102 pàgines.
* A Monograph of the Genus Aeonium (Crassulaceae-sempervivoideae). Ho-yih Liu. Ohio State University, 1986 - 466 pàgines.

## Referències

* ↑ «Ho-Yih Liu». eFloras.
* ↑ «Ho-Yih Liu». ResercheGate.
* ↑ Yea-Chen, Liu; Wen-Liang, Chiou; Ho-Yih, Liu. Fern Flora of Taiwan: Athyrium (Chinese Edition). China Press, 2000. ISBN 10: 9860193010.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Marcos Yáñez Fernández

Marcos Yáñez Fernández, més conegut com a Changui (Boiro, La Corunya, 10 d'abril de 1977) és un futbolista gallec, que juga com a davanter. El seu malnom prové de la seua aldea natal, A Changuiña, dins el municipi de Boiro.

## Trajectòria

Va començar a destacar al conjunt del seu poble natal, fins que va ser captat per la SD Compostela. Prompte es va destapar com un davanter amb gol, i en el seu primer any al filial compostel·là, el Vista Alegre, va ser màxim golejador de Tercera Divisió. Al 97/98, darrer any del Compostela a la màxima categoria, debuta amb el primer equip. Juga sis partits i marca un gol.
La temporada 98/99 no accepta retornar al filial, per la qual cosa és cedit al Pontevedra CF, amb qui es proclama com un dels màxims golejadors de la Segona B. A més a més, al maig de 1999 retorna al Compostela, tot marcant 4 gols en 4 jornades. El 99/00 es consolida a la SD Compostela, i suma 15 gols en 38 partits. Amb tot aquest bagatge, seria fitxat pel Deportivo de La Corunya.
Però, amb prou feines va comptar per a l'equip blanc-i-blau. De fet, entre el 2000 i el 2006 només va jugar dos partits de lliga amb els gallecs. Cada pretemporada era descartat i cedit a un equip: Elx CF (00/01), Polideportivo Ejido (01/02), sense fitxa i sense equip la temporada 02/03, UD Las Palmas (03/04), Pontevedra CF (04/05) i l'Skoda Xanthi grec (05/06). En gairebé tots aquest equips va ser suplent i no va recuperar les marques golejadores de l'etapa del Compostela.
La temporada 06/07, ja desvinculat del Deportivo, fitxa pel CF Extremadura, amb qui baixaria a Tercera Divisió. L'estiu del 2007 retorna a Sant Jaume de Compostel·la per militar al SD Ciudad de Santiago, el primer equip de la capital gallega després de la liquidació de l'antiga SD Compostela.

## Enllaços externs

* Fitxa de Changui
# It's a blue world

It's a blue world és una pel·lícula danesa de retrats del 1990 dirigida per Torben Skjødt Jensen basada en el seu propi guió.

## Argument

Una pel·lícula sobre el pintor Hans Henrik Lerfeldt i el seu univers artístic. El treball de la pel·lícula es va acabar en gran part quan Lerfeldt va morir el juliol de 1989. No obstant això, la pel·lícula comença on el mateix personatge principal abandona l'escena: a l'apartament brutalment netejat, al qual els seus amics van accedir després del buidament de la finca. L'apartament que abans havia estat habitat per Hans Henrik Lerfeldt. A partir d'aquí, es reconstrueix el món blau: el curiós museu d'Hans Henrik Lerfeldt, el jazz, la seva amistat amb Chet Baker, la fascinació per Berlín i el passat nazi de la ciutat, la infància, la fama i sobretot les imatges.

## Referències

* ↑ It's a blue world a idfa.nl
* ↑ It's a blue world a dif.dk
# Formigueret de Todd

El formigueret de Todd (Herpsilochmus stictocephalus) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes fins als 300 m a l'est de Veneçuela i Guaiana.

## Referències

* ↑ «Formigueret de Todd». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# La Duquessa d'Alba i la Beata

El retrat La duquessa d'Alba i la Beata, també anomenat La Duquessa d'Alba espantant la beata, és un quadre de Francisco de Goya. Va pertànyer a una col·lecció particular i posteriorment va ser adquirit pel Museu del Prado. Té una inscripció en l'angle inferior dret que detalla la data d'acabament, «Goya any 1795». Es considera que la duquessa d'Alba i la Beata forma part dels "caprichos" de Goya i va ser pintada poc després de quedar sord.

## El quadre

Representa la Duquessa, María del Pilar Teresa Cayetana de Silva y Álvarez de Toledo, 13a duquessa d'Alba, que s'acosta de manera juganera cap a la seva criada (o duena) Rafaela Luisa Velázquez (coneguda com "la Beata"), que s'allunya. María sosté un cordó vermell sota la barbeta de la dona gran, que sembla espantar-la mentre retrocedeix i s'inclina cap enrere, amb els ulls en blanc d'horror simulat,
És destacable al quadre, a més de l'inusual tema desenfadat i íntim, l'avenç de la tècnica goyesca, molt més solta i lliure que en altres obres de caràcter oficial o representatiu. És cridanera també l'escassa referència espacial, remarcant la presència de les figures sobre un fons a penes suggerit. L'obra fa parella amb una altra en què apareix la mateixa serventa anciana embromada amb els nens María de la Luz, negreta fillola de la duquessa, i Luis de Berganza, fill del majordom.
La XIII Duquessa d'Alba estava casada des del 15 de gener de 1775 amb José Álvarez de Toledo y Gonzaga, el fill primogènit dels Marquesos de Villafranca, al qual Goya retratà aquell mateix any de 1795.

## Referències

* ↑ Melikian, Souren. "New View of Goya:His Small Paintings". New York Times, 23 April, 1994. Retrieved 23 january 2016
* ↑ Morales y Marín, 242
* ↑ Melikian, Souren. "New View of Goya:His Small Paintings". New York Times, 23 April, 1994. Retrieved 23 january 2016
* ↑ «La duquesa de Alba y su dueña. Museo del Prado».

## Bibliografia

* Morales y Marín, José Luis. ''Goya: a catalogue of his paintings''. Real Academia de Nobles y Bellas Artes de San Luis, 1997
# Mont Torbert

El Mont Torbert, amb 3.479 msnm, és el punt culminant de les Muntanyes Tordrillo, a l'estat d'Alaska, als Estats Units.
Tot i que la major part de la serralada a la qual pertany és d'origen volcànic, així com els seus veïnts Mont Spurr i Crater Peak, aquest cim no ho és. És anomenat en record al cartògraf de l'US Geological Survey John B.Torbert, mort el 1929.

## Referències

* ↑ «Mount Torbert - Peakbagger.com». [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ «Alaska Volcano Observatory | Image Details». [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ «Geographic Names Information System». [Consulta: 10 març 2024].
# Gran Premi de Bèlgica de Motocròs

«Gran Premi de Bèlgica de Motocròs» té aquests significats:
* Gran Premi de Bèlgica de Motocròs 125cc, celebrat fins al 2003
* Gran Premi de Bèlgica de Motocròs 250cc, celebrat fins al 2003
* Gran Premi de Bèlgica de Motocròs 500cc, celebrat fins al 2003
* Gran Premi de Bèlgica de Motocròs 125, 250 i 500cc, celebrat entre 2000 i 2003
* Gran Premi de Bèlgica de MX1 i MX2, celebrat d'ençà de 2004
* Gran Premi de Bèlgica de MX3, celebrat d'ençà de 2005

## Vegeu també

* Gran Premi d'Europa de Motocròs 125, 250 i 500cc, celebrat a Spa-Francorchamps entre 2000 i 2001
# Ho Song-taek

    En aquest nom coreà, el cognom és Ho.
Ho Song-taek (Kimch'aek, 1908 - 1958) fou un organitzador sindical, polític i activista independentista coreà dels primers anys de la República Popular Democràtica de Corea.

## Biografia

Nascut i criat a Seongjin (l'actual Kimch'aek), dins la província de Hamgyong del Nord, va dirigir el moviment antijaponès en solidaritat amb els sindicats que existien a Joseon durant l'ocupació japonesa el 1927. Aleshores, feia servir els pseudònims Heo Kuk-taek, Heo Sung-taek i Heo Young-shik. A la dècada del 1930, es va adonar que costava de militar en els moviments independentista i sindical sense una base socialista i econòmica a Joseon. Havent retornat a la península de Corea el 1935, va unir-se al Sindicat de Camperols de Sungjin i es va comprometre a una vaga activa i al moviment contra el Japó, i a partir del 1936 va esdevenir un pres polític durant 3 anys. Després, del 1940 en endavant, va participar en el moviment de restauració del Partit del Treball de Corea i, una vegada es va acabar l'ocupació japonesa, va organitzar el Consell Nacional de Sindicats Coreans, un grup sindical afiliat al Partit de Namro.
El 1934, es va graduar a la Universitat Comunista dels Treballadors d'Orient. Quan va ser novament a Corea i aquesta va ser alliberada l'agost de 1945, va tornar-se un membre important de l'organització de l'abans esmentat Partit del Treball de Corea.
El setembre de 1946, va iniciar la Vaga General de Setembre del Consell Nacional de Sindicats Coreans, la més llarga durant la dinastia Joseon. Nogensmenys, la jovenalla anticomunista i la milícia estatunidenca no s'hi van enfrontar amb prou duresa, i va mantenir-se sa i estalvi tot un any fins que va ser atrapat i encarcerat durant un any més.
El setembre de 1948, en el marc de la fundació de Corea del Nord, va ser elegit Ministre de Treball per l'Assemblea Suprema del Poble en el gabinet del president Kim Il-sung. El 1954 esdevingué Ministre de Transports; i el 1957, de la Indústria del Carbó. No hi ha registres després d'això. Alguns especulen que va ser purgat i degradat a causa de la lluita antisectària a la República Popular Democràtica de Corea.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2016-03-07.
# Imatra

Imatra és una ciutat de Finlàndia situada a la vora del llac Saimaa al sud-est del país, a uns 7 km de la frontera amb Rússia, país amb el qual existeix un pas fronterer important que connecta amb la ciutat de Svetogorsk. Pertany a la província de Finlàndia del Sud i la regió de Carèlia del Sud. A més del pas fronterer, és un centre industrial molt important i foren aquestes indústries les que donaren peu a la fundació de la ciutat.
Imatra és especialment coneguda dins el món del motociclisme pel seu circuit urbà, que fou seu del Gran Premi de Finlàndia durant anys.

## Ciutats agermanades

* Zvolen, Eslovàquia
# Francisco I Madero (municipi d'Hidalgo)

Francisco I Madero és un municipi de l'estat d'Hidalgo. Tepatepec és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part central de l'estat d'Hidalgo. Limita al nord amb el municipi de El Cardonal, al sud amb San Salvador, l'oest amb Progreso de Obregón i a l'est amb Santiago de Anaya i Actopan).

## Vegeu també

* Municipis d'Hidalgo

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Francisco I Madero Arxivat 2018-09-05 a Wayback Machine. (castellà)
# L'hereu i la forastera

L'hereu i la forastera és un poema dramàtic en tres actes, original de Josep Maria de Sagarra, estrenat al teatre Romea de Barcelona, la nit del 17 de novembre de 1949.
L'escena té lloc a Roda de Ter, i a la Masia del Pradell, cap a l'any 1845, després de la Primera Guerra Carlina.

## Repartiment de l'estrena

Actors de repartiment.
* Isabel: Paquita Ferràndiz
* L'àvia del Pradell: Emília Baró
* Amàlia: Roser Coscolla
* Rosalia: Pepeta Gelabert
* Calàndria: Montserrat Casas
* Raimon del Pradell: Pau Garsaball
* El fadristern del Pradell: Pere Gil
* El jutge Vallhonrat: Lluís Teixidor
* Pere de Rupià: Ramon Duran
* El regidor Graupolit: Josep Soler
* Estivill: Francesc Ferràndiz
* El campaner de Roda: Joaquim Alonso
* Direcció: Pau Garsaball

## Referències

* 1 2 «L'hereu i la forastera». radioteatre.com. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «L'HEREU I LA FORASTERA». Arxiu digital històric dels espectacles del Teatre Romea. [Consulta: 24 abril 2022].
# Milthon Robles

Milthon Robles (San Pedro Sula) és un periodista, locutor, escriptor hondureny, i activista pels drets humans hondureny que ha treballat en la rehabilitació de joves vinculats a bandes criminals.
Els seus reportatges d'investigació s'han centrat en la corrupció, la malversació de cabals públics i l'extractivisme de recursos miners, així com en l'explotació sexual de dones i infants. La seva feina de periodista, associada a la seva faceta d'activista, l'han dut a ser objecte de múltiples amenaces i intimidacions i agressions per part tant de les autoritats governamentals com del crim organitzat.

## Persecució i exili

Els atacs contra Milthon Robles van augmentar després dels seus reportatges sobre l'activitat il·legal coneguda com a «impostos de guerra». Es tracta d'extorsions fetes a petits comerços per part de grups criminals en les quals estaven implicats membres del govern nacional, policia, exèrcit i grans empreses. Robles va investigar àmpliament el tema i, a finals de 2015, en va començar a parlar al programa de la ràdio local Centro Informativo, emetent el testimoni de les víctimes de la trama delictiva. Aleshores, el seu telèfon va ser intervingut, les xarxes socials on escrivia van ser piratejades i va començar a rebre amenaces directes per tal que abandonés la seva investigació periodística. Més tard, va patir un intent d'atropellament i tiroteig des d'un vehicle en marxa. Finalment, el 19 de setembre de 2016, va ser segrestat en ple carrer i va rebre una pallissa brutal durant hores. Va ser alliberat amb la condició que deixés d'investigar. Va passar tres mesos sota amenaces de mort constants i va haver de canviar tot sovint de domicili.
Gràcies al suport de la asociacio per la democracia i els drets humans, Freedom House i el PEN Internacional va poder fugir d'Hondures i va refugiar-se a Europa el desembre d'aquell any. Actualment és resident del programa Escriptor Acollit del PEN Català i viu a Barcelona.

## Referències

* ↑ Saranga, Sergi. «Les fronteres només limiten a les persones, no al capitalisme». Revista Mirall, 18-12-2018. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Milthon Robles». PEN Català.
* ↑ «Un periodista d'investigació ha d'entrar, sí o sí, a les escombraries sense pensar si agafarà fongs». NacióDigital, 09-11-2018. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ Peiró, Patricia «“Cuando vives en una guerra encubierta, aprendes a sobrevivir”». El País [Madrid], 03-05-2017. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Donar-te al silenci és la pitjor traïció a un poble», 09-12-2018. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ Bennasar, Sebastià. «Quan fas periodisme d'investigació a Centreamèrica et jugues la vida cada dia». Vilaweb, 17-07-2018. [Consulta: 4 novembre 2018].
# Maria Clotilde de França

Maria Clotilde de França (Versalles, Regne de França, 1759 - Nàpols, Regne de Nàpols, 1802) fou una princesa francesa i reina consort del Regne de Sardenya-Piemont.

## Orígens familiars

Va néixer el 23 de setembre de 1759 al Palau de Versalles sent filla del Delfí de França Lluís de França i Maria Josepa de Saxònia. Fou neta per línia paterna del rei Lluís XV de França i Maria Leszczynska i per línia materna del rei Frederic August II de Saxònia i Maria Josepa d'Àustria. Fou germana de Frederic Cristià I de Saxònia i cunyada de Maximilià III de Baviera i Carles III d'Espanya.

## Núpcies i descendents

Es casà el 6 de setembre de 1775 a la ciutat de Chambéry amb el futur rei de Sardenya Carles Manuel IV de Sardenya. D'aquesta unió, però, no tingueren descendents.
La Revolució Francesa (1789) fou percebuda a Torí com una calamitat, veient com el seu germà Lluís XVI i la seva esposa Maria Antonieta d'Àustria eren executats el 1793 i la seva germana Elisabet de França el 1794. Per la seva banda, un altre germà, Carles d'Artois, aconseguí exiliar-se a Torí sota la protecció de Maria Clotilde i del seu marit.

## Reina consort

El 1796, a la successió del seu marit al tron de Sardenya, Clotilde es convertí en reina consort de Sardenya. En aquells moments el regne estava en guerra amb la Primera República Francesa, i el 1798 Carles Manuel IV de Sardenya fou obligat a renunciar a tots els seus territoris de la península Itàlica (Ducat de Savoia i el Piemont) i s'hagué d'exiliar a illa de Sardenya. Carles Manuel IV perdé tot l'interès per governar l'estat que restà a les seves mans i es traslladà a viure inicialment a la ciutat de Roma i posteriorment a la ciutat de Nàpols gràcies a la invitació de la família Colonna.
El 7 de març de 1802 Clotilde va morir a la ciutat de Nàpols, capital en aquells moments del Regne de Nàpols, a causa d'una malaltia. Carles Manuel IV s'afectà moltíssim per la seva mort, motiu pel qual va decidir abdicar el 4 de juny del mateix any en favor del seu germà petit Víctor Manuel I de Sardenya. Clotilde fou enterrada a l'Església de Santa Caterina a Chiaia de la ciutat de Nàpols.
En 1806, Pius VII, que l'havia conegut, la va proclamar venerable, primer pas envers la seva beatificació.
# Jan van Gilse

Jan van Gilse (Rotterdam, Països Baixos, 11 de maig de 1881 - Oegstgeest, Països Baixos, 8 de setembre de 1944) fou un compositor i director d'orquestra neerlandès.
Fou deixeble de Wüllner a Colònia i d'Engelbert Humperdinck a Berlín. De 1905 1908 dirigí l'orquestra de l'Òpera de Bremen i després en l'Òpera d'Amsterdam. Entre les seves composicions hi figuren:
* Tres Simfonies, dues d'elles premiades a Alemanya,
* Dos Interludis, per a orquestra,
* Variacions, sobre un cant holandès per a orquestra.
* Frau Elga von Stavern, òpera per la qual va escriure ell mateix el text.
* L'òpera Thijl del 1940, li va dirigir l'estrena el seu compatriota Anton Kersjes, l'any 1980.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm, 26, pàgs. 59-60 (ISBN 84-239-4526-X)