OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fotografia d'aliments

La fotografia d'aliments és un tipus de fotografia comercial especialitzada en naturalesa morta, destinada a la producció de fotografies atractives sobre aliments per al seu ús en publicitat, etiquetes i envasos, cartes de restaurants o llibres de cuina. La fotografia d'aliments professional és un treball executat en col·laboració, que generalment inclou un director d'art, un fotògraf, un estilista d'aliments, un estilista d'ambient i els seus ajudants.
Durant molt de temps, les fotografies d'aliments tendien a ser preses i compostes de manera similar a la forma en què les persones estaven habituades a veure els seus aliments: col·locats sobre un fons d'una taula i prenent-les des d'una perspectiva aèria, és a dir, des del punt de vista del comensal. Els estilistes disposaven els aliments de manera que, en observar-los des de sobre, se'ls veiés apetitosos i atractius, amb els elements disposats en una placa plana i clarament separades uns dels altres.
El procés de la fotografia d'aliments comença amb la compra dels aliments i els ingredients. Només són acceptables els aliments més perfectes des d'un punt de vista visual i sempre són necessaris tenir disponibles diversos elements addicionals per a fer proves o com a seguretat. Per tant, la compra dels aliments i ingredients per a aquest tipus de fotografia és un procés que consumeix molt temps. Se seleccionen aquells elements que són més atractius i se'ls marca de manera destacada ("és l'heroi"); és a dir, l'element que serà presentat en la fotografia. Durant la configuració de l'ambient i les fotografies de prova, el producte seleccionat es representa mitjançant una figura de cartró.

## Referències

* ↑ Manna/Moss, capítol 4.
* ↑ Manna/Boss, capítol 4, secció "Food-Styling Trends".
* ↑ Manna/Moss, Introducció.
* ↑ Bellingham/Bybee, 6.
* ↑ Bellingham/Bybee, 8.
* ↑ Bellingham/Bybee, 4.

### Fonts documentals

* Bellingham, Linda; Bybee, Jean Ann. Food styling for photographers: a guide to creating your own appetizing art. Oxford: Focal Press, 2008. ISBN 978-0-240-81006-5.
* Manna, Lou; Moss, Bill. Digital Food Photography. Course Technology, 2005. ISBN 1-59200-820-8.
# Beneuvre

Beneuvre és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 96 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Beneuvre era de 96 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 58 habitatges, 42 eren l'habitatge principal de la família, 15 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 58 habitatges eren cases. Dels 42 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 5 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 40 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Beneuvre el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 59 persones, 45 eren actives i 14 eren inactives. De les 45 persones actives 42 estaven ocupades (21 homes i 21 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 14 persones inactives 5 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un guixaire pintor.
L'any 2000 a Beneuvre hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 590 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Beneuvre a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Beneuvre a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Eth Ressèc e era Lum de Les

Eth Ressèc e era Lum de Les és un edifici del municipi de Les (Vall d'Aran). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta, pràcticament, del sol "ressèc" conservat almenys pel que fa a l'estructura de l'Aran. El centre industrial, de reduïdes dimensions i força deteriorat, se situa al final de la Plaça dera Querimònia. Era alimentat per un segon canal, aquest en la ribera esquerra de la Garona, que tenia la peixera en un esperó de l'antic pont de Les. El mateix salt d'aigua feia funcionar la centraleta i la serra. Comprèn tres estructures adossades, dues en sentit longitudinal (magatzem i ressèc), unides per una Mòla disposada en direcció transversal al canal d'obra, d'uns 2m d'amplada, que emergeix en la banda de llevant, i que serveix de repeu.
Un altre tret notable (avui) és que llevat del darrer cos, la resta dels murs i obertures foren resolts amb pilars i taulons de fusta que combinen la tècnica del "tampat" i del "postilhat". Les cobertes presenten una estructura d'encavallades de fusta i teulada de llosa, de dos vessants bàsicament. A la fi de la "capièra" sobresurt una mena de "humenèja" (fumeral) destinada a protegir el transformador de la llum. El rèfec del "penalèr" de la Mòla, retallat, presenta una mena de medalló penjant que duu la data de 1914.

## Història

Consta que el Comú de Les hagué de defensar l'aigua de la séquia del "ressèc" contra les pretensions d'uns veïns (1759). En el segle xix surt documentada a Les una serradora i una fàbrica de paper. Aquesta séquia s'aprofità també per la producció d'electricitat, a partir de la societat " Eth Condomini dera Mòla, deth Ressèc e dera Lum" amb 72 socis que engegà el doctor Forcada, mitjançant una concessió de 28 anys que encara perdura.

## Referències

* 1 2 3 «Eth Ressèc e era Lum de Les». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Constantí I de Bartzrberd

Constantí I de Bartzrberd fou patriarca e l'església armènia del 1221 al 1267. Diverses vegades durant el seu govern es va reconèixer la supremacia de l'església romana, tot i l'oposició del clergat, ja que era necessària per raons polítiques; l'església armènia de la Gran Armènia, que escapava al control del rei d'Armènia Menor es mostrava obertament oposada. Finalment a partir del 1262 Constantí es va començar a separar dels partidaris de la unió amb Roma, si bé no obertament sinó de mica en mica. Va morir el 1267.

## Referències

* ↑ Histoire du peuple arménien. [Nouv. éd. remaniée et enrichie]. Toulouse: Privat, 2007. ISBN 978-2-7089-6874-5.
* ↑ The heritage of Armenian literature. Detroit: Wayne State University Press, ©2000-2005. ISBN 0-8143-2815-6.
# Can Sureda (Girona)

Can Sureda és una masia al pla de Domeny a l'oest del terme municipal de Girona prop de les corresponents partions amb els termes de Sant Gregori i Salt. Conjunt format per la pallissa i la masia. La pallissa es troba a l'entrada del conjunt.
La masia és de planta en forma de L (dos cossos de diferent època col·locats perpendicularment), de planta baixa i d'un pis. Cobert per teulada a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana principal. La masia es tanca per uns cossos annexes al costat esquerre, mentre que d'altres ho fan pel costat oposat. El recinte es clou per una paret amb porta de llinda de pedra planera, amb la següent inscripció: "LAÑ/ HERMENEGILDO 1862 SUREDA" que podria ser la data de construcció (o d'una reforma). El conjunt, menys la pallissa, forma un pati que dona accés a la masia i dependències annexes. La masia té la composició de les façanes lliures, amb finestres d'arc conopial i la porta de modillons. La pallissa és un edifici d'una sola nau de planta rectangular. Teulat de dues aigües i de teula. Coberta aguantada per cairats perpendiculars a façana. La configuració actual de façana amb un gran arc de punt rodó de rajol és més tardana. Les parets estan fetes de rierencs vistos.

## Referències

* 1 2 3 «Can Sureda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Can Sureda, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
* Pallissa de Can Sureda - fora del recinte de la masia, però a l'entrada a ella, Registre: 692 al catàleg del COAC Demarcació de Girona
# Betuel

En el Gènesi, capítol vint-i-dosè, Betuel (en hebreu בתואל בן-נָחֹור Beth-El ben Nahor) és el fill que Nahor, germà d'Abraham, va tenir amb Milcà.
Els seus fills van ser:
* Laban, el primogènit
* Rebeca, esposa del patriarca Isaac i mare d'Esaú i Jacob.
Betuel vivia a Aram-Naharaim (Mesopotàmia) quan un dia va rebre la visita d'un esclau del seu oncle Abraham. En arribar a casa seva, l'esclau va explicar-li que el seu amo l'havia enviat a buscar una esposa pel seu fill, ja que la família d'Abraham havia emigrat a Canaan i no volien casar-lo amb una cananea.
El servent va quedar-se 10 dies amb Betuel, on va conèixer la filla d'aquest, Rebeca, que li causà una molt bona impressió. Així, Betuel va enviar la seva filla i una esclava cap a la casa del seu oncle Abraham, a Canaan, on va convertir-se en l'esposa d'Isaac, l'hereu d'Abraham.

## Referències

* ↑ Gènesi. 22:23
* ↑ Gènesi. 28:5
* ↑ Gènesi. 24:3-5
* ↑ Gènesi. 24:25-29
# Crystal Springs

«Crystal Springs» té aquests significats:
* Crystal Springs (Florida), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida.
* Crystal Springs (Mississipi), població dels Estats Units a l'estat de Mississipi.
# Carena de la Font de la Bauma

La Carena de la Font de la Bauma és una serra situada a cavall dels termes municipals de Calders i de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès.
Està situada a l'extrem occidental del terme, és la continuïtat natural cap al nord-est del Serrat del Vintró. Per aquesta carena discorre el límit dels termes municipals esmentats.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Benfeld

Benfeld (en alsacià Banfald) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 2007 tenia 5.315 habitants.
Forma part del cantó d'Erstein, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes del cantó d'Erstein.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 3.433 | 3.441 | 3.798 | 4.451 | 4.330 | 4.878 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| -2001 | Roland Brendlé | UDF |
| 2001-2002 | Marc Wilhelm | |
| 2002-2008 | Robert Lustig | DVD |
| 2008-2014 | André Wetzel | |
| 2014-actualitat | Jacky Wolfarth | |
# Francisco Boyero Delgado

Francisco Boyero Delgado (Cañete de las Torres, província de Còrdova, 10 d'abril de 1943) és un militar espanyol, primer Inspector General de l'Exèrcit de Terra amb seu a Barcelona, càrrec que substitueix l'antic Capità general de Catalunya.
Va ingressar a l'Exèrcit espanyol el 7 de setembre de 1961. És enginyer tècnic en topografia i en geodèsia. Entre altres destinacions, ha estat al comandament del Regiment de Transmissions Tàctiques n. 21, i ha estat director de Acadèmia d'Enginyers d'Hoyo de Manzanares en 1998-1999. En 1999 fou ascendit a general de divisió i destinat com a Comissionat del Pla Director de Sistemes d'Informació i Telecomunicacions de la Secretaria d'Estat de Defensa. El 7 de març de 2003 fou nomenat Inspector General de l'Exèrcit de Terra, càrrec equivalent al de capità general de Catalunya i capità general d'Aragó, englobats en la Regió Militar Pirinenca abans de l'última reorganització de les Forces Armades. Va ocupar el càrrec fins que va passar a la reserva el 18 de novembre de 2006.
L'agost de 2005 fou nomenat fill predilecte de Cañete de las Torres.

## Referències

* ↑ Decret pel que es nomena Francisco Boyero Inspector general
* ↑ Real Decreto 298/2003, de 7 de marzo, por el que se nombra Inspector General del Ejército de Tierra al Teniente General del Cuerpo General de las Armas del Ejército de Tierra don Francisco Boyero Delgado.
* ↑ Nuevo capitán general de la región Pirenaica, El Periódico de Aragón, 8 de març de 2003
* ↑ El inspector general del Ejército alaba la colaboración con las autoridades civiles, El País, 11 de novembre de 2006
* ↑ ORDEN DEF/3539/2006, de 17 de octubre, por la que se dispone el pase a la situación de reserva del Teniente General del Cuerpo General de las Armas del Ejército de Tierra don Francisco Boyero Delgado
* ↑ El teniente general Francisco Boyero, nombrado hijo predilecto, Diario de Córdoba, 19 d'agost de 2005
# Bilgram

Bilgram és una ciutat i municipalitat al districte d'Hardoi a Uttar Pradesh, Índia, amb una població (2001) de 25.292 habitants i situada a 27° 11′ N, 80° 02′ E﻿ / ﻿27.18°N,80.03°E﻿ / 27.18; 80.03.

## Història

Els raikwars de Raja Sri Ram, que van expulsar els thateres, van fundar la ciutat vers el segle ix o X amb el nom de Srinagar, i la posseïen en temps de Muizz al-Din Muhammad de Ghor que va arribar a la zona el 1193. Els musulmans va conquerir Kanauj i després els sultans de Delhi van dominar Oudh el 1217 sota Shams ad-Din Iltutmish al-Kutbi ibn Yalam Khan (1210/1211-1236). Els dos oficials que van conquerir Srinagar i la regió foren els ancestres del talukdars de Bilgram que existien almenys fins al final del segle xix. Després fou capital d'una pargana formada en temps d'Akbar el Gran, que fou governada en feu pels Sayyids però amb guarnició de 1000 soldats i que incloïa la pargana veïna de Bangar. Un santó local hauria matat a un dimoni anomenat Bel i va agafar el nom de Belgram derivat a Bilgram. El 1881 tenia 11.067 habitants.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Ezzouhour

Ezzouhour és el nom dels següents llocs:
* Ezzouhour, a la governació de Kasserine
* Ezzouhour, a la governació de Sussa
* Ezzouhour, a la governació de Tunis
# Crystallaria cincotta

Crystallaria cincotta és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ BioLib
* ↑ Practical Fish Keeping (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Welsh, S.A. & Wood, R.M. 2008. Crystallaria cincotta, a new species of darter (Teleostei: Percidae) from the Elk River of the Ohio River drainage, West Virginia. Zootaxa, 1680: 62-68.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* The Conservation Report (anglès)
# Clark Rundell

Clark Rundell és un músic, director d'orquestra i arranjador anglès, expert en música contemporània.En la vessant pedagògica, estat Director d'Estudis de Jazz al Royal Northern College of Music, on actualment ho és de Música Contemporània i de Direcció d'Orquestra.
Va estudiar direcció d'orquestra a la Universitat Northwestern (Chicago) amb John P. Paynter i trombó amb Frank Crisafulli. Posteriorment va guanyar una beca per estudiar amb Timothy Reynish al Royal Northern College of Music de Manchester.
Va debutar com a director amb la Royal Liverpool Philharmonic Orchestra el 1987. Des d'aleshores, ha dirigit orquestres com la London Symphony, la BBC Philharmonic, la Filharmònica de Luxemburg, la Royal Opera House, la BBC Scottish Symphony, la Scottish Chamber, la Britten Sinfonia, l'Asko Schönberg Ensemble o l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya.
Actualment, és el director de l'Ensemble 10/10, un grup de música contemporània de la Royal Filharmnonica de Liverpool, amb el qual ha guanyar diversos premis.
Ha estrenat obra de compositors com Louis Andriessen, Django Bates, Sir Richard Rodney Bennett, Martin Butler, Gary Carpenter, Tim Garland, Adam Gorb, Edward Gregson, Kenneth Hesketh, David Horne, Steve Mackey, James MacMillan, Roger Marsh, Steve Martland, Martijn Padding, Gwilym Simcock, o Mark-Anthony Turnage.
Va ser artista resident durant tres anys al Festival de Música contemporània de Huddersfield. Com a especialista en barrejar gèneres a l'escenari, ha dirigit projectes orquestrals amb artistes com Elvis Costello, Toumani Diabate, Tim Garland, Amal Murkus, Gwilym Simcok, i el Wayne Shorter Quartet, així com amb músics de jazz com John Dankworth, Bob Brookmeyer, Victor Mendoza, Guy Barker, Julian Argüelles, Ed Thigpen, Cleo Laine, Andy Sheppard, Lew Tabakin i Michael Gibbs.

## Referències

* ↑ «The Big Interview: Clark Rundell» (en anglès). The Double Negative, 01-05-2013. [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ «Clark Rundell substitueix Kazushi Ono en la direcció de la Missa de Bernstein». CCMA, 26-05-2016. [Consulta: 25 maig 2016].
# Carl von Linné el Jove

Carl von Linné el jove, Carl von Linné, en anglès: Carolus Linnaeus the Younger (20 de gener de 1741 – 1 de novembre de 1783) va ser un botànic suec. També és conegut com a Linnaeus filius (amb la signatura abreujada com a botanic: L.f.) per diferenciar-lo del seu famós pare Carolus Linnaeus.
Als nou anys entrà a la Universitat d'Uppsala i va ser alumne dels deixebles del seu pare, incloent Pehr Löfling, Daniel Solander i Johann Peter Falck. El 1763, amb només 22 anys, succeí el seu pare com a cap de medicina pràctica a Uppsala. La seva promoció com a professor, sense examinar-se ni defensar una tesi, causà ressentiment entre els seus col·legues.
L'obra de Carl von Linné el jove va ser modesta en comparació amb la del seu pare. La seva obra més coneguda és Supplementum Plantarum systematis vegetabilium del 1781, que conté descripcions botàniques del seu pare i els seus col·legues, editada i amb addicions pel seu fill.
Heretà les extenses col·leccions científiques del seu pare i la correspondència i maldà per conservar-la. Quan Linné el jove mori, a causa d'una icterícia contagiada a Londres, com que no tenia fills, la seva mare va vendre aquestes col·leccions al botànic anglès Sir James Edward Smith, qui les va donar a la Linnean Society of London.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Carl Linnaeus fil. Botanical History Arxivat 2000-08-18 a Wayback Machine. from the Swedish Museum of Natural History
# Barbus hypsolepis

Barbus hypsolepis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,3 cm de longitud total i els 3 g de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Níger, incloent-hi el seu delta a Nigèria.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Ita, E.O., 1984. Kainji (Nigèria). p. 43-103. A J.M. Kapetsky i T. Petr (eds.) Status of African reservoir fisheries. CIFA Tech. Pap. 10: 326 p.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Benfica (Angola)

Bemfica és un antic barri del municipi de Samba, al sud de Luanda, i des de 2011 una comuna del municipi de Belas de la província de Luanda.

## Referències

* ↑ «Municipis de la província de Luanda». Arxivat de l'original el 2017-03-24. [Consulta: 23 març 2017].