OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abarema cochliocarpos

Abarema cochliocarpos és una espècie de llegum del gènere Abarema de la família Fabaceae. El seu nom comú és barbatimão. És endèmica del Brasil, on es troba a Alagoas, Bahia, Paraíba, Pernambuco, Rio de Janeiro, Rio Grande do Norte i São Paulo.
Hi ha una variant costanera i una forma interior d'aquesta espècie. La variant costanera pot superar els 10 metres d'alçada. La variant de l'interior és de fins a 4 metres d'alçada i té fullets més petits que tenen una textura més dura. A les zones costaneres aquest arbre creix a l'hàbitat dels boscos en substrats sorrencs. A l'interior es pot trobar en matolls, sabanes i tipus d'hàbitat alterat.
Les amenaces a l'espècie inclouen la pèrdua d'hàbitat degut a l'agricultura i la mineria de ferro a cel obert; no obstant això, l'arbre es produeix en diverses àrees protegides i està relativament estès.
Els extractes de l'escorça d'aquesta planta nativa s'utilitzen en la medicina tradicional brasilera com antisèptic, antiinflamatori i analgèsic, i per tractar ferides.

## Sinonímia

* Mimosa cochliocarpos, Gomes 1803
* Pithecellobium auaremotemo, Mart. 1834
* Pithecellobium cochliocarpon, (Gomes) J.F.Macbr.
* Inga nandinaefolia, DC.
* Mimosa vago, Vell.
* Pithecellobium avaremotemo, Mart.
* Pithecellobium cochliocarpum, (Gomes) J.F.Macbr.

## Referències

* ↑ Barneby & Grimes (1996), ILDIS (2005)
* ↑ Santos, S. C; et al. «In vitro antimicrobial activity of the extract of Abarema cochliocarpos (Gomes) Barneby & Grimes» (en portuguès). Revista Brasileira de Farmacognosia, 17(2), 2007, pàg. 215-219.
* 1 2 3 Watkinson, G. 2012. Abarema cochliocarpos. The IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.3.
* ↑ Silva, N. C; et al «Antinociceptive effects of Abarema cochliacarpos (B.A. Gomes) Barneby & J.W. Grimes (Mimosaceae)» (en anglès). Revista Brasileira de Farmacognosia, 19(1A), 2009, pàg. 46-50.
* ↑ Abarema cochliacarpos en The Plant List

## Bibliografia

* Barneby, R.C. & Grimes, J.W. (1996): Silk Tree, Guanacaste, Monkey's Earring: A generic system for the synandrous Mimosaceae of the Americas. Part I. Abarema, Albizia, and Allies. Memoirs of the New York Botanical Garden 74(1): 1-292. ISBN 0-89327-395-3 (anglès)
* International Legume Database & Information Service (ILDIS) (2005): Genus Abarema (anglès)
# Circuit Yas Marina

El circuit de Yas Marina és un traçat apte per curses automobilístiques que s'ha construït a l'illa Yas, a Abu Dhabi, Emirats Àrabs Units para celebrar-hi el nou Gran Premi d'Abu Dhabi de Fórmula 1.

## Història

El circuit de Yas Marina ha estat construït sota les directrius del reconegut dissenyador alemany de circuits d'alta velocitat Hermann Tilke i també s'hi construeix un parc temàtic, un port esportiu, zones residencials, un parc aquàtic, zones d'oci i d'esports, hotels i altres equipaments.

## A la F1

La primera cursa s'ha disputat l'1 de novembre del 2009, sent l'última cursa de la temporada 2009.
La victòria ha estat per Sebastian Vettel amb un Red Bull Racing, i també ha fet la volta ràpida al traçat.

## Enllaços externs

* Web del Circuit de Yas Marina Arxivat 2009-02-12 a Wayback Machine.
* Herman Tilke - Web de Hermann Tilke
# Can Ferragut

Can Ferragut és una masia de Riudarenes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dues plantes amb teulada a dues vessants laterals, essent més llarga la de la dreta. La porta principal és impostada i a sobre té una finestra amb tres arquets i relleus. La resta de finestres de l'edifici original, tant de la façana principal com la posterior, són d'arc conopial. Hi ha un gran contrafort perpendicular a la façana, just al costat de l'entrada, com també un pou, ple de tesos al damunt, i amb una biga de fusta al damunt, de la qual penja una cadena amb la galleda. Ha sofert modificacions i s'han afegit cossos a l'edifici principal. N'és un exemple d'aquests canvis, el cobert del lateral esquerra, que s'ha convertit en habitatge.
L'interior de la casa manté l'estructura i alguns vestigis, com una llinda de pedra monolítica que es conserva amb la inscripció de 1686 a l'interior de l'edifici. Ara bé, la volta de rajol de la planta baixa ha estat substituïda fa pocs anys per un forjat de bigues de ferro.

## Història

La primera notícia documental és de 1354 on apareix en un capbreu del mas Ferragut de la parròquia de Riudarenes fet per Guillem de Ferragut i la seva esposa Guillema a favor de Ramon Cassà, senyor de la Força de la Roqueta.

## Referències

* 1 2 3 «Can Ferragut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Appenzell

«Appenzell» té aquests significats:
* Appenzell (ciutat), capital del cantó d'Appenzell Inner-Rhoden
* Appenzell (districte), municipi i alhora un districte del cantó d'Appenzell Inner-Rhoden (Suïssa)
* Appenzell o appenzeller, formatge de pasta premsada cuita suís, especialitat dels cantons d'Appenzell
* Appenzell Ausser-Rhoden, cantó de Suïssa que limita al sud amb Appenzell Inner-Rhoden i és envoltat pel cantó de Sankt Gallen, Herisau n'és la capital administrativa, i Trogen la judicial
* Appenzell Inner-Rhoden, cantó de Suïssa que limita al nord amb el cantó d'Appenzell Ausser-Rhoden i al sud amb el de Sankt Gallen
* Cantó d'Appenzell, antic cantó suís el 1597 es va dividir en dos cantons per motius religiosos: Appenzell Inner-Rhoden, per a la part catòlica, i Appenzell Ausser-Rhoden, per a la població protestant
# Chondrohierax

Chondrohierax és un gènere d'ocells rapinyaires de la família dels accipítrids (Accipitridae). E Habiten principalment zones selvàtiques neotropicals. Malgrat el nom comú de milans, aquest gènere està més prop filogenèticament de l'aligot vesper que no pas dels típics milans del gènere Milvus.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, 2022) aquest gènere està format per dues espècies:
* Milà becganxut (Chondrohierax uncinatus).
* Milà de Cuba (Chondrohierax wilsonii).
En la classificació de Clements 6a Edició (rev. 2009) el Milà de Cuba és considerat una subespècie del Milà becganxut.

## Referències

* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 268. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Situació filogenètica dels diferents clades dins els accipítrids a Tree Life Project Rev. 16-05-2010
* ↑ Classificació dels accipítrids a ZOONOMEN amb el Milà de Cuba com una espècie independent Rev. 16-05-2010] (anglès)
* ↑ El Milà de Cuba com una subespècie a TAXONOMICON Rev. 16-05-2010 (anglès)
# Calets

Els calets (llatí: Caleti, grec καλετοι) foren un poble celta de la Gàl·lia Belga que vivia al nord del Sena. Estrabó els situa al nord del Sena a la boca del riu, i diu que era freqüent passar pel seu territori per anar a Britànnia. La seva capital fou Iulio Bona (avui Lillebonne). El territori és probablement l'actual pays de Caux i aquest nom comarcal seria una derivació de Calets. Els seus veïns eren el veliocasses o veliocasses també esmentats per Juli Cèsar.
El 57 aC Cèsar diu que tenien deu mil guerrers. El 52 aC es van unir a Vercingetorix i van intentar fer aixecar el setge d'Alèsia, però foren rebutjats. El 51 aC es van unir als bel·lòvacs i van intentar resistir a Cèsar.

## Etimologia

L'etnònim Caleti es basa en el radical gal calet-, caleto-, amb el significat de « dur ». Aquesta arrel es perpetua en britònic dins el bretó kalet / kaled « dur » i el gal·les caled « dur » (cf. Caledfwlch, nom originari gal·lès de l'espasa mitològica Excàlibur), i és aparentment a l'arrel germànica hard «dur».
S'ha proposat la mateixa explicació per al topònim actual Calais, que dona nom al Pas de Calais.

## Referències

* ↑ Michel de Boüard, Histoire de la Normandie, Privat, Toulouse, 2001, p. 43-54. ISBN 2708917072
* ↑ Georges Dottin, La Langue gauloise. Grammaire, textes et glossaire, Paris, Klincksieck, 1918, p. 239
* ↑ Xavier Delamarre, Dictionnaire de la langue gauloise, 2008, pp.97-98, ISBN 9782877722377
* ↑ Joshua Whatmough, The Dialects of Ancient Gaul, Harvard, Harvard university Press, pp. 599-600, ISBN 0674202805
* ↑ «Calètes - 649» (en francès). arbre-celtique.com. L'encyclopédie - L'Arbre Celtique, 1999. [Consulta: 24 novembre 2010].
* ↑ Xavier Delamarre, op. cit
* ↑ Xavier Delamarre, Dictionnaire de la langue gauloise, éditions errance, 2003, p. 97
# Akwid

Akwid és un grup mexicà de hip-hop format a Jiquilpan, Michoacán. Està format pels germans Francisco "AK" Gómez i Sergio "Wikid" Gómez. En el seu origen s'anomenava Juvenile Style.

## Discografia

* Proyecto Akwid (2003)
* Komp 104.9 Radio Compa (2004)
* Los Aguacates de Jiquilpan (2005)
* E.S.L. (2006)
* La Novela (2008)
* Clasificado "R" (2010)
* Revólver (2013)
* El Atraco (2015)

## Referències

* ↑ Inc, Nielsen Business Media. Billboard (en anglès). Nielsen Business Media, Inc., 2005-05-28, p. 7.
* ↑ Siddiqi, Asif. One-Track Mind: Capitalism, Technology, and the Art of the Pop Song (en anglès). Taylor & Francis, 2022-08-30, p. 36. ISBN 978-1-000-64016-8.
* ↑ Inc, Nielsen Business Media. Billboard (en anglès). Nielsen Business Media, Inc., 2006-10-21, p. 89.
* ↑ Inc, Nielsen Business Media. Billboard (en anglès). Nielsen Business Media, Inc., 2005-09-10, p. 71.
# Abarema callejasii

Abarema callejasii és una espècie de llegum del gènere Abarema de la família Fabaceae. És endèmica del pendent oriental de la Cordillera Central a Antioquia, Colòmbia. És un petit arbre que es troba en boscos muntanyencs.

## Referències

* ↑ Barneby & Grimes (1996), ILDIS (2005)

## Bibliografia

* Barneby, R.C. & Grimes, J.W. (1996): Silk Tree, Guanacaste, Monkey's Earring: A generic system for the synandrous Mimosaceae of the Americas. Part I. Abarema, Albizia, and Allies. Memoirs of the New York Botanical Garden 74(1): 1-292. ISBN 0-89327-395-3 (anglès)
* International Legume Database & Information Service (ILDIS) (2005): Genus Abarema (anglès)
* World Conservation Monitoring Centre «Abarema callejasii» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species (IUCN), 1998, 1998, pàg. e.T36553A10005834. DOI: 10.2305/IUCN.UK.1998.RLTS.T36553A10005834.en.
# Collada Llarga

La Collada Llarga és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 2.466,3 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals de Castell de Vernet i de Vernet, tots dos a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situada en el punt més meridional del terme de Vernet, al sud-est, i en el punt més septentrional del sector sud-est del terme de Castell de Vernet. És a llevant del Quazemí.

## Referències

* ↑ La Collada Llarga en els ortofotomapes de l'IGN
# Can Ferran (Puigdàlber)

Can Ferran és un edifici a la plaça de l'Església de Puigdàlber (l'Alt Penedès). La construcció de can Ferran-Torrecasana data de l'inici del segle xx. Segons testimonis verbals, les dates exactes serien els anys entre 1916 i 1918. Consta de planta baixa i pis. L'accés a l'interior es fa per una escalinata que condueix al portal d'entrada, d'arc de mig punt que, juntament amb les tres finestres superiors d'arc de mig punt, centra la composició de façana, completada lateralment per dues fileres de balcons. La casa té jardí una tanca.

## Notes

* 1 2 «Can Ferran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Appeville-Annebault

Appeville-Annebault és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2017 tenia 1013 habitants.

## Demografia

El 2007 tenia 874 habitants. Hi havia 362 famílies, 432 habitatges (364 habitatges principals, 50 segones residències i 18 desocupats).

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 578 persones, 414 eren actives i 164 eren inactives. De les 414 persones actives 394 estaven ocupades (220 homes i 174 dones) i 20 estaven aturades (10 homes i 10 dones). De les 164 persones inactives 63 estaven jubilades, 44 estaven estudiant i 57 estaven classificades com a «altres inactius».
El 2007 hi havia una empresa alimentària, una empresa de fabricació «d'altres productes industrials», dues empreses de construcció, sis empreses de comerç i reparació d'automòbils, una empresa de transport, tres empreses d'hostatgeria i restauració, una empresa d'informació i comunicació i quatre empreses més no definides.
L'any 2000 hi havia 38 explotacions agrícoles que conreaven un total de 448 hectàrees. El 2009 hi havia una escola elemental.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Chondrostoma cyri

Chondrostoma cyri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 21,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Kura (sud-est del Caucas).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Berg, L.S., 1964. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. volum 2, 4a edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem.

## Bibliografia

* Elvira, B., 1997. Taxonomy of the genus Chondrostoma (Osteichthyes, Cyprinidae): an updated review. Folia Zool. 46 (Suppl. 1):1-14.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cal Pitxaró

Cal Pitxaró és una casa de Vallbona d'Anoia (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cal Pitxaró és un casal de planta rectangular i dos pisos amb una construcció annexa que sembla formar part de la mateixa casa, però amb parets més baixes (s. XVIII). Aquesta part exterior es presenta com una façana amb portal adovellat de mig punt fet de turó. Al costat hi havia hagut una finestra així com al primer pis, actualment totes elles tapinades. L'altra façana dona a un pati amb tanca que no ha permès la seva visió. La coberta és a dues vessants.

## Història

Té encavallada de fusta com a principal suport dels embigats que fan el vessant de la teulada. L'encavallada té una inscripció com si fos una data, però amb un número indesxifrable. Descansa sobre unes pilastres, ja que no hi ha cap paret ni envà que serveixi de suport."
Fou propietat dels vidriers Tarafa, documentats ja el segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Pitxaró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Alejandro Ferrant y Fischermans

Alejandro Ferrant i Fischermans (Madrid, 9 de setembre de 1843 - 20 de gener de 1917) va ser un pintor espanyol. El seu fill Ángel Ferrant va ser un destacat escultor de l'avantguarda espanyola.
Alejandro Ferrant va estudiar amb el seu oncle, Lluís Ferrant i Llausàs i a la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando. Igualment va anar a aprendre a Roma on va ser pensionat a la primera promoció de pintors de l'Acadèmia Espanyola de Belles Arts a Roma, al costat de Francisco Pradilla, Casto Plasencia, Manuel Castellano, Eduardo Sánchez Solá i Jaume Morera. Membre, tresorer i president de la secció de pintura de la Reial Acadèmia madrilenya, també impartí lliçons de pintura a l'escola central d'arts i oficis. El 1903 fou nomenat director del Museu d'Art Modern de Madrid, integrat des del 1971 al Museu del Prado.
Va pintar principalment temes religiosos i històrics, encara que també es va dedicar a la pintura de gènere i la decorativa. Dominava el dibuix i diverses tècniques pictòriques, com el fresc, l'oli i l'aquarel·la, que exercia mitjançant una pinzellada solta. Les seves obres presenten un cromatisme sobri i elegant, i en el cas dels retrats, es considera que la seva producció entronca amb la tradició pictòrica barroca en tant que sovint s'inclina per emprar gammes cromàtiques brunes.
Entre les seves obres destaca la decoració del Palau de Linares de Madrid, l'oratori de Miramar de Sant Sebastià, la Diputació de Pamplona, el palau de justícia de Barcelona i el casino de Saragossa. De totes maneres, la seva obra més coneguda és la decoració de l'església de San Francisco el Grande, de Madrid, on va treballar amb Francisco Pradilla i Manuel Domínguez.

## Obres destacades

* La última comunión de San Fernando
* Sibilas i Profetas a la cúpula de la Real Basílica de San Francisco el Grande, de Madrid.
* El Entiero de San Sebastián.
* Cisneros, fundador del hospital de Illescas amb la qual va guanyar la primera Medalla de l'Exposició Nacional de Belles Arts de 1892.
A Catalunya hi ha obra seva al Museu d'Art Jaume Morera de Lleida, on es conserva un Estudio de cabeza de la Virgen del Carmen. Iglesia S.Ignacio (San Sebastian), de 1917. Al Museu d'Art de Girona hi ha un Retrat d'un pagès, un oli sobre tela de 1910, un dipòsit del Museu del Prado.

## Premis rebuts

* medalla de tercera classe a l'Exposició Nacional de 1864
* medalla de segona classe a l'Exposició de Cadis de 1866
* primer premi a l'Exposició Nacional de 1878 (Entierro de San Sebastián)
* primer premi de l'Exposició Nacional de 1892 (Cisneros, fundador del hospital de Illescas)

## Referències

* 1 2 3 S.B.I.. «Ferrant y Fischermans, Alejandro». Enciclopedia online del Museo del Prado. [Consulta: 1r juliol 2013].
* ↑ «Alejandro Ferrant a l'índex d'artistes amb obra al museu d'art jaume morera». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 1r juliol 2013].
* ↑ Fitxa de l'obra a museusenlinia.gencat.cat

## Bibliografia

* Pintores del siglo XIX: diccionario de arte.. Alcobendas (Madrid): LIBSA, 2000. ISBN 84-7630-842-6.
* Barón, J., Díez, J.L.. El siglo XIX en el Prado. Madrid: Museo Nacional del Prado, 2007. ISBN 978-84-8480-126-9.
# Abu-Abd-Al·lah IV

Abu-Abd-Al·lah (IV) Muhàmmad ath-Thàbit o ath-Thabití o, més senzillament, Abu-Abd-Al·lah IV fou sultà abdalwadita de Tlemcen de vers el 1470 al 1505.
Va enderrocar al seu germà Abu-Taixufín III el Jove. Va tenir un regnat pacífic fins a quasi el final. El 1492 va acollir l'exrei de Granada Boabdil, que va viure a la ciutat fins a la seva mort a mitjan maig del 1494. A partir del 1493 els habitants de les ciutats costaneres de la costa algeriana van començar a atacar els vaixells cristians en busca de botí, creant alarma a Castella i als territoris de la corona de Catalunya dels Aragó quan les incursions van arribar a les costes cristianes de la Mediterrània, fins a Provença i a diversos punts Itàlia.
El 1501 els venecians, van demanar suport dels portuguesos, que de camí van voler conquerir Mers el-Kebir i Orà, però foren rebutjats als dos llocs. Però no fou el cas el 23 d'octubre de 1505 quan una flota catalana-castellana va ocupar Mers el-Kebir; els defensors es van haver de retirar a Orà; el sultà va enviar tropes de socors que van arribar a Miserghin on foren derrotats pel governador cristià de Mers el-Kebir. Llavors el poble va començar a murmurar, i els seus germans a conspirar; les activitats repressives del seu fill (anomenat com el pare Abu-Abd-Al·lah) no van ajudar el sultà. Tradicionalment s'ha pensat que va morir de mort natural el desembre de 1505, tot i que almenys un relat d'un historiador contemporani anònim assegura que fou assassinat pels seus germans. No obstant va pujar al tron el seu fill Abu-Abd-Al·lah Muhammad (Abu Abd-Al·lah V) que potser era l'únic encara viu dels seus quatre fills (tres mascles i una filla, Àixa), ja que al-Masud havia mort un any abans i Abu-Zayd Abd-ar-Rahman va morir en data indeterminada (igual que Àixa)

## Notes

* ↑ al Bostan, a la biografia del santó Sidi Muhàmmad ibn Saïd al-Hajj
* ↑ S'han trobat les seves tombes però en part deteriorades de manera que les dates de mort no s'han conservat en dos de les tombes)

## Referències

* Abat J.J. L. Bargès, Complément de l'histoire des Beni-Zeiyan, rois de Tlemcen, ouvrage du cheikh Mohammed Abd'al-Djalil al-Tenesy, París 1887.
# Benton (Pennsilvània)

Benton és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 955 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Benton tenia 955 habitants, 394 habitatges, i 265 famílies. La densitat de població era de 576,1 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 394 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,5% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 28,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 15,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.986 $ i la renda mediana per família de 32.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.015 $ mentre que les dones 20.625 $. La renda per capita de la població era de 12.831 $. Entorn del 15,2% de les famílies i el 19,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Benton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Benton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Compressió del pols

La compressió del pols és una tècnica de processament de senyal que utilitzen habitualment el radar, el sonar i l'ecografia per augmentar la resolució d'abast quan la longitud del pols està limitada o augmentar la relació senyal-soroll quan la potència màxima i l'amplada de banda (o equivalentment la resolució d'interval) del senyal transmès estan restringits. Això s'aconsegueix modulant el pols transmès i després correlacionant el senyal rebut amb el pols transmès.

## Pols simple
### Descripció del senyal

El model ideal per als senyals més simples i històricament primers que pot transmetre un radar de pols o un sonar és un pols sinusoïdal truncat (també anomenat pols CW --ona portadora-- pols), d'amplitud $A$ i freqüència portadora, $f_{0}$, truncat per una funció rectangular d'amplada, $T$. El pols es transmet periòdicament, però aquest no és el tema principal d'aquest article; Considerarem només un sol pols, $s$. Si suposem que el pols comença a l'hora $t=0$, el senyal es pot escriure de la manera següent, utilitzant la notació complexa:
$s(t)={\begin{cases}e^{2i\pi f_{0}t}&{\text{if}}\;0\leq t<T\\0&{\text{altrament}}\end{cases}}$

## Referències

* ↑ «Pulse Compression - Radartutorial» (en anglès). https://www.radartutorial.eu.+[Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ «Pulse Compression - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+[Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ Paschotta, Dr Rüdiger. «Pulse compression» (en anglès). https://www.rp-photonics.com.+[Consulta: 1r juny 2023].