OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cèl·lules Schneider 2

Les cèl·lules Schneider 2, típicament abreujades com a cèl·lules S2, són una de les línies cel·lulars de Drosophila melanogaster més emprades en recerca. Les cèl·lules S2 deriven d'un cultiu primari d'embrions de Drosophila melanogaster en fase tardana (de 20 a 24 hores) aïllat pel Dr. Imogene Schneider, probablement a partir d'un llinatge tipus macròfag probablement d'un llinatge semblant als macròfags.
Les cèl·lules S2 es poden cultivar a temperatura ambient tant com a monocapa semi-adherent com en suspensió, i es poden fer créixer en absència de sèrum
S'han desenvolupat diversos medis per cultivar línies cel·lulars d'insectes, molts d'ells adequats per al cultiu de cèl·lules S2. S'ha vist que aquestes cèl·lules poden créixer fins a densitats de 5,1 × 107 cèl·lules/ml en medi lliure de sèrum i per sobre de 107 cèl·lules/ml en medis basals com el que s'utilitza en els experiments de Schneider. L'empresa danesa ExpreS2ion Biotechnologies ha demostrat que es por arribar a una concentració cel·lular de fins a 7,0 x 107 cèl·lules/ml.
Les cèl·lules S2 s'utilitzen sovint per a l'expressió de proteïnes heteròlogues i es poden utilitzar per a la producció de proteïnes a gran escala. A més, les cèl·lules es poden transfectar fàcilment de manera transitòria amb diversos plàsmids alhora per estudiar les interaccions de proteïnes.

## Referències

* ↑ Schneider I «"Cell Lines Derived from Late Embryonic Stages of Drosophila melanogaster"». J. Embryol. Exp. Morphol., 27, 1972, pàg. 363–365. Arxivat 2022-09-02 a Wayback Machine.
* ↑ .Adriana L. L. Galesi, Carlos A. Pereira, Ângela M. Moraes Dr. «"Culture of transgenic Drosophila melanogaster Schneider 2 cells in serum-free media based on TC100 basal medium"». Biotechnology J., 2(11), 2007, pàg. 1399-1407.
* ↑ Pamboukian MM, Jorge SA, Santos MG, Yokomizo AY, Pereira CA, Tonso A. «"Insect cells respiratory activity in bioreactor"». Cytotechnology, 57(1), 2008, pàg. 37–44.
* ↑ Moraes, Ângela M.; Jorge, Soraia A. C.; Astray, Renato M.; Suazo, Claudio A. T.; Calderón Riquelme, Camilo E.; Augusto, Elisabeth F. P.; Tonso, Aldo; Pamboukian, Marilena M.; Piccoli, Rosane A. M. «"Drosophila melanogaster S2 cells for expression of heterologous genes: From gene cloning to bioprocess development"». Biotechnology Advances, 30(3), 2012, pàg. 613–628.
* ↑ Dyring, Charlotte «"Optimising the Drosophila S2 Expression System for Production of Therapeutic Vaccines"». BioProcessing Journal., 10(2), 2011, pàg. 28–35. Arxivat 2022-09-02 a Wayback Machine.
* ↑ Fasbender, Frank; Claus, Maren; Wingert, Sabine; Sandusky, Mina; Watzl, Carsten «"Differential Requirements for Src-Family Kinases in SYK or ZAP70-Mediated SLP-76 Phosphorylation in Lymphocytes"». Frontiers in Immunology, 8), 2017, pàg. 789.

## Enllaços externs

* Cellosaurus entry for Schneider 2
# Can Padró (Palau-solità i Plegamans)

Can Padró és una masia de Palau-solità i Plegamans (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia amb evidents modificacions de l'estructura original. Sobre una planta rectangular s'aixeca un edifici que, a partir del primer pis, és d'estructura quadrada. A la façana principal tenim una disposició simètrica dels elements, en tots els nivells. A la planta baixa el portal d'entrada és rectangular, amb finestres a cada costat també rectangulars i amb treballs de reixes de ferro forjat. Al primer pis, tres balcons amb baranes de ferro forjat i treballat. Al segon pis les obertures són més petites, com correspondria a les golfes, tot i que la del mig té una barana de ferro forjat. Els balcons del primer pis i les finestres del segon presenten una motllura que les emmarca. Tot el mur es troba arrebossat. Entre el primer i el segon pis es troba un rellotge de sol de ceràmica. La coberta és a quatre vessants i de teula àrab, amb un ràfec de força voladís sostingut per permòdols. Del centre de la teulada s'alça una torre quadrangular coronada per una balustrada de pedra amb elements decoratius a cada angle. Pel costat de Ponent, hi ha una galeria porxada a la planta baixa que origina un terrat al primer pis, rodejat de balustres. Tot al voltant de la casa existeixen cossos annexos de construcció d'èpoques diferents, així com encara es conserva l'entrada porxada a dues vessants i la tanca de l'antiga masia.

## Història

Segons sembla, la casa de Can Padró fou fundada a principis del segle xiv, i ha estat habitada sempre per la mateixa família que li dona nom. Dins el terme de Plegamans, durant molts anys ha estat la casa més forta i una de les més importants del Vallès. Les seves possessions arribaven fins al centre de la població. El terreny de l'actual església de Sant Genís de Plegamans i del Cementiri, foren cedits per Can Padró. Als fogatges de Plegamans i Palau-Solitar de 1470 surt "En Padró"; en el 1497 i en el de 1515 un tal Joan Padró. De l'any 1670 existeix una pedra, segurament procedent d'una sepultura, ja que es creu que l'antiga masia tenia capella i cementiri. Els actuals propietaris són descendents dels Padró.

## Referències

* 1 2 «Can Padró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Historias de fútbol

Historias de fútbol és una pel·lícula xilena de 1997, dirigida per Andrés Wood, en la qual apareixen tres històries amb un patró comú: el futbol.

## Sinopsi

Tres històries connectades a través del futbol i la passió que de diferents formes, produeix.
A la primera "No le crea", un crack prometedor d'un club de barri a Peñalolén (Daniel Muñoz), està en la disjuntiva de si accedir o no als foscos criteris d'un dirigent (Fernando Gallardo).
A la segona "Último gol gana", un grup de nens, habitants de la ciutat de Calama, es fan d'una pilota que sali volant de l'estadi on juga Cobreloa contra Universidad de Chile. Qui serà l'amo, quin és el valor d'ella, és el que donarà voltes.
I a la tercera "Pasión de multitudes", un jove santiaguino (Néstor Cantillana) es troba encallat en l'Illa Gran de Chiloé el dia d'un partit decisiu de la selecció nacional en el mundial d'Espanya 1982. Dues germanes solteres (Elsa Poblete i María Izquierdo), propietàries de l'únic televisor de la zona, es disputen la iniciació sexual del jove.

## Elenc
### No le crea

* Daniel Muñoz - Carlos González
* Fernando Gallardo - Ángel Villablanca
* Pablo Striano - Fernando
* Ximena Rivas - Núvia de futbolista
* Pedro Villagra - Cristián Riquelme
* Hugo Tramón - Matón

### Último gol gana

* Manuel Aravena - Pablo
* Tichi Lobos - mamà de Pablo
* Juan Acieta
* Luis Alvial
* Fernando Bertoglio
* Jorge Cortés
* Alonso González
* Lisethe Vicencio
* Rodrigo Llompard
* Marcelo Palma

### Pasión de multitudes

* Néstor Cantillana - Francisco
* Elsa Poblete - Elvira
* María Izquierdo - Manuela
* Francisco González - Renato
* Boris Quercia - René
* Hugo Medina - Don Mario
* Rodolfo Pulgar - Ramiro
* Gustavo Meza - Yerson

## Premis

La pel·lícula va rebre el premi al millor director novell al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1997, el Premi India Catalina al Festival Internacional de Cinema de Cartagena de Indias de 1998, el Premi Casa de América al Festival Internacional de Cinema de Comèdia de Peníscola i el Kikito d'Or a la millor actriu al Festival de Gramado.

## Curiositats

* Una de les històries està basada en el conte: "Puntero izquierdo" de Mario Benedetti, i "Pasión de multitudes" fou escrit per René Arcos.
* Les instruccions de l'entrenador en l'inici de la pel·lícula, corresponen al poema La persecución del poema y la poesía según mi padre conmigo jugando fútbol de Mauricio Redolés

## Referències

* ↑ Historias de fútbol a ibermediadigital.com
* ↑ La Geografía chilena a través del cine de Andrés Wood de D. Garcia-Reyes i M. Gallardo. Universidad de Concepción. Víctor Lamas 1290, Concepción
* ↑ Biofilmografía de Andrés Wood Ibermedia Digital
* ↑ Cartagena bajó bandera, El Tiempo, 3 d 'abril de 1998
* ↑ "Carreteras secundarias", premio Calabuch del festival de Peñíscola, El País, 7 de juny de 1998

## Enllaços externs

* Wood Producciones
# Châteauneuf-d'Ille-et-Vilaine

Châteauneuf-d'Ille-et-Vilaine (en bretó Kastell-Noez) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.056 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 653 | 662 | 685 | 806 | 813 | 912 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Joël Masseron | Divers gauche |
# Garra mcclellandi

Garra mcclellandi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Menon, A.G.K., 1999. Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cèl·lules SaOS-2

Cèl·lules SaOS-2 (de l'anglès "Sarcoma osteogenic") és una línia cel·lular derivada de l'osteosarcoma primari d'una nena caucàsica d'11 anys. Es va obtenir l'any 1973 per Fogh et al. La línia cel·lular s'utilitza habitualment en la investigació del càncer d'os com a model per provar noves teràpies.
El 1987 Rodan et al. va determinar que les cèl·lules Saos-2 "posseeixen diverses característiques osteoblàstiques i podrien ser útils com a línia permanent de cèl·lules semblants als osteoblasts humans i com a font de molècules relacionades amb els ossos".
A banda de ser fàcilment disponibles a nivell mundial, alguns dels avantatges d'utilitzar la línia cel·lular Saos-2 són l'existència de dades de caracterització ben documentades, la possibilitat d'obtenir-ne grans quantitats en poc temps i el fet que les cèl·lules Saos-2 es poden diferenciar completament tal com ho fan les cèl·lules osteoblàstiques de manera natural. Aquest últim punt es descriu particularment com "la capacitat de les cèl·lules Saos-2 per dipositar una matriu extracel·lular competent en mineralització", que fa d'aquestes cèl·lules un model valuós per estudiar esdeveniments associats a l'etapa tardana de diferenciació osteoblàstica en cèl·lules humanes.

## Referències

* ↑ Fogh J, Fogh JM, Orfeo T «"One hundred and twenty-seven cultured human tumor cell lines producing tumors in nude mice"». J Natl Cancer Inst., 59 (1), 1977, pàg. 221–226.
* ↑ Rodan SB, Imai Y, Thiede MA, Wesolowski G, Thompson D, Bar-Shavit Z, Shull S, Mann K, Rodan GA «"Characterization of a human osteosarcoma cell line (Saos-2) with osteoblastic properties"». Cancer Res., 47 (18), 1987, pàg. 4961–66.
* ↑ Hausser HJ, Brenner RE «"Phenotypic instability of Saos-2 cells in long-term culture"». Biochem. Biophys. Res. Commun., 333(1), 2005, pàg. 216–22.
* ↑ McQuillan DJ, Richardson MD, Bateman JF «"Matrix deposition by a calcifying human osteogenic sarcoma cell line (SAOS- 2)"». Bone, 16(4), 1995, pàg. 415–26.

## Enllaços externs

* Cellosaurus– Entrada per Cèl·lules SaOS-2 (anglès)
# Hautmont

Hautmont és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 15.190 habitants.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 587 | 627 | 642 | 765 | 777 | 900 | 934 | 1 034 | 1 428 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2 223 | 3 335 | 3 862 | 4 906 | 6 973 | 9 204 | 9 317 | 10 238 | 11 336 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 12 858 | 13 128 | 15 034 | 13 279 | 15 248 | 16 012 | 14 636 | 14 197 | 15 978 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 18 597 | 17 870 | 19 175 | 18 461 | 17 475 | 16 029 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1954-1965 | Marcel Aimé | |
| 1965-1977 | Jean Damien | |
| 1977-1989 | Jean-Claude Wasterlain | PCF |
| 1989- | Joël Wilmotte | PS, després RPF |

## Agermanaments

* Kalisz
* Halver

## Personatges il·lustres

* Tokia Saïfi (1959-), eurodiputada.
# En bones mans

En bones mans (originalment en francès, Pupille) és una pel·lícula dramàtica francesa dirigida per Jeanne Herry, i protagonitzada per Sandrine Kiberlain, Gilles Lellouche i Élodie Bouchez. Es va estrenar el 26 d'agost de 2018 a França. S'ha doblat al català.

## Argument

Theo és un bebè nounat al qual la seva mare dona en adopció, i els serveis socials han de buscar una família apta per a fer-se càrrec d'ell. D'altra banda, Alice és una dona de més de 40 anys i en porta deu lluitant per poder ser mare. Els camins de Theo i Alice es creuaran amb les dificultats pròpies del procés.

## Repartiment

| Intèrprets | Personatge |
| Sandrine Kiberlain | Karine |
| Gilles Lellouche | Jean |
| Élodie Bouchez | Alice |
| Olivia Côte | Lydie |
| Clotilde Mollet | Mathilde |
| Miou-Miou | Irène |
| Stéfi Celma | Elodie |

## Crítica

* "Sensible i potser massa dolça (...) Està observada amb intel·ligència i es veu reforçada per un bon repartiment".
* "Un assoliment cinematogràfic informatiu i commovedor, gràcies al guió ben estructurat i documentat i a les impecables actuacions".

## Premis i reconeixements

Va rebre set nominacions per als premis César, entre elles les de millor pel·lícula i millor director.

## Referències

* ↑ «En bones mans». RTVE Catalunya, 06-02-2023. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ «'In Safe Hands' ('Pupille'): Film Review» (en anglès). The Hollywood Reporter. [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ «Review: In Safe Hands» (en anglès). Cineuropa - the best of european cinema. [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ «In Safe Hands (2018)» (en anglès). Filmaffinity.com. [Consulta: 27 febrer 2022].
# Civeta de palmera de Sulawesi

La civeta de palmera de Sulawesi (Macrogalidia musschenbroekii), també coneguda com a civeta gegant de Sulawesi o civeta gegant, és una espècie grossa i poc coneguda de carnívor endèmica de l'illa Indonèsia de Sulawesi, on es troba a les regions del centre i del nord. És el mamífer depredador més gros dels boscos de Sulawesi. Aquest tàxon fou anomenat en honor del funcionari, explorador i naturalista neerlandès Samuel Corneille Jean Wilhelm van Musschenbroek.

## Anatomia

La civeta de palmera de Sulawesi és una civeta de palmera força grossa, amb un pes de 5 quilos i 69 centímetres de longitud de cos, i una cua de 49 centímetres. Té pell de color torrat o vermellosa amb el ventre més clar i algunes taques. Les seves potes són molt grosses i les pot fer servir per agafar-se, el qual li serveix per escalar, donat que sovint pujar als arbres a caçar el calau de Sulawesi i altres petits animals. Malgrat la seva ascendència carnívora, es tracta d'una espècie omnívora, en la qual la seva dieta és principalment a base de fruits.

## Taxonomia

Aquesta espècie, juntament amb la resta de civetes, sovint se les anomena gat civeta o gat geneta, però, encara que pertanyen al mateix ordre (carnivora) que els gats, no formen part de la família dels gats (Felidae). Es tracta de l'única espècie del gènera Macrogalidia.

## Referències

* 1 2 3 (anglès) Allison Ballance and Rod Morris, "Island Magic; Wildlife of the South Seas", David Bateman, 2003
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 286. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# De luns a venres

De luns a venres (De dilluns a divendres) fou el primer diari de distribució gratuïta redactat íntegrament en gallec.
Amb una tirada de 50.000 exemplars, que el sitúa en el lloc 30 a nivell estatal en difusió i el tercer a nivell gallec, aquesta publicació del Grupo El Progreso es distribuïa des de finals de 2006 els dies laborables (d'aquí el seu nom) a les set principals ciutats gallegues: la Corunya, Ferrol, Lugo, Ourense, Pontevedra, Santiago de Compostel·la i Vigo. Des de principis de 2013, el diari va passar a tenir una distribució setmanal publicant-se només els divendres però mantenint l'edició diària a la seva plataforma digital.
El periodista Alfonso Álvarez Riveiro dirigeix el diari, amb seu a Santiago. La redacció està formada per un equip de periodistes coordinats per Martín García Piñeiro, mentre que la direcció comarcal va a càrrec de Pedro Rodríguez Blanco. A partir de la creació del diari electrònic Galiciae, el 2007, la web de De luns a venres va ser integrada en aquest nou mitjà. Des de l'1 de desembre de 2008 es va agrupar amb el diari ADN, també de distribució gratuïta.

## Referències

* ↑ http://www.galicia-hoxe.com/index_2.php?idMenu=87&idNoticia=111072 Arxivat 2018-03-25 a Wayback Machine. O Grupo El Progreso lanza un novo diario gratuíto en galego
* ↑ http://lv.galiciae.com/nova/86837.html Arxivat 2011-09-13 a Wayback Machine. Terceiro diario galego en difusión
* ↑ «'LV. De Luns a Venres' passa a ser setmanal». Arxivat de l'original el 2013-02-01. [Consulta: 2 maig 2015].
* ↑ "Alianza estratégica ADN-LV en Galicia" Arxivat 2011-04-12 a Wayback Machine., article a www.adn.es, 26 de novembre de 2008.

## Enllaços externs

* Web del diari Galiciae (castellà)
# Can Joan Moreno

Can Joan Moreno és una casa de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres de carener paral·lel a la façana i planta baixa i pis. Els murs que són de paredat estan arrebossats i pintats. La porta és de llinda plana de fusta amb aplicacions de ferro i permòdols a les impostes. Les finestres també són de llinda plana sense decorar amb mènsules a la línia de les impostes. Fou restaurada fa pocs anys.

## Referències

* ↑ «Can Joan Moreno». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Coron

«Coron» té aquests significats:
* Coron o Coró, antiga ciutat a l'actual unitat perifèrica de Messènia (Grècia)
* Coron (Maine i Loira), municipi al departament de Maine i Loira (regió de País del Loira, França)
** Primera batalla de Coron (16 de març de 1793), combat entre les forces franceses reialistes i republicanes a prop de Coron durant la Revolta de La Vendée
** Segona Batalla de Coron (11 d'abril de 1793), combat durant la Revolta de La Vendée
** Tercera batalla de Coron (18 de setembre de 1793), combat durant la Revolta de La Vendée
# Cañada Juncosa

Cañada Juncosa és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Regino Villalba Pérez | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | José Collado Escribano | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Can Joan (Bigues)

Can Joan, o Can Joan del Pla, és una masia del veïnat de Vallroja i el Pla, a Bigues, en el terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental.
Està situada en el veïnat de Vallroja i el Pla, al nord-oest del Rieral de Bigues, a llevant del Pla del Vermell. És la casa situada just a migdia de Can Lleuger. Format aquest veïnat amb les masies de Can Benet, Can Lleuger, Can Lluís, Can Margarins i Ca l'Oncle, quasi agrupades, Can Vermell i les restes de Can Puça una mica més al sud, i Can Piler, més al nord-est.
Està inclosa a l'Inventari del patrimoni cultural i en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells.
El seu accés és per una pista rural en bon estat que arrenca cap al nord-est del punt quilomètric 23,8 de la carretera BP-1432, a prop de l'extrem nord del Rieral. En 800 metres seguint aquesta pista s'arriba al costat de ponent de Ca l'Oncle.

## Referències

* ↑ «Inventari Patrimoni Cultural de Bigues i Riells. Memòria tècnica». Arxivat de l'original el 2010-11-16. [Consulta: 22 febrer 2011].
* ↑ Catàleg de masies i cases rurals
# Cristóbal de Acuña

Cristóbal d'Acuña (Burgos, 1597 - Llima, 1675) va ser un missioner jesuïta castellà i cronista d'Índies, autor d'un famós relat sobre l'exploració del riu Amazones.
Va entrar a la Companyia de Jesús al març de 1613. En 1622 va ser destinat a Paraguai on va arribar amb altres 22 missioners. Des de 1625 se'l troba a Xile entre els maputxes i al Perú on va fundar l'escola de Cuenca. Va fer els seus últims vots en 1634 a Santiago de Xile.
En 1639 va formar part de l'expedició de Pedro Teixeira, qui explorava per segona vegada la conca de l'Amazones amb l'objectiu de cartografiar el territori i avaluar les seves riqueses. El viatge va durar des del 16 de febrer fins al 12 de desembre quan van arribar a Pará. De tornada a Espanya, Acuña va presentar al rei Felipe IV la seva obra Nou descobriment del Gran Riu de les Amazones en la qual aconsella la conquesta i evangelització d'aquesta zona. La seva minuciosa crònica de l'expedició, una de les més importants i completes sobre l'Amazones, es va publicar a Madrid en 1641 i posteriorment va ser traduïda al francès (1682) i a l'anglès (1698, traduïda de la versió francesa i no de l'original espanyola). L'edició francesa va ser la primera a incloure mapes basats en les descripcions d'Acuña.
Acuña va visitar Roma com a procurador dels jesuïtes i posteriorment, de tornada a Espanya, va ser nomenat qualificador de la Inquisició. Finalment, va tornar a les Índies occidentals i es va establir a Lima, on va morir.

## Notes

* ↑ Cristóbal de Acuña. Nuevo descubrimiento del gran río de las Amazonas. Imprenta del Reyno, 1641.

## Bibliografia

* MARTÍNEZ AÑIBARRO Y RIVES, Manuel. Intento de un diccionario biográfico y bibliográfico de autores de la provincia de Burgos, 1890.
* Cristóbal de Acuña. Ignacio Arellano. Nuevo descubrimiento del Gran Río de las Amazonas. Iberoamericana Editorial, 2009. ISBN 9788484894452. Ignacio Arellano, ed. Nuevo descubrimiento del Gran Río de las Amazonas. Iberoamericana Editorial. ISBN 9788484894452.
* FERNÁNDEZ G., E., voz «Acuña, Cristóbal de» en Charles E. O'Neill – Joaquín M. Domínguez (dir.), Diccionario histórico de la Compañía de Jesús, tomo I, Institutum historicum S.I., Roma 2001, ISBN 84-8468-037-1, p. 13