OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gotruda de Cerdanya

Gotruda de Cerdanya (m.c.960) va ser comtessa consort del Pallars.

## Orígens familiars

Era filla Miró II de Cerdanya i la seva amistançada Virgília d'Empúries.
| | | | | | 16. [] | 16. [] | 16. [] | 16. [] |
| | | | | | 8. Sunifred I d'Urgell | 8. Sunifred I d'Urgell | 8. Sunifred I d'Urgell | 8. Sunifred I d'Urgell | | | |
| | | | | | 17. [] | 17. [] | 17. [] | 17. [] |
| | | | | | 4. Guifré el Pilós | 4. Guifré el Pilós | 4. Guifré el Pilós | 4. Guifré el Pilós | | | | | | |
| | | | | | | | | 18. [] | 18. [] | 18. [] | 18. [] |
| | | | | | 9. Ermessenda | 9. Ermessenda | 9. Ermessenda | 9. Ermessenda | | | |
| | | | | | 19. [] | 19. [] | 19. [] | 19. [] |
| | | | | | 2. Miró II de Cerdanya | 2. Miró II de Cerdanya | 2. Miró II de Cerdanya | 2. Miró II de Cerdanya | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 20. [] | 20. [] | 20. [] | 20. [] |
| | | | | | | | 10. [] | 10. [] | 10. [] | 10. [] | | | |
| | | | | | 21. [] | 21. [] | 21. [] | 21. [] |
| | | | | | 5. Guinidilda d'Empúries | 5. Guinidilda d'Empúries | 5. Guinidilda d'Empúries | 5. Guinidilda d'Empúries | | | | | | |
| | | | | | | | | 22. [] | 22. [] | 22. [] | 22. [] |
| | | | | | 11. [] | 11. [] | 11. [] | 11. [] | | | |
| | | | | | 23. [] | 23. [] | 23. [] | 23. [] |
| | | | | | 1. Gotruda de Cerdanya | 1. Gotruda de Cerdanya | 1. Gotruda de Cerdanya | 1. Gotruda de Cerdanya | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | 24. Bel·ló de Carcassona | 24. Bel·ló de Carcassona | 24. Bel·ló de Carcassona | 24. Bel·ló de Carcassona |
| | | | | | | | | | | | 12. Sunyer I d'Empúries | 12. Sunyer I d'Empúries | 12. Sunyer I d'Empúries | 12. Sunyer I d'Empúries | | | |
| | | | | | | | | 25. [] | 25. [] | 25. [] | 25. [] |
| | | | | | | | | 6. Delà I d'Empúries | 6. Delà I d'Empúries | 6. Delà I d'Empúries | 6. Delà I d'Empúries | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 26. [] | 26. [] | 26. [] | 26. [] |
| | | | | | 13. [] | 13. [] | 13. [] | 13. [] | | | |
| | | | | | 27. [] | 27. [] | 27. [] | 27. [] |
| | | | | | 3. Virgília d'Empúries | 3. Virgília d'Empúries | 3. Virgília d'Empúries | 3. Virgília d'Empúries | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 28. [] | 28. [] | 28. [] | 28. [] |
| | | | | | | | | 14. Sunifred I d'Urgell | 14. Sunifred I d'Urgell | 14. Sunifred I d'Urgell | 14. Sunifred I d'Urgell | | | |
| | | | | | 29. [] | 29. [] | 29. [] | 29. [] |
| | | | | | 7. Quíxol | 7. Quíxol | 7. Quíxol | 7. Quíxol | | | | | | |
| 30. [] | 30. [] | 30. [] | 30. [] |
| | | 15. Ermessenda | 15. Ermessenda | 15. Ermessenda | 15. Ermessenda | | | |
| | | | | | 31. [] | 31. [] | 31. [] | 31. [] |

## Núpcies i descendents

Es va casar amb Llop I de Pallars, amb qui va tenir 5 fills:
* l'infant Ramon III de Pallars (?-995), comte de Pallars
* l'infant Borrell I de Pallars (?-995), comte de Pallars
* l'infant Sunyer I de Pallars (?-1011), comte de Pallars
* l'infant Sunifred de Pallars
* la infanta Riquilda de Pallars

## Referències

* ↑ «Delà I d'Empúries». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 maig 2014].
* ↑ Pladevall i Font, Antoni. Catalunya Romànica: Vol.XV El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 848519456X.
# Comunitat cistercenca de Santa Maria de Vallbona de les Monges

La Comunitat cistercenca de Santa Maria de Vallbona de les Monges és una comunitat religiosa de la branca femenina més important de l'Orde del Cister, establerta al monestir de Santa Maria de Vallbona de les Monges el 1172 procedents de Tulebras (Navarra) a instigació de Ramon de Vallbona. Aviat van rebre la protecció i el favor de la Corona d'Aragó, que es va traduir en terres i altres béns. El 1275 s'hi enterrà al monestir la reina Violant d'Hongria i el 1380 s'hi establí una baronia.
El monestir va decaure des del segle xvii, decadència que culminà durant les exclaustracions motivades per la guerra del Francès (1809-1810) i la desamortització de Mendizábal (1835). Poc després, però, se'ls va permetre de tornar al monestir, on s'han mantingut. La guerra civil espanyola va destruir bona part del seu patrimoni històric. Des del 1989 el monestir forma part de la ruta turística del Cister i ha revifat la comunitat, que el 1994 va rebre el Premi d'Honor Lluís Carulla.

## Enllaços externs

* Web oficial del Monestir de Vallbona de les Monges
* Monestir de Santa Maria
# Revelillas

Revelillas és una localitat situada al municipi de Valderredible en el qual hi viuen 12 persones (2004). Està situat a 19 km de Polientes i a 800 m per sobre el nivell del mar.
# Clarenç (Astarac)

Clarenç és ua antiga comuna d’Astarac, a Gascunya (Occitània). En 1822 va ser reunida a Sent Arroman.

## Referències

* ↑ Henri Polge, "Démembrements et remembrements des collectivités locales en pays gersois du Moyen Âge à nos jours (suite et fin)", Bulletin de la société archéologique, historique, littéraire et scientifique du Gers. LXXe année, 2e trimestre 1969. p.289
# San Martín de Valdelomar

San Martín de Valdelomar és una localitat del municipi de Valderredible (Cantàbria) en la que el 2004 hi vivien nou persones (2004). És a 22 km de Polientes, la capital del municipi, i a 780 m per sobre el nivell del mar. Hi ha l'església de San Agustín, que fou declarada bé d'interès cultural l'any 1993.
# Luci Corneli Escipió (germà de Publi i Gneu Escipió)

Luci Corneli Escipió (en llatí Lucius Cornelius Scipio) va ser un magistrat romà. Era fill de Luci Corneli Escipió (cònsol 259 aC) (Lucius Cornelius Scipio) i germà de Gneu Corneli Escipió Calb i de Publi Corneli Escipió (cònsol 218 aC).
Només ens és conegut per ser el pare de Gneu Corneli Escipió Hispal (cònsol). El cognom Hispal del seu fill derivava ben segur de l'heroisme dels seus germans a Hispània. Segurament només va exercir magistratures menors o càrrecs sacerdotals secundaris.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 743.
# Puig Bronzer

El Puig Bronzer és una muntanya de 934 metres que es troba al municipi de les Preses, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Annales Museum Botanicum Lugduno-Batavi

Annales Museum Botanicum Lugduno-Batavi (abreujat Ann. Mus. Bot. Lugduno-Batavi) és un llibre de botànica escrit pel botànic, micòleg, pteridòleg, briòleg i algòleg neerlandès Friedrich Anton Wilhelm Miquel. És una obra en quatre volums editats a Amsterdam en el període 1863-1869.

## Publicació

* Vol. 1, p. 1-160, 1863; 161-331, 1864;
* vol. 2, p.¹1-148, 1865; p. 149-313, 1866;
* vol. 3, p. 1-315, 1867;
* vol. 4, p. 1-96, 1868; p. 97-319, 1869

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* Descripció a IPNI
* Descripció a botanicus
# Renedo de Bricia

Renedo de Bricia és una localitat, situada al municipi càntabre de Valderredible, en la que hi viuen 16 persones (2004). Es troba a 25 km de Polientes i a 987 metres per sobre el nivell del mar.
# Diògenes (escriptor)

Diògenes, en llatí Diogenes, en grec antic Διογένης fou un escriptor grec autor d'una obra sobre Pèrsia del qual el primer llibre és citat per Climent d'Alexandria. Parteni de Nicea esmenta un escriptor de nom Diògenes, autor d'una història sobre la península de Pal·lene que podria ser la mateixa persona.

## Referències

* ↑ 6.Diogenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1020
# Bogud II

Bogud II fou rei de Mauritània, successor del seu pare Bogud I a la part occidental. Bogud I i Bogud II sembla que van ser la mateixa persona.
Vers el 48 aC apareix donant ajut a Cassi Longí a la Hispània Ulterior contra una revolta que afectava la província. A la campanya de Juli Cèsar a Àfrica, Mauritània occidental fou envaïda sense èxit pel jove Gneu Pompeu. Quan el rei Juba I de Numídia va unir les seves forces a les de Quint Cecili Metel Pius Escipió, Bogud el va atacar a instigació de l'exiliat Publi Siti i el va obligar a retornar per defensar el regne.
A la guerra d'Hispània, Bogud II es va unir a Cèsar personalment contra els fills de Pompeu (45 aC) i va ser a la batalla de Munda. A la mort de Cèsar (44 aC) Bogud II va ser aliat de Marc Antoni i segurament per necessitats d'aquest va entrar a Hispània el 38 aC i mentre el seu regne de Mauritània occidental fou ocupat per Boccus II de Mauritània oriental.
Aquesta usurpació va ser confirmada per Octavi August i sembla que a més a més va concedir una constitució de ciutat lliure a Tingis. Bogud va anar a Grècia i va lluitar amb Marc Antoni i va morir a la ciutat de Metone quan va ser conquerida per Agripa el 32 aC o principis del 31 aC.
# Martinatx

Martinatx és una zona de camps de conreu del Pallars Jussà situat en el terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Claverol, en terres del poble de Sant Martí de Canals.
Està situada al sud-est de Sant Martí de Canals, a l'extrem sud-est de l'antic terme de Claverol, a prop d'on passava el termenal amb Hortoneda de la Conca. És al costat sud-est del Pont de la Casa, al sud-oest de les Fonts i al nord-est de Llavaés. La Carretera de Pessonada passa per migdia de Martinatx, lloc on la carretera guanya fortament alçada gràcies a diversos revolts molt tancats.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Dicaeum keiense

El picaflors pit-rosat (Dicaeum keiense) és una espècie d'ocell de la família dels Dicèids (dicaeidae). És endèmic de les illes del sud i sud-est de l'arxipèlag de les Moluques, a Indonèsia. Els seus hàbitats principals són els següents ambients tropicals i subtropicals: boscos de frondoses secs, boscos de frondoses humits, manglars, sabana seca, matollars secs, matollars mediterranis, matollars de muntanya, cursos d'aigua i jardins rurals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

La llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional en la seva versió 14.1 (gener 2024) reconegué aquest tàxon com una espècie de ple dret, segmentant-lo del picaflors australià (Dicaeum hirundinaceum) en base a diferències morfològiques significatives. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), ja consideraven aleshores que aquest tindria la categoria d'espècie.

## Referències

* ↑ «Dicaeum keiense». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 13 juliol 2024 (català)
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Dippers, leafbirds, flowerpeckers, sunbirds» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. Congrés Ornitològic Internacional, 2024. [Consulta: 13 juliol 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 719. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pink-breasted Flowerpecker» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Species Updates IOC Version 14.1» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. Congrés Ornitològic Internacional, 2024. [Consulta: 13 juliol 2024].
# Entoloma sinuatum

Entoloma sinuatum és un bolet basidiomicet de la família Entolomataceae, que creix normalment en sòls argilencs i calcaris, preferentment en boscs de faigs, roures o mixtos, i voltants. És verinós i es coneix vulgarment com a bolet enganyós o pèrfid, perquè és molt confusible amb algunes altres espècies de bolets comestibles. El seu basònimo és Agaricus sinuatus Pers., 1801.

## Descripció

A simple vista, el cos fructífer d'aquest bolet té una forma clàssica d'un bolet de camp, i pot arribar a fer fins a 19 cm d'alt. Es constitueix per un tronc semigruixut que sosté el píleu la cutícula del qual presenta una color grisa clara cremosa, encara que pot presentar coloracions que van del vori fins a l'ocre. Una mica menys llegible es poden distingir petites fibril·les radials. En els bolets joves l'estructura del cos és incurvada —amb la vora plegada cap a dins—, però després serà plana i ondulada. Les làmines són de color blanca amb tons groguencs o salmó, escollades, lliures i espesses. La seva carn és consistent i de color blanquinosa, amb una textura fibrosa. Té una olor farinosa i agradable.

## Comestibilitat

Aquest bolet és tòxic, i és una dels bolets amb més registres d'enverinament degut al seu consum. És molt fàcil de confondre amb una altra mena de bolets comestibles perquè és molt semblant a altres membres de la seva família.

## Intoxicació

En la majoria dels casos es presenta un quadre de vòmits i diarrea intensa, així com enrogiments en algunes parts del cos, com ara les parts genitals i la cara.

## Referències

* 1 2 Grünert, H.; Grünert, R.; VV.AA.. Guías de Naturaleza Blume: Setas (t. original:"Pilze"). Barcelona: Blume, 1984, p. 62. ISBN 84-87535-11-9.
# Escola Municipal Ignasi Iglesias

Escola Municipal Ignasi Iglésias és un centre educatiu de Barcelona que va obrir les seves portes el 17 de novembre de 1931.

## Història

El seu origen se situa l'any 1930, quan l'associació Amics d'Ignasi Iglésias va engegar una campanya de recaptació de fons per aixecar una font en homenatge al poeta i dramaturg, fill de Sant Andreu de Palomar, que havia mort dos anys abans. La recaptació va suposar un gran èxit, per la qual cosa, i tenint en compte l'aferrissada defensa que Iglésias havia fet de les escoles a l'aire lliure mentre va ser membre del consistori barceloní, es van destinar els diners a la compra de la finca Les Carasses per crear-hi una escola pública.
El centre, que pertanyia al Patronat d'Escoles Municipals, va seguir els principis de les escoles a l'aire lliure i impartia els ensenyaments d'acord amb el model de l'escola activa. Després de la guerra civil espanyola, molts mestres van ser depurats, però l'escola va seguir oberta i els seus professionals van mantenir la ferma voluntat d'oferir un bon servei al barri. Amb la recuperació de les institucions democràtiques es va crear la primera direcció col·legiada i el consell escolar.
La intervenció pedagògica de l'escola Ignasi Iglésias es fonamenta en els models d'escola activa, la implantació de les noves tecnologies, l'educació per i des de la diversitat cultural, el respecte per l'entorn i una visió globalitzadora de l'educació. El centre ha estat el referent educatiu de Sant Andreu, i per les seves aules ha passat gran part dels veïns i les veïnes del barri. El prestigi assolit ha fet que sigui una de les escoles amb més sol·licituds de matriculació.
Destaca també per la seva implicació en la vida del barri i la seva presència en les festes populars, a les quals du el seu propi gegant. Actualment hi segueixen estudis uns 277 alumnes d'entre 3 i 12 anys. El centre està integrat per la masia històrica Les Carasses, un edifici d'estil modern i una nova planta que acull el gimnàs i sala d'actes. El 2007 van rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* ↑ L'Escola Ignasi Iglésias, l'antiga masia de Les Carasses, BTV
* ↑ Història al web de l'escola
* ↑ «Festa Major de Sant Andreu de Palomar 2014». Arxivat de l'original el 2017-01-03. [Consulta: 13 setembre 2016].
* ↑ Concessió de la medalla al web de l'ajuntament
* ↑ Hereu presideix l'acte de concessió de les Medalles d'Honor de la Ciutat, laxarxa, 29 de novembre de 2007

## Enllaços externs

* Web de l'EM Ignasi Iglesias
* Blog de l'AMPA de l'EM Ignasi Iglesias
* Fotografies de les festes de l'escola Arxivat 2016-10-02 a Wayback Machine.
# Rucandio

* Per a altres significats, vegeu «Rucandio (Burgos)».
Rucandio és un nucli de població a 19 km de Polientes i a 837 msnm al municipi càntabre de Valderredible, en el que només hi viuen 5 persones (2004).
# San Andrés de Valdelomar

San Andrés de Valdeomar és una localitat, situada al municipi càntabre de Valderredible, en el que hi viuen 18 persones (2004). És a 23 km de Polientes. L'any 2008 tenia 11 habitants (INE). Està localitzada a 870 msnm, i dista 24 km de la capital municipal, Polientes.
# Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1912 - triple salt masculí

El triple salt masculí va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912. Aquesta va ser la cinquena vegada que es disputava aquesta competició, sent una de les 12 que s'han disputat en totes les edicions dels Jocs. La prova es va disputar el dilluns 15 de juliol i hi van prendre part 20 atletes de 7 nacions diferents.
La prova va ser dominada pels saltadors suecs, que van ocupar les tres places de podi.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Gustaf Lindblom (SWE) | Georg Åberg (SWE) | Erik Almlöf (SWE) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1912.
| Rècord del Món | 15m 52cm | Dan Ahearn | Nova York (USA) | 30 de maig de 1911 |
| Rècord Olímpic | 14m 92cm | Tim Ahearne | Londres (GBR) | 25 de juliol de 1908 |

## Resultats

Cada saltador tenia l'oportunitat de fer tres salts. Els tres millors podien realitzar tres salts més de millora.
| Posició | Atleta | Preliminar | Preliminar | Preliminar | Preliminar | Final | Final | Final | Millor salt |
| Posició | Atleta | 1 | 2 | 3 | Posició | 4 | 5 | 6 | Millor salt |
| 1 | Gustaf Lindblom (SWE) | 14.74 | 14.76 | 14.20 | 1r | — | 14.35 | 14.32 | 14.76 |
| 2 | Georg Åberg (SWE) | 13.58 | 13.90 | 14.51 | 2n | — | 14.03 | — | 14.51 |
| 3 | Erik Almlöf (SWE) | — | 13.46 | 14.17 | 3è | — | 13.85 | 14.10 | 14.17 |
| 4 | Erling Vinne (NOR) | 13.63 | 14.14 | 13.34 | 4t | | | | 14.14 |
| 5 | Platt Adams (USA) | 13.72 | 14.09 | — | 5è | | | | 14.09 |
| 6 | Edvard Larsen (NOR) | 13.27 | 13.90 | 14.06 | 6è | | | | 14.06 |
| 7 | Hjalmar Ohlsson (SWE) | 14.01 | 13.87 | 13.91 | 7è | | | | 14.01 |
| 8 | Nils Fixdal (NOR) | 13.96 | 13.58 | 13.66 | 8è | | | | 13.96 |
| 9 | Charles Brickley (USA) | 13.88 | 13.84 | 13.77 | 9è | | | | 13.88 |
| 10 | Gustaf Nordén (SWE) | 13.81 | 12.76 | — | 10è | | | | 13.81 |
| 11 | Johan Halme (FIN) | 13.79 | 13.43 | 13.51 | 11è | | | | 13.79 |
| 12 | Inge Lindholm (SWE) | 13.14 | 13.57 | 13.74 | 12è | | | | 13.74 |
| 13 | Edward Farrell (USA) | — | 13.42 | 13.57 | 13è | | | | 13.57 |
| 14 | Otto Bäurle (GER) | 13.12 | — | 13.52 | 14è | | | | 13.52 |
| 15 | Gustav Kröjer (AUT) | 12.90 | 13.45 | 12.95 | 15è | | | | 13.45 |
| 15 | Patrik Ohlsson (SWE) | 12.98 | 13.37 | 13.45 | 15è | | | | 13.45 |
| 17 | Skotte Jacobsson (SWE) | 13.33 | — | 12.71 | 17è | | | | 13.33 |
| 18 | Calvin Bricker (CAN) | 13.25 | | | 18è | | | | 13.25 |
| 19 | Timothy Carroll (GBR) | — | 12.54 | 12.56 | 19è | | | | 12.56 |
| 20 | Arthur Maranda (CAN) | 12.53 | 12.07 | 12.25 | 20è | | | | 12.53 |

## Referències

* ↑ «Athletics at the 1912 Stockholm Summer Games: Men's Triple Jump». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d'octubre 2012. [Consulta: 22 juliol 2016].

## Bibliografia

* Bergvall, Erik (ed.). Adams-Ray, Edward (trans.).. The Official Report of the Olympic Games of Stockholm 1912. Estocolm: Wahlström & Widstrand, 1913.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2015. [Consulta: 3 gener 2007].
# Inocybe geophylla

Inocybe geophylla és una espècie de bolet verinós. Està distribuït a Europa i Amèrica del Nord i apareix en boscos de coníferes i arbres caducifolis a l'estiu i la tardor.

## Toxicitat

Inocybe geophylla conté muscarina. Els símptomes de l'enverinament per la muscarina són l'increment de la salivació, suar i la lacrimació dins dels 15–30 minuts després de la ingestió. Agrans dosis hi pot haver dolor abdominal, dolor, nàusea, diarrea i visió borrosa. No hi ha el deliri. L'antídot específic és l'atropina. Tanmateix,l'administració d'atropina també pot ser perillosa, fins i tot, a grans dosis, mortal.
No hi ha registres que aquesta intoxicació hagi estat mortal.

## Referències

* ↑ Benjamin, Denis R. Mushrooms: poisons and panaceas – a handbook for naturalists, mycologists and physicians. Nova York: WH Freeman and Company, 1995, p. 343. ISBN 0-7167-2600-9.
* ↑ North, Pamela. Poisonous Plants and Fungi in colour. Blandford Press & Pharmacological Society of Great Britain, 1967, p. 111.
* ↑ Benjamin, p. 346–49.
# CIRC HISTÒRIC RALUY

El Circ Històric Raluy és un circ català creat per Carlos Raluy i la seva filla Rosa Raluy el maig del 2016, fruit de la divisió-separació en dos de l'antic Circ Raluy De la separació familiar en van néixer 2 circs, el Circ Històric Raluy i el Circ Raluy Legacy.
# Fàbrica Fontdevila i Torres

La Fàbrica Fontdevila i Torres és una obra del municipi de Martorell (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'edificacions de mitjans del segle passat. Són naus de quatre plantes amb les instal·lacions corresponents per l'aprofitament de l'aigua del Llobregat. Són construïdes amb maó.

## Història

La colònia de Can Bros té el seu orígens a principis del segle xix amb l'establiment de diferents indústries. La primera fàbrica de filats fou la de Miquel Elies (1817) i amb diferents propietaris es treballà a Can Bros fins a 1967. Des d'aquella any la degradació de totes les construccions ha anat augmentant.

## Referències

* 1 2 «Fàbrica Fontdevila i Torres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 febrer 2016].
# Población de Arriba

Población de arriba és una localitat, situada al municipi càntabre de Valderredible, en la que hi viuen 16 persones (2004). Es troba a 11 km de Polientes i a 935 m per sobre el nivell del mar.
# Fibres eferents

En el sistema nerviós, les neurones o neurofibres eferents (també neurones efectores) transporten els impulsos nerviosos fora del sistema nerviós central cap efectors com els músculs o les glàndules (i també les cèl·lules ciliades de l'oïda interna). Aquest terme també s'usa per descriure les connexions relatives entre les estructures nervioses (per exemple, la sinapsi d'una neurona eferent proporciona input a una altra neurona). L'activitat oposada de direcció o sentit s'anomena aferent.
Els nervis motors són nervis eferents implicats en el control muscular. El cos de la cèl·lula de la neurona eferent es connecta a un únic i llarg axó i diverses petites dendrites que surten del propi cos cel·lular. Aquest axó després forma una sinapsi neuromuscular amb els efectors. El cos cel·lular de la motoneurona té forma de satèl·lit. La motoneurona és present en la substància grisa de la medul·la espinal i el bulb raquidi, i crea un recorregut electroquímic cap a l'òrgan o múscul efector.