OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barjon

Barjon és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 42 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Barjon era de 42 persones. Hi havia 16 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 26 habitatges, 17 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 26 habitatges eren cases. Tots els 17 habitatges principals que hi havia estaven ocupats pels seus propietaris; 2 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 12 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 5 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Barjon el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 24 persones, 17 eren actives i 7 eren inactives. De les 17 persones actives 16 estaven ocupades (10 homes i 6 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 7 persones inactives 3 estaven jubilades i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa d'informació i comunicació, 2 d'empreses de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una perruqueria.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Barjon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Barjon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Coelorinchus notatus

Coelorinchus notatus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix bentopelàgic i marí d'aigües tropicals que viu fins als 421 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giorna M. E. 1809. Mémoire sur des poissons d'espèces nouvelles et de genres nouveaux. Plus: Suite et conclusion du mémoire (pp. 177-180). Mem. Acad. Imp. Sci. Lit. Beaux-arts., Turin v. 9 (pt 1). 1-19, 177-180.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Coelorinchus notatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Joan Lau

Can Joan Lau és una casa del municipi de l'Escala inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli antic de la població de l'Escala, a la part est de l'entramat. Forma cantonada entre els carrers del doctor Puig Sureda, del Mar i sant Pere.
Edifici de planta més o menys trapezoïdal format per tres crugies. Està distribuït en planta baixa i pis, amb un altell o àtic situat al centre de la coberta, el qual té sortida al terrat que ocupa la part posterior de l'edifici. La part corresponent a la façana principal és a un sol vessant. Aquesta façana, orientada al carrer Puig Sureda, presenta una motllura horitzontal a la línia de separació entre els dos pisos. A la planta baixa hi ha una porta d'accés rectangular, amb l'emmarcament motllurat i teulada a la part superior. Als costats, dues finestres rectangulars emmarcades amb pedra, amb l'ampit arrodonit i reixa de ferro treballada. Als extrems de la façana hi ha dues franges verticals a manera de pilastres, amb decoració central. Al pis, destaca un balcó central, amb la llosana sostinguda per dues mènsules decorades, i dues finestres a banda i banda, amb l'ampit sobresortit i motllurat. La façana està coronada per una cornisa rectilínia. La resta del parament es troba arrebossat i pintat.
La façana posterior és força més interessant. Tot el parament està dividit en plaques horitzontals arrebossades i pintades, que perden amplada a mesura que guanyen alçada. A la planta baixa hi ha un sòcol inferior de pedra i una única finestra rectangular modificada. Al pis, un balcó corregut amb la llosana motllurada i la barana de ferro treballada, al que hi tenen sortida dos finestrals rectangulars, decorats amb una dovella a la part superior. La façana està rematada amb una àmplia cornisa damunt la qual hi ha un plafó d'obra sinuós al centre i, als costats, dues baranes de ferro treballat que delimiten el terrat. La cantonada amb el carrer del Mar és arrodonida i està decorada amb les mateixes plaques de la resta de la façana.

## Referències

* 1 2 3 «Can Joan Lau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Cavazzo Carnico

Cavazzo Carnico (friülà Cjavaç) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 1.105 habitants. Limita amb els municipis d'Amaro, Bordano, Tolmezzo, Trasaghis, Venzone, Verzegnis i Vito d'Asio (PN). Es troba a la regió de Càrnia.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Dario Iuri | Centreesquerra |
# Arunamalaia

Arunamalaia és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Arunamalaia banderdewaensis, que es troba a l'Índia (Arunachal Pradesh).

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 11 octubre 2011].
# El tall de la navalla

El tall de la navalla (títol original: The Razor's Edge) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Byrum, estrenada l'any 1984, adaptació de la novel·la homònima de Somerset Maugham. La pel·lícula és un remake de la pel·lícula de 1946, The Razor's Edge.
Ha estat doblada al català.

## Argument

Larry Darrel és un home obsessionat a trobar un significat a la vida després d'haver viscut els horrors de la Primera Guerra Mundial. Torna a casa seva i torna a veure la seva bonica promesa, recuperant el seu treball com a agent de borsa en una distingida casa de corredoria. Tanmateix, queda un buit espiritual i filosòfic en la vida de Larry, que no es pot omplir amb diners i seguretat. Deixant enrere la prosperitat de la postguerra a Amèrica, els seus amics i la seva família, Larry viatja primer a París, i des d'allà a un monestir a les muntanyes del Tibet, on busca la il·luminació d'un tipus de vida més elevat.

## Repartiment

* Bill Murray: Larry Darrell
* Theresa Russell: Sophie MacDonald
* Catherine Hicks: Isabel Bradley
* Denholm Elliott: Elliott Templeton
* James Keach: Gray Maturin
* Peter Vaughan: Mackenzie
* Brian Doyle-Murray: Piedmont
* Stephen Davies: Malcolm
* Saeed Jaffrey: Raaz

## Referències

* ↑ esadir.cat. El tall de la navalla. esadir.cat.
* ↑ «The Razor's Edge». The New York Times.
# Banu Jahir

Els Banu Jahir (àrab: بنو جهير, Banū Jahīr) o jahírides foren un clan familiar que va controlar el visirat abbàssida durant part del període del sultanat seljúcida.
El primer membre destacat fou Abu-Nasr Muhàmmad ibn Muhàmmad ibn Jahir, conegut com a Fakhr-ad-Dawla, d'una família rica de Mossul dedicada al comerç i favorable als emirs Banu Uqayl de Mossul. El 1050, mort l'emir Kirwash, Abu-Nasr Muhàmmad es va traslladar a Alep on va arribar a visir del mirdàsida Thamal Muïzz-ad-Dawla i el 1054 va arribar a visir del marwànida Nasr-ad-Dawla de Mayyafarikin (mort el 1061). El 1061, les lluites entre els fills de Nasr-ad-Dawla, el van aconsellar aprofitar el moment en què el califa necessitava un visir que fos acceptable pel sultà seljúcida, per optar al càrrec i fou nomenat.
Durant mig segle ell i la família van conservar el càrrec. Fakhr-ad-Dawla fou visir fins al 1078, excepte un breu període d'unes setze setmanes el 1068. El 1078 va caure en desgràcia però al cap de poc fou substituït pel seu fill Amid-ad-Dawla, que fou proper del visir seljúcida Nidham-al-Mulk, amistat concretada en el casament d'Amid-ad-Dawla amb una filla de Nidham-al-Mulk, que va morir vers el 1078, i després amb una neboda de la seva dona difunta.
A la meitat del regnat de Màlik-Xah I (1072-1092), el 1083, el califa al-Muqtadí (1075-1094) que es volia desfer de la tutela seljúcida, el va destituir i va nomenar visir a Abu-Xujà Rudhrawari. Llavors va obtenir de Màlik-Xah tropes per conquerir l'emirat marwànida; el marwànida va obtenir el suport de l'uqaylida Muslim de Mossul, mentre que el general seljúcida Ortuk no li donava el suport esperat. Amid-ad-Dawla va poder conquerir Mayyafarikin, Amida i altres fortaleses de Diyar Bakr, després de setges i finalment la guerra es va acabar el 1085, però impopular i després de malgastar en un any el tresor marwànida, fou destituït per Màlik-Xah (1086). Finalment el 1089 va rebre altre cop la província mentre que el seu pare Fakhr-ad-Dawla rebia de Màlik-Xah el govern de Mossul que l'acabava de conquerir als uqàylides. Fakhr-ad-Dawla va morir en aquesta ciutat el 1090.
El 1091 el visir seljúcida Nidham-al-Mulk va aconseguir fer restablir a Amid-ad-Dawla com visir abbàssida càrrec que va conservar fins al 1100, deixant al front del govern del Diyar Bakr el seu germà al-Kafi Dhaïm ar-Ruassà Abu-l-Qàssim Alí (i després el va succeir el seu fill Ibn al-Kafi). El 1094 Tútuix I, germà de Màlik-Xah I, es va apoderar de Diyar Bakr. Al-Kafi va ser nomenat visir del Diyar Bakr però revocat poc després i el territori es va repartir entre diversos caps turcmans.
Amid-ad-Dawla, deposat el 1100 per orde del sultà Barkyaruq, fou empresonat i va morir al cap de poc a la presó, el mateix any 1100. El seu germà al-Kafi fou visir del califa al-Mustánsir del 1102 al 1106 i del 1108 al 1113. Encara un altre membre de la família, Nidham-ad-Din Abu-Nasr al-Mudhàffar ibn Muhàmmad ibn Jahir, fou visir del 1140 al 1146. Fou el darrer membre rellevant de la família.

## Bibliografia

* Amedroz, The Marwanid dinasty of Diyar Bakr, 1903
# Basiri

Basiri (àrab: بصيري, Baṣīrī), sobrenom amb el que fou conegut Mohamed Sidi Brahim Basir (Tan-Tan, 1944 - Al-Aaiun, 1970), fou un líder independentista sahrauí.

## Biografia

Després d'estudiar al Sàhara Occidental i al Marroc, va cursar estudis universitaris al Caire i Damasc. De retorn al Marroc va fundar el diari Chumuu, que s'oposava a l'ocupació marroquina del Sàhara Occidental, havent de fugir a territori espanyol. El 1968, entrà a Smara sense permís i va ésser detingut però, mercès a la petició de molts caps locals, va ésser alliberat. A finals del 1969 s'assabentà del projecte secret de repartiment del Sàhara Occidental entre el Marroc i Mauritània. El 12 de desembre de 1969 va fundar l'Organització d'Avantguarda per l'alliberament de Saguia el Hamra i Río de Oro, de la que fou secretari general el mateix Basir.
En una manifestació a l'Al-Aaiun el 17 de juny de 1970 al barri de Zemla, en què es reivindicava la independència de la colònia, la Legió Espanyola, sota les ordres de la dictadura franquista, va disparar als manifestants causant nombroses víctimes. Aquella mateixa matinada, les autoritats franquistes van detenir centenars de sahrauís, entre ells Basiri. L'última notícia que se'n té va ser el 17 de juliol quan estava a la presó provincial. Després ja no se'n va saber mai més res.
Espanya va difondre que havia estat expulsat al Marroc i fins i tot va distribuir ordres als seus funcionaris perquè el detinguessin en cas de tornar a la llavors província 53. Però tot apunta que era una farsa. Bassiri havia estat executat.

## Referències

* 1 2 Torrús, Alejandro. «El día en el que España hizo desaparecer al primer líder independentista saharaui». Público, 16-06-2020. [Consulta: 17 juny 2020].
* ↑ «Y donde está Basiri, el líder saharaui asesinado por España del que nadie quiere investigar». Kaos en la Red. [Consulta: 17 juny 2020].
# Fira del llibre de Leipzig

La Fira del Llibre de Leipzig (en alemany: Leipziger Buchmesse) és la segona fira del llibre més gran d'Alemanya després de la Fira del llibre de Frankfurt. La fira té lloc cada any durant quatre dies al recinte firal de Leipzig, a la part nord de Leipzig, Saxònia. És la primera gran reunió comercial de l'any i, com a tal, té un paper important en el mercat i sovint és on es presenten per primera vegada les noves publicacions. Té els seus orígens al segle XV.

## Referències

* ↑ Evenhuis, Neal Sherbornia, 1, 1, December 8, 2014, pàg. 1–4.
* ↑ Schönhöfer, Petra. «The book fair – a piece of German history» (en anglès). Goethe Institut, 01-03-2019. [Consulta: October 21, 2022].
# Concordat dels Quaranta Articles

El Concordat dels Quaranta Articles va ser un acord assolit el 1289 entre la Santa Seu i el Regne de Portugal.
Signat pel rei Dionís i el papa Nicolau IV, acabà un conflicte entre la monarquia portuguesa i el papat que havia començat el 1267, sota el regnat del pare de Dionís, el rei Alfons III. La disputa havia comportat l'excomunió d'ambdós reis.
L'hivern de 1289, el papa Nicolau IV va decidir resoldre les disputes sobre l'elecció o el nomenament dels bisbes portuguesos, en què el rei Dionís va tenir un paper important.
El concordat dels Quaranta Articles va ser signat, mitjançant procuradors del rei de Portugal, a la basílica romana de Santa Maria la Major el 12 de febrer de 1289 i les censures eclesiàstiques contra Portugal van ser eliminades el març. Per donar una major autoritat al mandat final del papa, el cardenal Latino Orsini d'Òstia, el cardenal Pietro Peregrossi de San Marco i el cardenal Benedetto Caetani de S. Nicola in Carcere van adjuntar les seves signatures i segells.

## Referències

* ↑ F. A. Dutra, "Dinis, King of Portugal", in Michael Gerli (ed.), Medieval Iberia: An Encyclopedia (Routledge, 2003), p. 285.
* ↑ A. Theiner (ed.), Caesaris Baronii Annales Ecclesiastici Tomus 23 (Bar-le-Duc 1871), sota l'any 1289, §31, p. 54.
# Can Sarí

Can Sarí és una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Formen la masia dues estructures principals, una que seria la primitiva masia, de planta quadrada, coberta a dues vessants i una altra més baixa, afegida a la part del darrere de l'anterior, de planta allargada.
És particular la gran quantitat de finestres que s'obren a la façana.
A la part davantera de la casa s'obre un pati rodejat de petites construccions i tancat amb una porta delimitada per dos pilars.
Façana
És l'element que li dona singularitat. Està dominada per una gra balconada al cos central, que correspon al pis principal de la casa, dividida en cinc sectors, formats per dos arcs penjats en ziga-zaga. Les cinc balconades estan tancades a l'exterior per uns grans finestrals amb vitralls de colors. És l'element més nou i notable del conjunt, adossat a l'antiga estructura.

## Història

És un exemple de les moltes cases pairals del municipi que ha sofert grans transformacions fins a modificar gairebé tot el conjunt.
L'únic que recorda l'antiga estructura és el pati central del davant de la casa i la planta de l'antic edifici, així com la distribució de l'interior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Sarí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Cañoncitos de dulce de leche

Els cañoncitos de dulce de leche són una varietat de pastes fetes amb pasta fullada farcida d'almívar de llet. Es cuinen al forn i es presenten empolvorats amb sucre de llustre i, de vegades, amb un tap fet de xocolata. En són típics de les gastronomies de l'argentina i de la uruguaiana. Aquest pastís va ser batejat així, probablement, pels forners immigrants espanyols els quals van arribar al Riu de la Plata a les darreries del segle xix. Molts n'eren anarquistes, i tenien per costum utilitzar noms fortament sarcàstics, anticlericals, etc., per als seus productes (així doncs, el pastís anomenat berlinesa és conegut com a bola de fraile [collon de frare] o suspiro de monja...).

## Referències

* Alposta, Luis. Mosaicos Porteños (en castellà). Buenos Aires: Dunken, 2005, p. 87. ISBN 9872169136.
* «Cañoncitos» (en castellà). Utilísima. Buenos Aires: 20th Century Fox.
# Banc Central Africà

El Banc Central Africà (BCA) és una de les tres institucions financeres de la Unió Africana. Està previst que vagi adquirint progressivament responsabilitats del Fons Monetari Africà.
La creació del BCA que està previst que estigui complet el 2028 va iniciar-se el 1991 amb el Tractat d'Abuja. La Declaració de Sirte del 1999 va fer una crida per a l'acceleració d'aquest procés amb la culminació de la creació el 2020.
Quan estigui completament implementat via la legislació del Parlament Panafricà, El BCA serà l'únic emissor de la moneda única africana, esdevindrà el banquer del govern africà, serà el banquer de les institucions públiques i privades de bancs, regularà i supervisarà la indústria bancària africana, i fixarà els interessos oficials i els tipus de canvi; conjuntament amb l'administració del govern africà.

## Referències

* ↑ Paul R. Masson and Heather Milkiewicz. «Africa's Economic Morass--Will a Common Currency Help?». The Digital Collegian, Jul, 2003. Arxivat de l'original el 2004-06-03. [Consulta: 22 abril 2006].
# En blanc II

En blanc II (en alemany Auf Weiss II ) és una pintura a l'oli sobre tela realitzada per Vassili Kandinski del febrer a l'abril de 1923. Va ser pintat a la ciutat alemanya de Weimar.

## Anàlisi

Aquesta tela del període de Bauhaus en què els kandinskis s'havien penjat en el seu menjador Dessau, En blanc II reprèn una obra de 1920 i el seu tema de les diagonals que es creuen. Però també recorda algunes pintures dels anys 1910 que mostraven enfrontaments d'elements pictòrics, de gigantomàquies de línies i de colors, com esdeveniments que es desenrotllen a la tela.
En la pintura es veu la tensió entre dues diagonals que emanen del fons gairebé quadrat el blanc del qual dona títol a l'obra. És per això que recorda els quadrats blancs de Kazimir Malèvitx, però també allò que Kandinski mateix diu del fons dels seus quadres: He après a barallar-me amb la tela, a conèixer-la com un ésser resistent al meu desig (el meu somni), i a sotmetre-la a aquest desig a través de la violència. D'entrada ella hi és, com una verge pura i casta a simple vista, a la joia celestial, aquesta tela pura és ella mateixa tan bella com un quadre. Tot seguit arriba el pinzell ple d'esperança que, a voltes aquí, a voltes allà, la conquereix a poc a poc amb tota l'energia de què disposa, com un colon europeu que travessa la salvatge Verge Natura, aquella que ningú mai no ha tocat, s'encamina amb la destral, la pala, el martell i la serra per doblegar-la al seu gust.
En En blanc II, la blancor de la tela verge és redoblada pel fons blanc que veu néixer a la seva superfície com un remolí de forces. Gràcies al moviment centrípet, les forces s'organitzen en una dualitat de línies negres. Perquè, contràriament a altres gigantomàquies i al precedent En blanc, Kandinski aconsegueix una claredat general mitjançant components purs, com si la baralla amb la tela hagués resultat amb la realització del desig del pintor.

## Referències

* ↑ «On White II» (en anglès). WikiArt. [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ «On White II, 1923 by Wassily Kandinsky» (en anglès). Wassily-Kandinsky.org. [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ «Vassily Kandinsnky» (en francès). Centre Pompidou. [Consulta: 13 febrer 2016].
# Barker (Uruguai)

Barker és una localitat de l'Uruguai, ubicada a l'est del departament de Colonia. Es troba a 91 metres sobre el nivell del mar. Segons les dades disponibles a la pàgina web fallingrain.com, Barker té una població aproximada de 91 habitants.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades

## Enllaços externs

* Informació sobre Barker, Uruguai (anglès)
# Basièja

Basièja (francès Baziège) és un municipi occità del Lauraguès, al Llenguadoc, en el departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana

## Vegeu també

* Batalla de Basièja.
# Fira i festes de Gandia

La fira de Gandia és una festa local que se celebra cada any a l'entorn del 3 d'octubre, festivitat de Sant Francesc de Borja. L'origen és el mercat que autoritzà el rei Jaume II el 1310. En l'actualitat és la festa local més destacada, junt amb les Falles de Gandia i la Setmana Santa de Gandia. S'hi celebren actes religiosos i diverses activitats culturals per tota la ciutat.
Especialment interessant és l'inici de la festa, que un dels darrers dies de setembre és anunciada per un grup de bandes de tambors que recorre la ciutat i visita les escoles durant el matí. Els músics van disfressats de manera paròdica amb un uniforme militar francès del segle xix i un nas i unes ulleres falses, i són encapçalats per un director anomenat el Tio de la Porra, que du un gran bastó a mode de bàcul, i que va vestit amb la mateixa disfressa.

## Referències

* http://www.gandiaturistica.com/feria-fiesta-gandia.htm
# Coixinet

«Coixinet» té aquests significats:
* Coixinet o quadradet (#), signe tipogràfic que pertany a la puntuació ampliada o informàtica
* Coixinet (mecànica), part que subjecta un eix, normalment dotat d'un sistema contra el fregament, i amb possibilitat d'ésser lubricat
* Coixinet de fricció, peça metàl·lica amb forma tubular mecanitzada i ajustada per inserir-la en una altra
* Coixinet (zoologia), part tova de les potes d'alguns animals
* Coixinet de monja
* Coixinet de rodolament