OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jun'ichi Seki

Jun'ichi Seki (japonès: 關 淳一) (Osaka, 13 d'agost de 1935 - 9 de juny de 2024) va ser un doctor en medicina membre de l'Organització Mundial de la Salut i un polític japonès que va exercir com a 17é alcalde de la ciutat d'Osaka des de 2003 fins a 2007. Era net de l'històric alcalde d'Osaka Hajime Seki, el qual governà la ciutat des de 1923 a 1935.

## Biografia

Jun'ichi Seki va nàixer a la ciutat d'Osaka el 13 d'agost de 1935, el mateix any que el seu avi va morir i deixà l'alcaldia de la ciutat. L'any 1961 Seki es graduà de la facultat de medicina de la Universitat municipal d'Osaka, incorporant-se com a assistent i docent en la mateixa universitat. Posteriorment, l'any 1987, Seki fou nomenat president de l'hospital municipal Momoyama d'Osaka, càrrec que canviaria el 1992 pel de director de la regidoria de salut ambiental d'Osaka. Va continuar treballant per a l'ajuntament d'Osaka, sempre sota el govern de Takafumi Isomura, fins que el 2003 va ser elegit alcalde d'Osaka amb el suport dels partits de centre-dreta. Durant el seu govern, el 2005 Seki va deixar de ser alcalde durant un mes degut a una dimissió, tornant a ser elegit eixe any. Cap a la fi del seu mandat, al 2007, se celebrà a Osaka el Campionat del món d'atletisme, presidint Seki algunes cerimònies. A les eleccions del mateix any, Seki va perdre aclaparadorament (amb una diferència de vora 200.000 vots) davant del candidat de l'oposició, el presentador de televisió Kunio Hiramatsu, el qual va ser presentat pel Partit Demòcrata i el Partit Socialdemòcrata, en el que es considerà un colp al govern del Partit Liberal Democràtic del Japó encapçalat per Yasuo Fukuda.
Posteriorment a la pèrdua de l'alcaldia, Seki es va mantindre allunyat de la política, tot i que va donar suport a alguns candidats opositors al Partit de la Restauració d'Osaka per a l'alcaldia de la ciutat. L'any 2010 va ser nomenat president de l'Organització Mundial de la Salut (OMS) al Japó.

## Referències

* ↑ «【混沌】（上）　「身の丈」か「大大阪」か　迫る大阪市長選 (1/2ページ) - MSN産経ニュース», 17-11-2007. Arxivat de l'original el 2007-11-17. [Consulta: 18 juny 2024].
* ↑ «歴代市長・副市長（助役）» (en japonès). [Consulta: 18 juny 2024].
* ↑ http://rekidaicity.blog.fc2.com/blog-entry-15.html%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «OSAKA 2007 – 500 days to go! | NEWS | World Athletics». [Consulta: 18 juny 2024].
* ↑ Johnston, Eric. «Osaka mayor expected to prevail despite policy, financial snafus» (en anglès), 11-10-2007. [Consulta: 18 juny 2024].
* ↑ https://br.reuters.com/article/us-japan-politics-idUST22717820071119%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Quitxé clàssic

Quitxé clàssic és el nom que rep la forma antiga de l'actual quitxé, llengua parlada a les terres altes de Guatemala pels voltants del segle xvi. El quitxé clàssic fou preservat en alguns documents històrics, històries de llinatges, texts missioners i diccionaris, i és la llengua en què fou escrit la destacada obra de la literatura mesoamericana sobre la formació de la religió maia, Popol Vuh.

## Bibliografia

* Brasseur de Bourbourg, Charles Étienne. Gramatica de la lengua quiche = Grammaire de la langue quichée, espagnole-française mise en parallèle avec ses deux dialectes, cakchiquel et tzutuhil, tirée des manuscrits des meilleurs auteurs guatémaliens: ouvrage accompagné de notes philologiques avec un vocabulaire comprenant les sources principales du quiché comparées aux langues germaniques et suivi d'un essai sur la poésie, la musique, la danse et l'art dramatique chez les Mexicains et les Guatémaltèques avant la conquête; servant d'introduction au Rabinal-Achi, drame indigène avec sa musique originale, texte quiché et traduction française en regard. París: Arthus Bertrand, 1862. OCLC 1819915. (francès) (castellà) (quitxé)
* Edmonson, Munro S.. «Classical Quiche». A: Norman A. McQuown (Volume ed.). Handbook of Middle American Indians, Vol. 5: Linguistics. Austin: University of Texas Press, 1968, p. 249–268. ISBN 0-292-73665-7. OCLC 277126.

## Enllaços externs

* Einführung in das kolonialzeitliche K’iche’ (Quiché) per Michael Dürr - una introducció al quitxé clàssic, (alemany)
* Morphologie, Syntax und Textstrukturen des Maya-Quiche des Popol Vuh Arxivat 2014-06-04 a Wayback Machine. per Michael Dürr - descripció gramatical del quitxé clàssic al Popol Vuh, (alemany)
# Manuel Tuñón de Lara

Manuel Tuñón de Lara (Madrid, 8 de setembre de 1915— Lejona, 25 de gener de 1997) fou un historiador espanyol. Es llicencià en Dret en la Universitat de Madrid el 1936. El 1932 s'afilià a les Joventuts Comunistes, i fou director de l'Escola de Quadres de les Juventudes Socialistas Unificadas des del 1937. En acabar la guerra civil espanyola fou internat en un camp de concentració.
El 1946 s'exilià a París a causa de la persecució que patia per ser membre del Consell Rector de la Unión de Intelectuales Libres. Allí acabà els estudis d'Història. En aquest període també publica nombrosos articles en premsa vinculada als partits comunistes de diversos països.
El 1964 s'inicia la seva etapa com a professor i catedràtic d'Història d'Espanya i de la Literatura Espanyola a la Universitat de Pau, on des de 1970 a 1980 fou l'organitzador dels Col·loquis d'Història Contemporània d'Espanya, que impulsaren els estudis d'Història Social i que constituïren un punt de trobada i debat on hi anaven molts estudiosos de diverses universitats espanyoles.
A la mort de Francisco Franco, tornà a Espanya i continuà la seva activitat docent com a professor a la Universitat de les Illes Balears i a la Universitat del País Basc. L'obra de Tuñón de Lara ha estat fonamental per a la revisió de la historiografia franquista i per estudiar el moviment obrer,

## Obres

* Espagne (1955)
* From Incas to Indios (1956)
* Variaciones del nivel de vida en España (1965)
* Introducción a la historia del movimiento obrero (1965)
* La España del siglo XX (1965)
* La España del siglo XIX (1974)
* Estudios sobre el siglo XIX (1971)
* El movimiento obrero en la historia de España (1962)
* La Segunda República (1976)
* España bajo la dictadura franquista (1980)
* Tres claves para la Segunda República (1985)
* Historia de España (director) (1988)
* Comunicación y cultura durante la II República y la Guerra Civil (1990)
# Podiàtxie

Un podiàtxie (en rus подьячие), en plural podiatxi, era una professió burocràtica d'oficina als prikazi i a les oficines inferiors, així com a les centrals. Sota la direcció del diak el podiàtxie desenvolupava la feina administrativa bàsica. Fou el nivell més baix del funcionariat administratiu del Gran Ducat de Moscou des del segle XVI fins a començaments del segle xviii.

## Funcions i categories

Llur funció inicial, juntament amb el diak, fou la recaptació d'imposts per al tresor reial. Es classificaven en veterans (starxi), mitjans (srédini) o novells (mladxi). Amb freqüència controlaven l'activitat del diak, així com participaven en l'elecció del diak successor, essent freqüent l'ascens del podiàtxie al rang de diak. Als podiatxi dedicats al control se'ls anomenava "podiatxi amb segell". Els horaris de treball eren de la matinada a la nit, i els errors eren corregits amb càstigs corporals. Els primers podiatxi foren seleccionats per llur bona cal·ligrafia, redacció i rapidesa d'escriptura.

## Història i evolució

El comte Kotoixikhin ordenà llur presència a Moscou i a ciutats de més de 1.000 habitants. A partir del 1641 podien entrar funcionaris inferiors, la qual cosa a la pràctica convertí el càrrec en hereditari. Als llibres dels boiars de 1697 estan documentades ordres de pagament de sous d'entre 37 i 60 rubles. A més del salari, rebien prebendes o regals per l'execució de llurs funcions, tot i l'estricta prohibició governamental. A la segona dècada del segle xviii llurs funcions foren assumides pels kantselaristi (registradors), els podkantselaristi (sub-registradors) i els kopisti (copistes), tot i que col·loquialment se'ls continuà anomenat podiatxi fins al segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Подьячий - Podiachi» (en (rus)). cultinfo.ru. Arxivat de l'original el 27 de setembre de 2009. [Consulta: 23 abril 2009].
* 1 2 3 4 «Подьячие - Podyachie» (en (rus)). Энциклопедия Брокгауза Ф.А. и Ефрона И.А - Enciclopedia Brokgauz y Efron. [Consulta: 23 abril 2009].
# Pústula

En medicina, una pústula és una lesió inflamatòria dermatològica comuna caracteritzada per un embolcall epidèrmic que conté pus.

## Diagnòstic diferencial

* Vesícula, on el seu contingut no és purulent, és serós.
# Myersville

Myersville és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 1.382 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Myersville tenia 1.382 habitants, 439 habitatges, i 378 famílies. La densitat de població era de 658,8 habitants per km².
Dels 439 habitatges en un 57,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,1% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 13,7% no eren unitats familiars. En l'11,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,44.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38,7% tenia menys de 18 anys, un 3% entre 18 i 24, un 35,2% entre 25 i 44, un 16,3% de 45 a 60 i un 6,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 72.639 $ i la renda mediana per família de 75.768 $. Els homes tenien una renda mediana de 53.125 $ mentre que les dones 38.295 $. La renda per capita de la població era de 24.207 $. Entorn del 0,5% de les famílies i el 0,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Myersville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Myersville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Manuel Ugarte (futbolista)

Manuel Ugarte Ribeiro (Montevideo, Uruguai, 11 d'abril de 2001) és un futbolista uruguaià. Juga de centrecampista i el seu equip és el Paris Saint-Germain FC de la Lliga 1 de França.

## Trajectòria

Es va formar a les divisions juvenils del Centre Atlètic Fènix. El 2015 va començar a Setena Divisió, va convertir 5 gols en tot el campionat, van finalitzar en la sisena posició de la taula anual.
L'entrenador del primer equip, Rosario Martínez, el va incloure a la llista de 30 futbolistes per jugar la Copa Sud-americana 2016, amb la samarreta número 28. No va ser convocat i els seus companys es van enfrontar a Cerro Porteño, a l'anada van guanyar 1-0 però a la revenja van perdre 2-0 amb un gol al minut 93 i van ser eliminats de la primera ronda.
A causa del seu rendiment a les juvenils, Rosario el va convocar per primera vegada per jugar un partit oficial a la data 14 del Campionat Uruguaià Especial, la penúltima del torneig.
Va debutar com a professional el 4 de desembre de 2016, va ingressar al minut 83 per Agustín Canobbio, es van enfrontar a l'escorta del campionat Danubio al Parc Capurro, els albivioletes es van imposar 4-1 i van deixar sense possibilitat de títol els de la franja. Ugarte va jugar el seu primer partit amb 15 anys i 233 dies, va utilitzar la samarreta número 26. Es va convertir en el primer jugador del segle xxi a jugar professionalment a Uruguai, fins i tot va debutar abans que algun de la categoria 2000.
En l'última data, va tornar a ser convocat, van jugar contra Villa Española a l'Estadi Obdulio Varela, van empatar 2-2 però Ugarte no va tenir minuts.
Fenix va finalitzar el Campionat Uruguaià 2016 en novena posició, per la qual cosa no es va classificar per competicions internacionals. Manuel va ser convocat en dues oportunitats i va jugar un partit.
El 29 de desembre de 2020 es va fer oficial la seva marxa a Europa després de fitxar pel F. C. Famalicão fins al 2025. Va estar uns mesos a l'equip ja que al mes d'agost va ser traspassat a l'Sporting C.P..
Al juliol de 2023 va posar fi a dos anys i mig a Portugal després de marxar al París Saint-Germain F. C. i signar un contracte per cinc temporades.

## Selecció nacional

El 5 de setembre del 2021 va debutar amb la selecció d'Uruguai en un partit de classificació per al Mundial 2022 davant Bolívia que va acabar amb triomf uruguaià per 4 a 2.

## Palmarès
### Sporting CP

* 1 Copa de la lliga portuguesa: 2021-22

### Paris Saint-Germain

* 1 Ligue 1: 2023-24
* 1 Copa francesa: 2023-24
* 1 Supercopa francesa: 2023

## Referències

* ↑ Ribeiro, Patrick. «Sporting defend their Taça da Liga title in second-half turnaround versus Benfica». PortuGOAL, 29-01-2022. [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ «El París Saint-Germain guanya el seu dotzè títol de Lliga». CCMA, 28-04-2024. Arxivat de l'original el 1 de maig 2024. [Consulta: 1r maig 2024].
* ↑ «Mbappé se despide del PSG con la Copa de Francia» (en castellà). Marca, 25-05-2024. [Consulta: 4 juny 2024].
* ↑ «¡PSG es el supercampeón de Francia!: venció 2-0 al Toulouse» (en castellà). El Heraldo, 03-01-2024. Arxivat de l'original el 1 de maig 2024. [Consulta: 1r maig 2024].
# Podkhrebtovoie

Podkhrebtovoie - Подхребтовое (rus) és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants meridionals de l'extrem oest del Caucas occidental, al curs alt del riu Netxepsukho. És a 31 km al nord de Tuapsé i a 74 km al sud de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Novomikhàilovski.
# Kazuhiro Suzuki

Kazuhiro Suzuki (鈴木 和裕, 16 de novembre de 1976) és un exfutbolista del Japó.
Comença la seua carrera professional al JEF United Ichihara el 1995. Ha jugat als clubs Kyoto Purple Sanga i Mito HollyHock i es va retirar a finals de la temporada 2009.
L'abril de 1995, va ser seleccionat per la selecció nacional sub-20 del Japó per al Campionat Mundial juvenil de 1995.

## Referències

* ↑ J.League Data Site (japonès)
* ↑ Kazuhiro Suzuki, Fitxa a Transfermarkt (anglès)
* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2020-04-29. [Consulta: 8 juny 2020].
# Juvigny-sur-Seulles

Juvigny-sur-Seulles és un municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 65 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Juvigny-sur-Seulles era de 65 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 28 habitatges, 25 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 1 estava desocupat. Tots els 28 habitatges eren cases. Dels 25 habitatges principals, 21 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Juvigny-sur-Seulles el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 40 persones, 33 eren actives i 7 eren inactives. De les 33 persones actives 31 estaven ocupades (16 homes i 15 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 7 persones inactives 3 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Juvigny-sur-Seulles hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 284 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Juvigny-sur-Seulles a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Juvigny-sur-Seulles a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Le Locle

Le Locle és un municipi suís del cantó de Neuchâtel, cap del districte de Le Locle.

## Fills il·lustres

* Claude François Thomas Sandoz (1756-1804), militar.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Nabilles

Nabilles fou un llogaret de la comuna nord-catalana de Conat, a la comarca del Conflent.
És al sector nord-est del terme de Conat, a llevant del Còrrec de l'Espinàs i al nord-oest de Millarers, a prop del límit amb la comuna de Rià i Cirac. Hi roman tan sols la que en fou església parroquial, tal vegada també d'Arletes, de Santa Margarida.

## Història

Nabilles o Navilles apareix esmentat a l'edat mitjana també com a Nabinlas. No sembla que mai fos un poble gaire habitat: al fogatge del 1378 s'hi atribueixen 3 focs (o famílies, entre quinze i vint persones), i el 1424, la mateixa quantitat. En el Cadastre napoleònic del 1812 ja només hi apareix l'església, a més del topònim com a nom d'una partida. Pertanyia a la baronia de Conat a final del segle XVI i encara el 1701. El 1599 encara consta com a habitat.
De l'antic poble de pastors en romanen nombroses cabanes de pedra seca i, en una elevació per dessobre del lloc on era el poble, l'església romànica de Santa Margarida.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «43 - Conat i Vellans». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Cazes, Abbé Albert. Conat. Prada: Autoedició, S/D.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Conat». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Teixidó i Puigdomènech, Francesc. Pesos, mides i mesures al Principat de Catalunya i als comtats de Rosselló i Cerdanya a finals del segle xvi (1587-1594), vol. IV. Barcelona: Fundació Noguera, 2009, p. 1723. ISBN ISSN 1243-2032. Arxivat 2014-03-06 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Nabilles en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Teixidó, 2009.
* ↑ Cazes, s/d.

## Enllaços externs

* Descripció i fotografia de Santa Margarida (francès)
* Plànol de Santa Margarida
# Manuel Tovar Siles

Manuel Tovar Siles (Granada, 10 d'agost de 1875- Madrid,10 d'abril de 1935)va ser un dibuixant i caricaturista espanyol. Va emprar puntualment el pseudònim «Don Hermógenes». Fou qualificat per Mariano Sánchez de Palacios com «una de les figures més representatives del Madrid periodístic del primer quart de segle». Al periòdic La Libertad se'l va descriure després de la seva defunció com «Manolo Tovar era per a Madrid el seu dibuixant popular».
El propi Manuel Tovar va afirmar en una entrevista que el seu ensenyament va ser autodidacte, així com que un dels artistes que més el va influir va ser Ramón Cilla. Encara que va col·laborar en els seus inicis per a revistes de València i Barcelona, es traslladà jove a Madrid. Va conrear àrees diverses, com la caricatura personal, la sàtira política o ben temàtiques costumistes, a més de pintar olis i aquarel·les, faceta aquesta última menys coneguda. Treballà il·lustrant publicacions com Madrid Cómico, Gedeón, La Correspondencia de España, El Liberal, ABC, El Sol, La Voz, La Esfera, Blanco y Negro, Nuevo Mundo, Mundo Gráfico o Buen Humor.
En el terreny personal va estar casat amb Concepción Rodríguez i van tenir dos fills, Manuel i Conchita. Després de la seva mort el 10 d'abril de 1935, fou enterrat al cementiri de l'Almudena.

## Notes

* ↑ En realitat a Chamartín de la Rosa, antic municipi annexat a Madrid en 1948.
* ↑ A l'enterrament acudiren artistes com Sileno, K-Hito, Verdugo Landi, José L. Demaría López «Campúa» y su hijo José Demaría Vázquez "Campúa", Karikato, Areuger o Marià Benlliure.

## Referències

* 1 2 3 La Libertad, 1935, p. 1.
* 1 2 3 Sánchez de Palacios, 1969, p. 131.
* 1 2 3 4 5 6 La Libertad, 1935, p. 5.
* 1 2 Vegue y Goldoni, 1935, p. 1.
* 1 2 3 Sánchez de Palacios, 1965, p. 14.
* ↑ Pijoán et al., Vega González, p. 558.
* ↑ Rodríguez de la Flor, 1990, p. 44.
* ↑ La Libertad, 1935, p. 1-5.
* ↑ «Entierro de Manolo Tovar». Heraldo de Madrid [Madrid], 15.324, 11-04-1935, pàg. 14. ISSN: 2171-0090.

## Bibliografia

* La Libertad «La muerte de Manolo Tovar». La Libertad [Madrid], 4.689, 11-04-1935, pàg. 1, 5. ISSN: 9968-4942.
* Pijoán, Josep; Carrete Parrondo, Juan; Fontbona, Francesc; Bozal, Valeriano; Vega González, Jesusa. Summa Artis: Historia General del Arte. El grabado en España. Espasa-Calpe, 1988. ISBN 9788423952748.
* Rodríguez de la Flor, José Luis. El Negociado de incobrables: la vanguardia del humor español en los años veinte. Ediciones de la Torre, 1990. ISBN 9788486587536.
* Sánchez de Palacios, Mariano «Los que fueron: Manuel Tovar». ABC, 17-07-1965, pàg. 14.
* Sánchez de Palacios, Mariano «Recordando a Tovar». ABC, 17-10-1969, pàg. 131.
* Vegue y Goldoni, Ángel «La Voz, de luto». La Voz [Madrid], 4.446, 10-04-1935, pàg. 1. ISSN: 2171-2506.