OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corona de Tucson

Corona de Tucson és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2000 tenia 813 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Corona de Tucson tenia 813 habitants, 376 habitatges, i 280 famílies La densitat de població era de 122,6 habitants/km².
Dels 376 habitatges en un 17,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,1% hi vivien parelles casades, en un 4,3% dones solteres, i en un 25,3% no eren unitats familiars. En el 21,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,48.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,9% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 19,4% entre 25 i 44, un 38,6% de 45 a 60 i un 24% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.813 $ i la renda mediana per família de 61.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 49.722 $ mentre que les dones 31.250 $. La renda per capita de la població era de 28.304 $. Cap de les famílies i l'1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més a prop

El següent diagrama mostra les poblacions més a prop.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Corona de Tucson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Corona de Tucson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Enric Solà

«Enric Solà» té aquests significats:
* Enric Solà (Barcelona, segle xvi), metge i professor
* Enric Solà i Palerm (València, 1941 - València, 2022), advocat i autor d'escrits de divulgació legislativa
# Estádio Cidade de Barcelos

L'estadi Cidade de Barcelos és un estadi de futbol de la ciutat de Barcelos a Portugal.
Propietat del Gil Vicente FC, l'estadi va ser inaugurat el 3 de maig de 1924. S'anomenà Estádio Adelino Ribeiro Novo, en homenatge a un ex atleta del club que va morir després d'un xoc, en un encontre disputat el 16 de setembre de 1946. Per imposició de la Federació Portuguesa, el club es veié obligat a remodelar l'estadi. El 30 de maig del 2004 fou inaugurat el nou estadi amb el nou nom de Cidade de Barcelos, situat al Complexo Desportivo Municipal de Barcelos, amb un partit de futbol entre el Gil Vicente i el Nacional de Montevideo, amb victòria visitant per 1 a 2.
Té una capacitat de 12.500 espectadors i unes dimensions de 103x68 metres.

## Enllaços externs

* Gil Vicente FC
# Consell de Ministres d'Espanya (II Legislatura)

Consell de Ministres d'Espanya des del 3 de desembre de 1982 fins al 26 de juliol de 1986.
       Felipe González Márquez
Ministres
       Alfonso Guerra González
       Fernando Morán López fins al 5 de juliol de 1985.
       Francisco Fernández Ordóñez des del 5 de juliol de 1985.
       Fernando Ledesma Bartret
       Narcís Serra i Serra
       Miguel Boyer Salvador fins al 5 de juliol de 1985.
       Carlos Solchaga Catalán des del 5 de juliol de 1985.
       José Barrionuevo Peña
       Julián Campo Sainz de Rozas fins al 5 de juliol de 1985.
       Javier Saenz de Cosculluela des del 5 de juliol de 1985.
       José María Maravall Herrero
       Joaquín Almunia Amann
       Carlos Solchaga Catalán fins al 5 de juliol de 1985
       Joan Majó Cruzate des del 5 de juliol de 1985.
       Carlos Romero Herrera
       Javier Moscoso del Prado y Muñoz
       Enrique Barón Crespo fins al 5 de juliol de 1985.
       Abel Ramón Caballero Álvarez des del 5 de juliol de 1985.
       Javier Solana Madariaga
       Tomás de la Quadra-Salcedo Fernández del Castillo fins al 5 de juliol de 1985.
       Félix Pons Irazazábal des del 5 de juliol de 1985.
       Ernest Lluch Martín

## Canvis

L'única remodelació ministerial del període es va produir el 5 de juliol de 1985.

## Vegeu també

* Consell de Ministres d'Espanya
* Gabinet
* Govern i política d'Espanya
* Ministre
# Declaració de la Sorbona

La Declaració de la Sorbona és una declaració conjunta per l'harmonització del disseny de l'Espai Europeu d'Ensenyament Superior elaborada el 25 de maig de 1998 a la Sorbona a París (França) a càrrec dels ministres corresponents d'Itàlia, Alemanya, el Regne Unit i França. L'any següent, amb la Declaració de Bolonya, s'estipulà la creació de l'Espai Europeu d'Ensenyament Superior.

## Referències

* ↑ «Declaracions de Bolonya». EnsenyamentSuperior.ad. [Consulta: 4 març 2014].
# Enneapterygius rhothion

Enneapterygius rhothion és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Caledònia i Vanuatu.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* ↑ Randall, J.E., 2005. Reef and shore fishes of the South Pacific. New Caledonia to Tahiti and the Pitcairn Islands. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 720 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Francis Bacon (desambiguació)

«Francis Bacon» té aquests significats:
* Francis Bacon (filòsof i estadista). 1561-1626.
* Francis Bacon (pintor). 1910-1992
# Cràcids

Els cràcids (Cracidae) són una família de l'ordre dels gal·liformes (Galliformes) pròpia de les zones tropicals i subtropicals d'Amèrica.

## Descripció

D'aspecte de gallines o paons, d'una grandària de mitjana a gran, fan 42 – 92 cm de llargària depenent de l'espècie. Amb cap petit, coll fi, ales curtes i amples, i una llarga cua. Els cràcids més menuts són les 16 espècies de txatxalaques.

## Hàbits

Són fonamentalment arborícoles. La família en general té grans capacitats vocalitzadores: és capaç d'emetre una gran quantitat de cants i crits; de fet algunes espècies tenen especials adaptacions en la tràquea que els permet fer uns dels crits més penetrants entre les aus.

## Reproducció

Moltes espècies fan complexes parades nupcials.
Fan el niu en terra o en la part inferior dels arbres. Són nius petits per a la grandària dels ocells, on ponen uns grans ous. Les femelles cuiden dels joves, que naixen amb les plomes del vol ben desenvolupades. Als pocs minuts de trencar la closca, els pollets s'endinsen cap als arbres, cercant refugi entre les branques. En pocs dies es mouen àgilment per dalt dels arbres.

## Taxonomia

Tradicionalment ha estat reconeguda l'existència de quatre grups dins aquesta família: guans, txatxalaques, hocos i el guan banyut. Diversos estudis han intentat esbrinar la relació entre els diferents grups, als que de vegades s'ha donat estatus de subfamílies. Avui es reconeixen 11 gèneres amb 57 espècies:
* Subfamília dels ortalisins (Ortalisinae), amb un gènere i 16 espècies de txatxalaques.
** Gènere Ortalis, amb 16 espècies
* Subfamília dels penelopins (Penelopinae), amb 5 gèneres i 24 espècies de guans.
** Gènere Penelope, amb 16 espècies
** Gènere Pipile, amb 5 espècies
** Gènere Aburria, amb una espècie: guan camagroc (Aburria aburri).
** Gènere Chamaepetes, amb dues espècies
** Gènere Penelopina, amb una espècie: guan d'altiplà (Penelopina nigra).
* Subfamília dels oreofasins (Oreophasinae), amb un gènere i una espècie.
** Gènere Oreophasis, amb una espècie: guan banyut (Oreophasis derbianus).
* Subfamília dels cracins (Cracinae), amb 4 gèneres i 16 espècies d'hocos.
** Gènere Nothocrax, amb una espècie: hoco nocturn (Nothocrax urumutum)
** Gènere Mitu, amb 4 espècies
** Gènere Pauxi, amb tres espècies.
** Gènere Crax, amb 7 espècies.

## Referències

* ↑ Els Cràcids a ADW (anglès)
* ↑ Els Cràcids a IBC (anglès)
* ↑ Pereira, Sérgio L; Baker, Allan J; Wajntal, Anita «Combined nuclear and mitochondrial DNA sequences resolve generic relationships within the Cracidae (Galliformes, Aves)» (en anglès). Syst.Biol, 51, 6, 2002, pàg. 946-958. DOI: 10.1080/10635150290102519.
* ↑ «Handbook of the Birds of the World and BirdLife International Digital Checklist of the Birds of the World: Version 8 (December 2023)» (en anglès), 01-12-2023.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Megapodes, guans, guineafowl, New World quail» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2.
# Consell de Ministres d'Espanya (III Legislatura)

Consell de Ministres d'Espanya des del 26 de juliol de 1986 fins al 7 de desembre de 1989.
       Felipe González Márquez
Ministres
       Alfonso Guerra González
       Francisco Fernández Ordóñez
       Fernando Ledesma Bartret fins al 12 de juliol de 1988
       Enrique Múgica Herzog des del 12 de juliol de 1988
       Narcís Serra i Serra
       Carlos Solchaga Catalán
       José Barrionuevo Peña fins al 12 de juliol de 1988
       José Luis Corcuera Cuesta des del 12 de juliol de 1988
       Javier Saenz de Cosculluela
       José María Maravall Herrero fins al 12 de juliol de 1988
       Javier Solana Madariaga des del 12 de juliol de 1988
       Manuel Chaves González
       Luis Carlos Croissier Batista fins al 12 de juliol de 1988
       José Claudio Aranzadi Martínez des del 12 de juliol de 1988
       Carlos Romero Herrera
       Joaquín Almunia Amann
       Abel Ramón Caballero Álvarez fins al 12 de juliol de 1988
       José Barrionuevo Peña des del 12 de juliol de 1988.
       Javier Solana Madariaga fins al 12 de juliol de 1988
       Jorge Semprún Maura des del 12 de juliol de 1988.
       Julián García Vargas
       Virgilio Zapatero Gómez
       Matilde Fernández Sanz
       Rosa Conde Gutiérrez del Álamo des del 12 de juliol de 1988

## Canvis

L'única remodelació ministerial del període es va produir el 12 de juliol de 1988.

## Vegeu també

* Consell de Ministres d'Espanya
* Gabinet
* Govern i política d'Espanya
* Ministre
# Enneapterygius senoui

Enneapterygius senoui és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima temperat que viu entre 3-11 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S., 1835-1838. Neue Wirbelthiere zu der Fauna von Abyssinien gehörig. Fische des Rothen Meeres. Frankfurt-am-Main. 1-148, Pls. 1-33. (1835:1-28, Pls. 1-7; 1836:29-52, Pls. 8-14; 1837:53-80, Pls. 15-21; 1838:81-148, Pls. 22-33.) Fische Rothen Meeres 1835-38
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Motomura, H., S. Harazaki i G.S. Hardy, 2005. A new species of triplefin (Perciformes: Tripterygiidae), Enneapterygius senoui, from Japan with a discussion of its in situ colour pattern. Aqua, J. Ichthyol. Aquat. Biol. 10(1):5-14.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Franz Paula von Schrank

Franz von Paula Schrank (o Franz von Paula von Schrank) 21 d'agost 1747, Neuburg am Inn - 22 de desembre 1835, Múnic) fou un jesuïta naturalista alemany.
Va començar a freqüentar el Col·legi Jesuïta de Passau amb nou anys i entra als quinze a la Companyia de Jesús. Va passar el primer any del seu noviciat a Viena i el segon a Ödenburg (avui Sopron, Hongria) on va seguir els cursos d'un missioner vingut de Brasil i que el va fer interessar en la història natural. Després va estudiar a Raab, Tyrnau (avui Trnava, Hongria) i a Viena.
Ensenyà al Col·legi de Linz a partir de 1769. En suprimir-se la seva ordre, es va traslladar a Passau on fou ordenat rector al desembre de 1774, i va obtenir el seu doctorat en Teologia en 1776, a Viena.
L'any 1776, va escriure Beiträge zur Naturgeschichte i és nomenat professor de Matemàtica i de Física en el Liceu de Amberg, i després professor de Retòrica en Burghausen.
L'any 1784, fou nomenat professor d'Eloqüència, i va ensenyar Botànica Econòmica i Economia Rural a la Universitat de Ingolstadt, per després ser conseller eclesiàstic a Landshut.
L'any 1809, l'Acadèmia de Ciències de Múnic el tria com a membre amb la condició que prengui al seu càrrec el jardí botànic que seria creat a la ciutat, càrrec que ocuparà fins a la seva mort.

## Obra

* Beiträge zur Naturgeschichte, Augsburg, 1776
* Vorlesungen über die Art die Naturgeschichte zu studieren, Ratisbohn, 1780
* Enumeratio insectorum Austriæ indigenorum, Viena, 1781
* Anleitung die Naturgeschichte zu studieren, Múnic, 1783
* Naturhistorishce Briefe über Österreich, Salzburg, Passau und Berchtsgaden (dos vols., Salzburgo, 1784-1785
* Anfangsgründe der Botanik, Muchin, 1785
* Baiersche Reise …, 1786
* Verzichniss der bisher hinlaneglich bekannten Eingeweidewürmer, nebts einer Abhandlungen über ihre Anverwandschaften, Múnic, 1787
* Bayerische Flora, Múnic, 1789
* Primitiæ floræ salisburgensis, cum dissertatione prævia de discrimine plantarum ab animalibus, Frankfort, 1792
* Abhandlungen einer Privatgesellschaft vom Naturforschern und ökonomen in Oberteutschland, Múnic, 1792
* Anfangsgründe der Bergwerkskunde, Ingolstadt, 1793
* Reise nach den südlichen Gebirgen von Bayern, in Hinsicht auf botanische und ökonomische Gegenstände, Múnic, 1793
* Obra principal Flora monacensis, Múnic, 1811-1820
* Plantæ rariores horti academici Monacensis descriptæ et iconibus illustratæ, 1819 (descriu les plantes cultivades al jardí botànic de Múnic)
* Sammlung von Zierpflanzen, 1819
Estudia igualment insectes, fisiologia vegetal i micologia, així com el moviment dels infusoris.

## Referències

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
* The Catholic Encyclopedia, 1912

## Enllaços externs

* Franz Paula von Schrank
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Cràntor de Solos

Cràntor de Solos (grec antic: Κράντωρ, llatí: Crantor) fou un filòsof nascut a Cilícia que va deixar el seu país natal i se'n va anar a Atenes, on fou deixeble de Xenòcrates de Calcedònia i amic de Polemó d'Atenes, i un dels més distingits seguidors de la vella acadèmia platònica (a la segona meitat del segle iv aC, car Xenòcrates va morir el 315 aC). Va morir en data desconeguda i va deixar hereu d'una fortuna de dotze talents a Arcesilau de Pítana.
Va escriure nombroses obres, de què Diògenes Laerci esmenta els Comentaris (ύρομνήματα), de 30.000 línies, obra que alguns diuen que en part va ser escrita per Arcesilau, però no se'n conserva cap fragment. Sembla que la seva temàtica era sobre afers morals i Horaci el classifica, juntament amb Crisip, entre els filòsofs morals. La seva obra més popular a Roma sembla que fou De Luctu (Περὶ Πένθους), dirigida al seu amic Hipocles, per la mort del seu fill, de la que Ciceró en va fer ús per la seva "Consolatio" a la mort de la seva filla Tul·liola, i alguns fragments es conserven a l'obra de Plutarc en un tractat sobre el consol dirigit a Apol·loni. Fou també seguidor de Plató i va escriure comentaris sobre els treballs del seu mestre. També va fer assajos de poesia, de la qual va dipositar una col·lecció a un temple d'Atena a Solos; el poeta Teetet l'anomena «amic de les muses» i el posa a l'altura d'Homer i Eurípides.

## Referències

* ↑ Diògenes Laerci. περὶ βίων, δογμάτων καὶ ἀποφθεγμάτων τῶν ἐν φιλοσοφία εὐδοκιμησάντων (Sobre les vides, les opinions i les sentències dels filòsofs il·lustres) IV, 24-26
* ↑ Crantor a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p.
# Escombrar l'escala

Escombrar l'escala (en alemany, Treppe fegen) és un costum del nord-oest d'Alemanya, que consisteix a fer escombrar una escala pública el dia del 30è aniversari d'un home fadrí. Aquesta escala sol ser la de l'ajuntament del poble, que ha de netejar amb l'ajuda més o menys solidària dels seus amics.
Els amics i familiars escampen sorra o serradures a les escales o a la plaça de l'ajuntament i ofereixen al celebrant una "escombra" poc pràctica, com ara un raspall de dents o una escombreta, amb què ha de netejar l'escala. Segons la tradició, ha de netejar-la fins que trobi una dona verge que l'alliberi de la tasca mitjançant un petó. Durant les darreres dècades, aquest costum s'ha anat relaxant, i n'hi ha prou que la dona sigui fadrina i casadora (en edat de casar-se). A la Baixa Saxònia encara es demana que la dona sigui verge, però no cal que estigui en edat de casar-se.
En cas que el celebrant no estigui disponible el dia de l'aniversari (a causa d'un viatge, etc.), se cerca una altra data, però l'home, com a penalització, ha de portar rodolant un barril de cervesa de l'ajuntament fins a casa seva, on després serà buidat entre tots.
A Alemanya hi ha d'altres costums relacionats amb els aniversaris, com ara penjar una corona de capsetes de cartó a la porta d'una dona soltera pel seu 25è aniversari, la qual, aleshores, és una alte Schachtel (literalment "capsa vella", en alemany és una manera despectiva de dir a algú "vell"); o penjar una corona de mitjons a la porta d'un home solter també pel seu 25è aniversari. En algunes regions, el dia que una dona soltera fa 30 anys ha de netejar poms de porta, que han estat prèviament untats amb substàncies diverses pels seus amics.

## Notes

* ↑ Junggesellen fegen am 30. Geburtstag: per Dieter Thierbach a Rheinischen Post, 6 de març de 2007.
* ↑ das Ritual: das Treppenfegen Karambolage 163 - 23. November 2008

## Bibliografia

* Klaus Behrens-Talla: Das Domtreppenfegen. In: Feste und Bräuche in Bremen. Beiträge zur Kultur- und Sozialgeschichte der Hansestadt. Festschrift zum hundertsten Geburtstag des Focke-Museums. Hrsg.: Die Wittheit zu Bremen; Red.: Hans Kloft, Martina Rudloff; Hauschild Verlag, Bremen 2000, ISBN 3-89757-042-4, S. 247–249.
* Kerstin Ehlert: Dreißig – ledig – lustig? Moderne Bräuche am 30. Geburtstag. Schmerse Verlag, Göttingen 2005, ISBN 3-926-92037-8.

## Enllaços externs

* 30.Geburtstag Treppe fegen a Youtube
# Convent de Sant Agustí (Calella)

El Convent de Sant Agustí és un edifici de caràcter religiós al poble maresmenc de Calella. Edifici de planta rectangular, de tres naus i una capella lateral a la nau esquerra. Volta de mig canó, sostinguda per arcs de mig punt que es sustenten sobre gruixuts pilars. El seu interior és il·luminat per tres finestres rectangulars a cada una de les façanes laterals, i tres finestres de la façana principal, situades a l'alçada del cor que és damunt l'entrada. L'esperit d'austeritat, pobresa i senzillesa de l'orde es reflecteix a l'arquitectura de línies severes sense filigranes ornamentals.

## Història

El 2 de febrer de 1700 fou escripturada la cessió a l'orde caputxí d'uns terrenys propietat de F. Teixidor i J. Comes, per edificar-hi el convent. El 1808, les tropes napoleòniques el saquejaren i l'incendiaren, destruint els altars de l'església. L'any 1843 fou subhastat i el guarniren com a hostal, però fracassat el negoci, l'any 1888, es restablí la primera comunitat agustiniana. Novament, el 1936, calaren foc i quedà mig destruït. El 1966, es restaurà l'església i el convent i es transformà en Residència de Sant Agustí. L'església, el que ha perdurat, sofrí algunes transformacions: han desaparegut cinc capelles laterals, i el cor el situen a l'altre extrem, sobre la porta. La resta del convent és, avui, un nou edifici.

## Notes

* 1 2 «Convent de Sant Agustí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 juny 2015].

## Enllaços externs

* Convent de Sant Agustí Arxivat 2015-02-23 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# De Gruyter

Walter de Gruyter GmbH, coneguda habitualment com a De Gruyter, és una editorial acadèmica alemanya. Publica més de 1.300 obres noves a l'any, la meitat de les quals estan en anglès. A més a més, edita unes 750 revistes acadèmiques i bases de dades en línia. Des del 2008 ofereix els seus continguts en format digital en la seva pròpia plataforma integrada.
A través de la seva marca De Gruyter Open, és la tercera editorial del món en publicacions en accés obert. Al juny del 2014, gestionava més de 350 revistes en aquest format.

## Referències

* ↑ «Prof. Jordi Fraxedas appointed Associate Editor of De Gruyter Open» (en anglès). Institut Català de Nanociència i Nanotecnologia, 11 juny 2014. [Consulta: 29 octubre 2022].
# Física solar

La física solar és una branca de l'astrofísica que s'especialitza en l'estudi i l'explicació de les dades referides al Sol. La física solar s'està focalitzant els esforços en el coneixement integral del sistema solar, incloent-hi el Sol i els seus efectes a través de l'espai interplanetari dins l'heliosfera i sobre els planetes i les atmosferes planetàries. L'estudi dels fenòmens que afecten múltiples sistemes de l'heliosfera, o que es poden considerar relacionats amb l'heliosfera, s'anomenen heliofísica. L'institut de física solar és a l'illa de La Palma a les Illes Canàries des del 1980.

## Referències

* ↑ Mullan, Dermott J. «Physics of the Sun: A First Course» (en anglès). Taylor & Francis, 2009.

## Vegeu també

* Heliosismologia

## Enllaços externs

* Pàgina de física solar de la NASA