OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estadi Ammochostos

L'estadi Ammochostos (en grec: Γήπεδο 'Αμμόχωστος') és un estadi esportiu de Làrnaca, Xipre utilitzat majoritàriament per partits de futbol i de la secció de futbol del Nea Salamis Famagusta. L'estadi Ammochostos rep el seu nom de la ciutat de Famagusta (grec: Αμμόχωστος: Αμμόχωστος; Ammochostos), el qual era el seient original de Nea Salamina abans de la invasió turca.
L'estadi va ser utilitzat pel Alki Làrnaca FC (2007—2009), AEL Limassol (dins 2001, per un poc període a causa de la millora del seu terra propi), Ermis Aradippou (2001–2002, 2010-2012, 2013-14) i Doxa Katokopia (2012-2013).

## Història

El terreny del Nea Salamina FC era estadi de GSE en Famagusta, però a causa de l'ocupació turca de la ciutat de 1974 no el poden utilitzar i el Nea Salamis FC es va treslladar a Làrnaca on va decidir construir el seu estadi propi en 1989. El desembre del mateix any va començar a ser construït
L'estadi va allotjar el 1992 la final del Campionat d'Europa de Futbol sub-17 de la UEFA el 17 de maig de 1992 entre Alemanya i Espanya on Alemanya va guanyar 2-1.
En 1998 algunes feines de millora van tenir lloc en l'estadi. Des de 2007 les oficines de Nea Salamis FC estan a l'estadi.

## Referències

* ↑ «TYPOS.COM.CY». TYPOS.COM.CY, 12-06-2008. Arxivat de l'original el 2011-07-18.
* ↑ «TYPOS.COM.CY». TYPOS.COM.CY, 15-06-2001. Arxivat de l'original el 2011-07-18.
* ↑ «ΝΕΑ ΣΑΛΑΜΙΝΑ ΑΜΜΟΧΩΣΤΟΥ» (en grec). Αθλητισμός. Famagusta municipality. Arxivat de l'original el 2015-11-08.
* ↑ «European U-16 Championship 1992». RSSSF, 28-06-2006. [Consulta: 2 agost 2012].
* ↑ «Nea Salamis FC».

## Bibliografia

* Stilianou, Pampos. 50 χρόνια Νέα Σαλαμίνα 1948–1998 (en grec). Xipre: Nea Salamina Famagusta, 1998. ISBN 9963-8370-0-X.
# Bosc Estatal de Tres Estelles

El Bosc Estatal de Tres Estelles (en francès, oficialment, Forêt Domaniale de Très-Estelles) és un bosc de 938 ha dels termes comunals d'Escaró i de Saorra, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situat en els vessants nord i nord-est del Pic de Tres Estelles, a cavall de les dues comunes esmentades. És al sud-est del poble d'Escaró i al sud-oest del de Saorra.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per l'Office National des Forêts (ONF); la propietat del bosc és de l'estat francès, ja que procedeix d'antigues propietats reials. Té el codi identificador de l'ONF F16255E.

## Referències

* ↑ El Bosc Estatal de Tres Estelles en els ortofotomapes de l'IGN
# Cantó de Perigús-Oest

El cantó de Perigús-Oest és un cantó francès del departament de la Dordonya, situat al districte de Perigús. Té 4 municipis i el cap és Perigús.

## Municipis

* Chancelada
* Colonhés e Champs Niers
* Marsac d'Eila
* Perigús

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-2001 | Michel Dasseux | PS |
| 2001- | Mireille Bordes | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | - | - | - | 19.698 | 19.556 | 20.309 |
# Arkàdiïvka

Arkàdiïvka (en (ucraïnès): Аркадіївка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 512 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 14 desembre 2015].
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Drenador comú

En electrònica, un amplificador de drenador comú, també conegut com a seguidor de font, és una de les tres topologies bàsiques d'amplificadors de transistors d'efecte de camp (FET) d'una sola etapa, que s'utilitzen normalment com a buffer de tensió. En aquest circuit (NMOS) el terminal de porta del transistor serveix com a entrada del senyal, la font és la sortida i el drenatge és comú a tots dos (entrada i sortida), d'aquí el seu nom. El circuit de transistor d'unió bipolar anàloga és l'amplificador de col·lector comú. Aquest circuit també s'anomena comunament "estabilitzador".
A més, aquest circuit s'utilitza per transformar impedàncies. Per exemple, la resistència Thévenin d'una combinació d'un seguidor de tensió accionat per una font de tensió amb una alta resistència Thévenin es redueix només a la resistència de sortida del seguidor de tensió (una petita resistència). Aquesta reducció de la resistència fa que la combinació sigui una font de tensió més ideal. Per contra, un seguidor de tensió inserit entre una etapa de conducció i una càrrega elevada (és a dir, una resistència baixa) presenta una resistència infinita (càrrega baixa) a l'etapa de conducció, un avantatge per acoblar un senyal de tensió a una càrrega gran.

## Característiques

A baixes freqüències, el seguidor de la font que es mostra a la dreta té les següents característiques de senyal petit.
| | Definició | Expressió |
| Guany actual | $A_{\text{i}}={\frac {i_{\text{out}}}{i_{\text{in}}}}$ | $\infty$ |
| Guany de tensió | $A_{\text{v}}={\frac {v_{\text{out}}}{v_{\text{in}}}}$ | ${\frac {g_{m}R_{\text{S}}}{g_{m}R_{\text{S}}+1}}$ |
| Impedància d'entrada | $r_{\text{in}}={\frac {v_{\text{in}}}{i_{\text{in}}}}$ | $\infty$ |
| Impedància de sortida | $r_{\text{out}}={\frac {v_{\text{out}}}{i_{\text{out}}}}$ | $R_{\text{S}}\parallel {\frac {1}{g_{m}}}={\frac {R_{\text{S}}}{g_{m}R_{\text{S}}+1}}$ |
La variable g$_m$ que no apareix a l'esquema és la transconductància del dispositiu (generalment donada en unitats de siemens).

## Referències

* ↑ «11.4: Common Drain Amplifier» (en anglès). https://eng.libretexts.org,+23-06-2020.+[Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ eeeguide. «Common Drain Amplifier Circuit Diagram | Equivalent Circuit» (en anglès). https://www.eeeguide.com,+20-02-2019.+[Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ Common Drain Amplifier or Source Follower Arxivat 2013-12-28 a Wayback Machine.—Circuit analysis, low frequency, high frequency, and impedance calculations.
* ↑ «13.3: MOSFET Common Drain Followers» (en anglès). https://eng.libretexts.org,+23-06-2020.+[Consulta: 20 maig 2023].
# Asquizis

Els asquizis (Aschiza) són un infraordre de dípters braquícers del clade dels ciclorrafs. Inclou dues famílies nombroses, els sírfids i els fòrids, amb més de 10.000 espècies, a més de diverses famílies més petites.
Són similars a la major part de les altres famílies de ciclorrafs amb una notable excepció, no posseeixen el típic ptilinum dels esquizòfors, per la qual cosa no tenen la prominent sutura en "V" invertida al front. També tenen un pupari amb una obertura circular per on surt la mosca adulta, però no és tan precisament el·lipsoide en forma com és típic dels esquizòfors.

## Taxonomia

Segons Pape et al.:
* Superfamília Phoroidea Curtis, 1833
** Família Lonchopteridae Macquart, 1823 (6 gèneres, 65 espècies)
** Família Opetiidae Róndani, 1856 (5 gèneres, 10 espècies)
** Família Platypezidae Latreille, 1829 (29 gèneres, 277 espècies)
** Família Ironomyiidae McAlpine & Martin, 1966 (5 gèneres, 17 espècies)
** Família Phoridae Curtis, 1833 (302 gèneres, 4.202 espècies)
* Superfamília Syrphoidea Latreille, 1802
** Família Pipunculidae Walker, 1834 (22 gèneres, 1.428 espècies)
** Família Syrphidae Latreille, 1802 (209 gèneres, 6.107 espècies)

## Referències

* 1 2 3 Pape, T., Blagoderov, V., & Mostovski, M. B. (2011). Order Diptera Linnaeus, 1758. Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Zootaxa, 3148(237), 222-229.
# Aspastes

Aspastes o Aspaspes és el nom dels següents personatges:
# Bosc Estatal de la Castellana

El Bosc Estatal de la Castellana (en francès, oficialment, Forêt Domaniale de La Castellane) és un bosc dels termes comunals d'Eus, Campome, Molig i Mosset, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
El bosc, de 1.057 hectàrees, està situat a la vall de la Castellana en la seva part més extensa. Està subdividit en dotze sectors diferents, separats geogràficament, al llarg de les comunes abans esmentades. El sector més gran és el del nord-est, íntegrament dins del terme d'Eus, principalment a l'entorn del poble abandonat de Coma. Més a ponent, entre Coma i Molig hi ha cinc petits sectors més, repartits entre aquests dos termes. El segon sector més gran és el de l'extrem de ponent, íntegrament en terme de Mosset, i plenament en la vall de la Castellana, al sud-est del quan hi ha quatre petits sectors més en terme de Mosset i un en el de Campome.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per l'Office National des Forêts (ONF); la propietat del bosc és de l'estat francès, ja que procedeix d'antigues propietats reials. Té el codi identificador de l'ONF F16246V.

## Referències

* ↑ El Bosc Estatal de la Castellana en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «- Campome i 64 - Eus i Coma». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «88 - Molig i 97 - Mosset». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Eus, Molig i Mosset». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Cantó de Ròchafòrt

El cantó de Ròchafòrt és un cantó francès del departament del Puèi Domat, situat al districte de Clarmont d'Alvèrnia. Té 17 municipis i el cap és Ròchafòrt.

## Municipis

* Aurières
* La Bourboule
* Ceyssat
* Gelles
* Heume-l'Église
* Laqueuille
* Mazaye
* Le Mont-Dore
* Murat-le-Quaire
* Nébouzat
* Olby
* Orcival
* Perpezat
* Ròchafòrt
* Saint-Bonnet-près-Orcival
* Saint-Pierre-Roche
* Vernines

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1958-1974 | Valéry Giscard d'Estaing | RI |
| 1974-1976 | Pierre Madeuf | RI |
| 1976-1988 | Claude Wolff | UDF |
| 1988-1994 | Marcel Bony | PS |
| 1994- | Jean-Marc Boyer | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 11.573 | 12.275 | 11.747 | 11.643 | 11.073 | 10.601 | 10.987 |
# Antonio Reig Guerri

Antonio Reig Guerri (Murla, 1944), més conegut com a Tonico, va ser un jugador de pilota valenciana, històric en la modalitat de Llargues per la seua treta, no debades fou un dels fundadors de la Selecció Valenciana de Pilota en els primers Campionats Internacionals.
La seua treta l'ha convertit en el banca de referència. La Federació de Pilota Valenciana li concedí la Insígnia de Plata, títol normalment lliurat a jugadors estel·lars ja retirats.
Va ser alcalde de Murla entre 1979 i 1987.

## Palmarés

* Llargues:
** Trofeu José Maria Calde: 1973
** Sanet 1983, Alfàs del Pi 1984, Castell de Castells 1984, Monòver 1984, Llíber 1987 i 1988, Borbotó 1988, Montfort 1988, Alfara del Patriarca 1998, Sella 1999
* Campionats Internacionals de Pilota
** Campió del Torneig 5 Nacions, València 1993
** Subcampió d'Europa de Llargues, Valenciennes (França) 1994
** Subcampió d'Europa de Joc internacional, Valenciennes (França) 1994

## Enllaços externs

* Entrevista a Tonico
# Dia de les Gallegues a les Lletres

El Dia de les Gallegues a les Lletres és una celebració organitzada per la plataforma de crítica literaria A Sega que homenatja anualment a dones que van contribuir de manera destacada a la cultura gallega en general i a la literatura en particular amb el títol de "Señora das Letras".
La iniciativa va començar el 2014 en contraposició al Dia de les Lletres Gallegues, perquè la majoria de les persones que reben aquest homenatge són homes. El 2018 se li va dedicar el Dia de les Lletres Gallegues a Maria Victoria Moreno i posteriorment el 2020 a Xela Arias i el 2024 a Luísa Luísa Villalta, totes elles prèviament reconegudes al Dia de les Gallegues a les Lletres.

## Homenatjades

* 2014: Dorothé Schubart
* 2015: Maria Victoria Moreno
* 2016: Maria Xosé Queizán
* 2017: Patricia Janeiro
* 2018: Marica Campo
* 2019: Xela Arias
* 2020: Imma António Souto
* 2021: Uxía Casal
* 2022: Luísa Villalta
* 2023: Aurora Marco
* 2024: Maria Mariño

## Referències

* ↑ «Un 'Día das Galegas nas Letras' dedicado "a todas aquelas cuxos textos foron omitidos"» (en gallec), 15-08-2017. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «O 15 de agosto, Día das Galegas nas Letras en Compostela - CULTURA - Sermos Galiza - Diario de intereses galegos», 16-05-2018. Arxivat de l'original el 2018-05-16. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Día das Galegas nas Letras: Defender "ás nosas"» (en gallec), 16-05-2015. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Marica Campo, protagonista do Día das Galegas nas Letras» (en gallec), 10-08-2018. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Unha homenaxe para (re)descubrir e (re)coñecer a Xela Arias» (en gallec), 13-08-2019. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ Diario, Nós. «O VII Día das Galegas nas Letras para Inma Antonio» (en gallec), 25-02-2020. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ Diario, Nós. «Uxía Casal será a homenaxeada no VIII Día das Galegas nas Letras» (en gallec), 24-02-2021. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ Diario, Nós. «Luísa Villalta, a homenaxeada no Día das Galegas nas Letras 2022» (en gallec), 05-03-2022. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Fálase de Aurora Marco é a...» (en gallec), 05-03-2023. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ Diario, Nós. «A poeta María Mariño, nomeada Señora das Letras 2024» (en gallec), 03-04-2024. [Consulta: 7 maig 2024].
# Aquell gust agre de l’estel

Aquell gust agre de l'estel és una novel·la de Robert Saladrigas publicada l'any 1977. Va editar-se en català, i posteriorment ha estat traduïda al castellà.

## Argument de l'obra

L'obra explica la joventut dle protagonista, l'Agustí, personatge insatisfet i inquiet. Té lloc inicialment a Barcelona sota la influència del franquisme, i posteriorment a Itàlia, retornant més endavant a la ciutat catalana.

## Premis

La novel·la va guanyar el Premi La Dida.

## Referències

* 1 2 3 4 «Aquell gust agre de l’estel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Estació de Vilapicina

Mapa Metro Línia 5 :
Vilapicina és una estació de la L5 del Metro de Barcelona situada sota el Passeig de Fabra i Puig al districte de Nou Barris de Barcelona.
L'estació va entrar en servei el 1959 com una de les dues capçaleres del primer tram obert de la Línia II entre la Sagrera i Vilapicina i amb el nom de Vilapiscina. Posteriorment al 1970 amb la prolongació de la Línia V entre Diagonal i Sagrera va passar a formar part de la Línia V. Per acabar, el 1982 va adoptar el nom actual amb la reorganització dels números de línies i canvis de nom d'estacions.
Aquesta estació té una configuració peculiar perquè disposa de tres vies: dues principals i una secundària per on els trens entren i surten de les cotxeres de Vilapicina que es troben a uns metres de l'estació.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Cornellà Centre | Virrei Amat | | Horta | Vall d'Hebron |

## Accessos

(Situats tots al Pg de Fabra i Puig)
* Carrer Teide
* Ptge de les Palmeres
* Carrer Canfranc
* Carrer Petrarca

## Vegeu també

* Línia 5 del metro de Barcelona
* Metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Bosc Estatal de les Llançades

El Bosc Estatal de les Llançades (en francès, oficialment, Forêt Domaniale des Llançades) és un bosc del terme comunal d'Aiguatèbia i Talau, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situat al sud-est del terme d'Aiguatèbia i Talau, al nord-est de la Serra i del Puig de Clavera i a ponent del Serrat del Cortal.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per l'Office National des Forêts (ONF); la propietat del bosc és de l'estat francès, ja que procedeix d'antigues propietats reials. Té el codi identificador de l'ONF F16208J.

## Referències

* ↑ El Bosc Estatal de les Llançades en els ortofotomapes de l'IGN
# Canya d'Índia

La canya d'Índia, canya de rosaris, canya sabonetes, dita popularment gra o marietes (Canna edulis i altres espècies del gènere Canna) són plantes perennes monocotiledònies de l'ordre de les Zingiberales, d'1,5 a 3,0 m d'alçària.
Les fulles són amples, de color verd o verd violaci, amb pecíols curts i làmines el·líptiques, que poden mesurar de 33 a 80 cm de llarg i 8 a 25 cm d'ample; la nervadura central és prominent i se'n deriven els laterals. La inflorescència té forma de carràs. La corol·la de les flors té tres pètals de color vermell intens, els estams són petaloides d'una color vermell vistós; el calze té tres sèpals. Els fruits són capsulars, de color castany, amb gran quantitat de llavors negres i molt dures.

## Usos

La canya d'india es pot utilitzar per al tractament d'aigües residuals industrials a través d'aiguamolls artificials. És eficaç per a l'eliminació d'alta càrrega orgànica, color i compostos orgànics clorats de les aigües residuals de les fàbriques de paper.
Les llavors s'utilitzen àmpliament per a la joieria. Les llavors també s'utilitzen com a elements mòbils del kayamb, un instrument musical de la Reunió, així com del hosho, un sonall de carbassa de Zimbabwe, on les llavors es coneixen com a llavors "hota".

## Galeria

* Fulles
* Flors
* Fruits
* Llavors
* Il·lustració

## Referències

* ↑ «Canna indica L» (en anglès). Plants of the World Online | Kew Science. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ «Indian shot». Encyclopedia of Life. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ Choudhary, Ashutosh Kumar, et al.. «Performance of constructed wetland for the treatment of pulp and paper mill wastewater.». A: World Environmental and Water Resources Congress 2011: Bearing Knowledge for Sustainability., 2011.
* ↑ Lim, T. K.. «Canna indica». A: Edible Medicinal and Non-Medicinal Plants Volume 10, Modified Stems, Roots, Bulbs (en anglès). Dordrecht: Springer Netherlands, 2016, p. 69–81. DOI 10.1007/978-94-017-7276-1_3. ISBN 978-94-017-7276-1.
# Apol·loni de Tars

Apol·loni de Tars (o Tarsensis) (en llatí Apollonius Tarsensis, en grec Άπολλώνιος ὁ Ταρσεύς) va ser un metge grec nascut a Tars, a Cilícia, probablement al segle i o II. Galè cita les seves receptes en diverses ocasions.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/261?rgn=full+text;view=image;q1=Apollonius+TarsensisSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 210. ]
# Distribució Q-exponencial

La distribució q-exponencial és una distribució de probabilitat que sorgeix de la maximització de l'entropia de Tsallis sota les restriccions adequades, inclosa la limitació del domini perquè sigui positiu. És un exemple de distribució de Tsallis. La q-exponencial és una generalització de la distribució exponencial de la mateixa manera que l'entropia de Tsallis és una generalització de l'entropia estàndard de Boltzmann-Gibbs o l'entropia de Shannon. La distribució exponencial es recupera com $q\rightarrow 1.$

## Caracterització
### Funció de densitat de probabilitat

La distribució exponencial q té la funció de densitat de probabilitat
$(2-q)\lambda e_{q}(-\lambda x)$
on
$e_{q}(x)=[1+(1-q)x]^{1/(1-q)}$
és la q -exponencial si q ≠ 1. Quan q = 1, e $_q$ (x) és només exp(x).

## Aplicacions

En ser una transformada de potència, és una tècnica habitual en estadística per estabilitzar la variància, fer que les dades siguin més normals en una distribució i millorar la validesa de mesures d'associació com la correlació de Pearson entre variables. S'ha trobat que és un model precís per als retards dels trens. També es troba en física atòmica i òptica quàntica, per exemple processos de creació de condensats moleculars mitjançant la transició a través de la ressonància de Feshbach.

## Referències

* ↑ Picoli, S.; Mendes, R. S.; Malacarne, L. C. «q-exponential, Weibull, and q-Weibull distributions: an empirical analysis» (en anglès). Physica A: Statistical Mechanics and its Applications, 324, 3, 15-06-2003, pàg. 678–688. DOI: 10.1016/S0378-4371(03)00071-2. ISSN: 0378-4371.
* ↑ Amari, Shun-ichi; Ohara, Atsumi «Geometry of q-Exponential Family of Probability Distributions» (en anglès). Entropy, 13, 6, 01-06-2011, pàg. 1170–1185. DOI: 10.3390/e13061170. ISSN: 1099-4300.
* ↑ Keith Briggs and Christian Beck Physica A, 378, 2, 2007, pàg. 498–504. arXiv: physics/0611097. Bibcode: 2007PhyA..378..498B. DOI: 10.1016/j.physa.2006.11.084.
* ↑ C. Sun; N. A. Sinitsyn Phys. Rev. A, 94, 3, 2016, pàg. 033808. arXiv: 1606.08430. Bibcode: 2016PhRvA..94c3808S. DOI: 10.1103/PhysRevA.94.033808.
# Asram

Un asram, de vegades escrit asrama o àixram (en sànscrit i hindi आश्रम, āśrama), és, dins de la tradició índia, un indret de recolliment on gurus i deixebles conviuen per a efectuar diverses pràctiques religioses i espirituals, com el ioga, la meditació, l'estudi de la música, etc. Els asrams solen situar-se en llocs retirats en entorns naturals i sovint acullen els viatgers, actuen com a dispensari públic o són centres d'ensenyament per a infants (o gurukuls).

## Referències

* ↑ Boada i Sanmartín, Ignasi. «L'hinduisme». Atles de la diversitat. Enciclopèdia.cat, s.d. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ Referència del nom catalanitzat, entre d'altres, a Filosofia i pràctica de la no-violència, text de Lluís M. Xirinacs
* ↑ «asram». Termcat, s.d. [Consulta: 26 maig 2020].