OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hoplias teres

Hoplias teres és una espècie de peix de la família dels eritrínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del llac Maracaibo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Oyakawa, O.T., 2003. Erythrinidae (Trahiras). p. 238-240. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Casa del Comte de Fonollar

«Casa del Comte de Fonollar» té aquests significats:
* Palau Palmerola, als carrers de la Portaferrissa i d'en Bot de Barcelona.
* Casa del Comte de Fonollar (Gignàs), als carrers d'Avinyó i d'en Gignàs de Barcelona.
# Formiguer crestapelut

El formiguer crestapelut (Rhegmatorhina melanosticta) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial de les terres baixes fins als 600 m, del sud-est de Colòmbia, est d'Equador, est de Perú, nord de Bolívia i sud-oest del Brasil amazònic

## Referències

* ↑ «Formiguer crestapelut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Fort Benning South

Fort Benning South és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 11.737 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fort Benning South tenia 11.737 habitants, 1.852 habitatges, i 1.816 famílies. La densitat de població era de 528,2 habitants/km².
Dels 1.852 habitatges en un 81,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 90,3% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 1,9% no eren unitats familiars. En l'1,7% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,8% tenia menys de 18 anys, un 32% entre 18 i 24, un 37,3% entre 25 i 44, un 1,7% de 45 a 60 i un 0,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 262,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.483 $ i la renda mediana per família de 40.913 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.367 $ mentre que les dones 20.463 $. La renda per capita de la població era de 13.789 $. Entorn del 5% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fort Benning South». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fort Benning South». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cucut estriat

El cucut estriat (Tapera naevia) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) i única espècie del gènere Tapera (Thunberg, 1819). Habita entre densa vegetació de matolls i arbusts des de Mèxic, a través d'Amèrica Central, cap al sud, per l'oest dels Andes fins al sud-oest de l'Equador i per l'est fins al nord de l'Argentina i sud del Brasil.
# Cauci

* No s'ha de confondre amb Caucs.
Els cauci (grec Καῦκοι) eren un grup tribal de l'antiga Irlanda coneguts per un únic esment del geògraf Claudi Ptolemeu qui els situava en la regió dels comtats de Dublín i Wicklow.

## Connexió amb altres pobles

A partir del segle xix, experts en comparativa lingüista, en particular Lorenz Diefenbach, van identificar els Cauci amb el grup germànic chauci dels Països Baixos i nord-oest d'Alemanya, un paral·lelisme que ja va tenir ressò en l'argument d'un antiquari i erudit. Ponents a favor d'aquest punt de vista també van ressaltar que els manapii (Μανάπιοι), que Ptolemeu els localitza a la frontera sud dels Cauci, també comparteixen nom amb una altra tribu continental, els belgues menapii de la Gàl·lia nord-oriental. Aquestes similituds semblaven testificar les migracions de població entre ambdues regions. En l'aspecte lingüístic, la hipòtesi ha estat recolzada i desenvolupada per Julius Pokorny, tot i que la presumpta associació dels Cauci-Chauci no està acceptada universalment.
Aquest investigador, també fa èmfasi en el paral·lelisme de pobles celtes o influenciats per ells en la península Ibèrica, especificant a un cabdill lusità anomenat Kaukainos (Καυκαίνος), i una ciutat anomenada Kauka (Καύκα, actualment Coca), habitada pels Kaukaioi (Καυκαῖοι), entre els vacceus, un prominent grup celta de la península Ibèrica. En referència als possibles descendents dels Cauci irlandesos, Pokorny i Ó Briain donen suport les fosques acceptacions d'Uí Cuaich i Cuachraige, tot i que en cap cas s'ha pogut demostrar una connexió.

## Referències

* ↑ «Geographia, Book 2, Chapter 2: Albion island of Britannia» (en (anglès)).
* ↑ Ptol. Geog. 2.2.8 (ed. K. Müller [Paris 1883-1901]); P. Freeman, Ireland and the Classical World (Austin, Texas, 2001), p. 69, 78-80
* ↑ L. Diefenbach, Celtica. Sprachliche Documente zur Geschichte der Kelten (Stuttgart 1839-40) I, p. 414-15
* ↑ Pokorny, Julius "Spuren von Germanen im alten Irland vor der Wikingerzeit", Zeitschrift für celtische Philologie 11, 1917, 169-188 at 171
* ↑ T. F. O'Rahilly, Early Irish History and Mythology, Dublin Institute for Advanced Studies, 1946, p. 24-25
* ↑ Apià, Iberica 51-2, 57; Zòsim, Historia Nova 4.24.4; L. Diefenbach, Celtica. Sprachliche Documente zur Geschichte der Kelten (Stuttgart 1839-40) I, p. 320-21
* ↑ Micháel Ó Briain, "Studien zu irischen Völkernamen 1. Die Stammesnamen auf -rige", Zeitschrift für celtische Philologie 15, 1925, p. 222-237 en 229

## Bibliografia

* Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
# Can Batlle (Cabanelles)

Can Batlle és una masia del municipi de Cabanelles (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al sud del petit nucli de Vilademires, a l'oest del municipi de Cabanelles al qual pertany.
Masia de grans dimensions formada per diversos cossos adossats, que li confereixen una planta més o menys rectangular. L'edifici principal, format per tres crugies, presenta la coberta de dues aigües de teula i està distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada a migdia, presenta un portal d'accés d'arc de mig punt adovellat a la planta baixa i obertures rectangulars al pis, en concret, un balcó exempt de recent obertura i una finestra emmarcada amb carreus de pedra ben desbastats. Les finestres del segon nivell tenen els emmarcaments arrebossats. Adossat a la cantonada sud-est del parament hi ha un cos de planta quadrada cobert amb terrassa al primer pis, que presenta una porta d'accés rectangular emmarcada amb carreus de pedra. Conserva un dels permòdols que en origen sostenien la llinda. De la façana de llevant de la casa destaca una finestra rectangular emmarcada amb carreus, amb l'ampit motllurat i la llinda gravada amb la data 1757. Al costat hi ha una finestra balconera fruit d'una ampliació, amb la data 1775 gravada a la llinda. La façana de ponent de l'edifici presenta un cos adossat rectangular, cobert amb terrassa al pis i tres grans voltes de mig punt a la planta baixa. Dues són bastides amb pedruscall i l'altra amb maons disposats a pla, totes tres recolzades damunt de murs de pedra. La part posterior de la casa presenta tres petits cossos adossats amb les cobertes de dues aigües i distribuïts en dos pisos, dels que destaca una estreta finestra rectangular emmarcada amb carreus de pedra, amb la llinda gravada amb la inscripció " ISIDRO BALLA 1641".
La construcció presenta els paraments arrebossats i pintats.

## Història

Segons el Pla Especial d'identificació i regulació de masies i cases rurals de l'ajuntament de Cabanelles Can Batlle és una edificació del segle xviii, de l'any 1777; així i tot hom pot pensar que és anterior, donat que es troba una llinda commemorativa amb el nom ISIDRO BALLA 1647 en una de les finestres, i en una altra la data 1757.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Casa Grau (Igualada)

La Casa Grau o Cal Sabater és una casa d'estil modernista a la ciutat d'Igualada (l'Anoia). Aquest edifici està connectat amb les construccions gòtico-renaixentistes civils, palaus de senyors poderosos que intentaven demostrar la seva vàlua monetària per mitjà de la utilització d'una arquitectura; això està clarament reflectit en el gran medalló de pedra picada on hi ha un escut amb les inicials de la família propietària. El promotor de l'obra fou l'adober Josep Sabater i Duran.
La seva planta baixa en l'última intervenció va ésser destruïda, però a partir del primer pis s'ha mantingut intacte. L'edifici té una inspiració molt acusada en l'obra de Josep Puig i Cadafalch, concretament en la casa Amatller. En la decoració trobem l'ús de rajola decorada i relleus de pedra. Amb tot, l'element que més marcarà l'estructura és la tribuna oberta que trobem en el centre de la façana i que acaba amb unes formes esglaonades, i amb un frontó també esglaonat. Aquest frontó serà emplenat amb els relleus de pedra, on es pot veure l'escut amb les inicials de la família: (...) (...) "que va ser realitzat en el taller d'en Jujol".

## Referències

* 1 2 3 «Cal Sabater». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Formiguer esvelt

El formiguer esvelt (Rhopornis ardesiacus) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae) i única espècie del gènere Rhopornis Richmond, 1902.
Habita els boscos. Conegut únicament a les terres altes de l'est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Formiguer esvelt». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021
# Formiguer barbanegre septentrional

El formiguer barbanegre septentrional (Hypocnemoides melanopogon) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial, normalment a prop de cursos fluvials, àrees empantanegades de les terres baixes fins als 500 m, a l'est de Colòmbia, sud de Veneçuela, Guaiana, nord-est del Perú i Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Formiguer barbanegre septentrional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Eduardo Sánchez

Eduardo Miguel Sánchez-Quiros (nascut el 20 de desembre de 1968) és un director estatunidenc nascut a Cuba, conegut pel seu treball al cinema de terror. El seu crèdit més famós és per codirigir i escriure la pel·lícula de terror psicològic de 1999 El projecte de la bruixa de Blair amb Daniel Myrick.

## Biografia

Nascut el 1968, Sánchez es va traslladar a Espanya amb la seva família als dos anys, abans d'establir-se als Estats Units el 1972. La seva família es troba al Comtat de Montgomery (Maryland), on va assistir a la Wheaton High School. Més tard va estudiar producció televisiva al Montgomery College de Maryland i va obtenir el seu B.A. llicenciat al Departament de Cinema de la Universitat de Florida Central on va estudiar amb Mary C. Johnson i Charles Harpole. El 1999, Sánchez va rebre conjuntament el premi Independent Spirit John Cassavetes.

## Filmografia

Llargmetratges
* The Blair Witch Project (1999)
* Altered (2006)
* Seventh Moon (2008)
* Lovely Molly (2011)
* Exists (2014)
Curtmetratges
* Curse of the Blair Witch (1999)
* Sticks and Stones: Investigating the Blair Witch (1999)
* A Ride in the Park (2013) (segment de V/H/S/2)
* The Vampire (2022) (segment de Satanic Hispanics)
Web sèries
* ParaAbnormal (2009)
* Four Corners of Fear (2013)
Episodis de televisió
* Supernatural (2005–2020) (5 episodis)
* Intruders (2014) (4 episodis)
* From Dusk Till Dawn: The Series (2014–2016) (4 episodis)
* 12 Deadly Days (2016) (1 episodi)
* Lucifer (2016–2021) (2 episodis)
* Queen of the South (2016–2021) (8 episodis)
* Taken (2017–18) (2 episodis)
* The Passage (2019) (episodi "You Are like the Sun")
* The InBetween (2019) (episodi "The Devil's Refugee")
* neXt (2020) (episodi "file #4")
* Nancy Drew (2021) (episodi "The Reunion of The Lost Souls")
* American Horror Stories (2021) (episodi "Drive In")
* Yellowjackets (2022) (episodi "Sic Transit Gloria Mundi")
* Charmed (2022) (episodi "Truth or Dares")
* CSI: Vegas (2023) (episodi "Third Time's the Charm")
* FBI (2023) (episodi "Family First")
* FBI: International (2023) (episodi "Jealous Mistress")

## Referències

* ↑ Otto, Jeff. «Directors Ed Sánchez and Dan Myrick Discuss 'Blair Witch' Influence». BloodyDisgusting, 17-10-2009.
* ↑ «Eduardo Sánchez habla de un probable “Proyecto Blair Witch 3”» Arxivat 2016-03-29 a Wayback Machine., artículo de DC en el sitio web Demasiado Cine, del 17 septiembre de 2011.
* ↑ «His Life After Blair Witch». Insights - Fall '02. Montgomery College. Arxivat de l'original el 6 setembre 2006. [Consulta: 24 juny 2013].
* ↑ «Film Special». Washington Post, 30-06-1999 [Consulta: 24 juny 2013].
* ↑ «'Satanic Hispanics' brings gory Latino vampire comedy to Texas», 13-09-2023.
# Charles Lyell

Charles Lyell (Kinnordy, Escòcia, 14 de novembre del 1797 - Londres, 22 de febrer del 1875) va ser un científic escocès, un dels creadors de la moderna geologia i molt influent en el pensament científic general i en la branca de l'uniformisme en particular.
Era fill d'un botànic que l'orientà a l'estudi de la natura. Tanmateix, Lyell va estudiar lleis a Oxford i acabà aquests estudis el 1816, però va dirigir els seus afanys a la geologia. El 1831, va publicar la primera edició de la fonamental obra Principis de geologia, un dels llibres que van influir més en la concepció de la teoria de l'evolució per selecció natural del seu amic Charles Darwin, en què establia que el present és la clau del passat. Cap al 1840, va viatjar per Europa (el Pirineu, Sicília...) i els Estats Units i el Canadà. Va centrar els seus estudis en l'estratigrafia, el vulcanisme, les glaciacions i la paleontologia.
Va morir el 1875 i, com a home il·lustre, va ser enterrat a l'abadia de Westminster. Més modernament, també se li ha dedicat el nom d'un cràter de Mart.

## Obra

Principis de la geologia, publicada entre 1830 i 1833 en diversos volums, és la seva obra més destacada. Segons la tesi uniformista, ja formulada per James Hutton, el pare de la geologia moderna, la Terra s'hauria format lentament al llarg d'extensos períodes i a partir de les mateixes forces físiques que avui regeixen els fenòmens geològics (uniformisme): erosió, terratrèmols, volcans, inundacions, etc. Aquesta idea s'oposa al catastrofisme, tesi segons la qual la Terra hauria estat modelada per una sèrie de grans catàstrofes en un temps relativament curt.
Altres obres escrites per Lyell són:
* Lyell, Charles. Principles of geology, Volum 1 (en anglès). 4a edició. Londres: John Murray, 1835.
* Lyell, Charles. Eight Lectures on Geology: Delivered at the Broadway Tabernacle in the City of New York (en anglès). Nova York: Greeley & McElrath Tribune Office, 1842.
* Lyell, Charles. Travels in North America, in the years 1841-2: with geological observations on the United States Canada, and Nova Scotia (Vol. I) (en anglès). Nova York: Willey & Putnam, 1845.
* Lyell, Charles. Elementos de geología (en castellà), 1847.
* Lyell, Charles. The Student's Elements of Geology (en anglès). Nova York: Harper & Brothers, 1871, p. 640 pàgines.

## Referències

* ↑ «Charles Lyell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Asimov, Isaac. «Lyell, Charles». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 272. ISBN 8429270043.
# Can Cortès

«Can Cortès» té aquests significats:
# Hiracodontins

Els hiracodontins (Hyracodontinae) són una subfamília extinta de mamífers perissodàctils que visqueren a l'hemisferi nord entre l'Eocè mitjà i l'Oligocè superior. Els gèneres purament nord-americans inclouen Hyracodon, Epitriplopus i Triplopides, tots tres dels Estats Units, mentre que l'únic gènere exclusivament asiàtic és Ardynia, de Geòrgia, Mongòlia i la Xina. Triplopus vivia tant en un continent com en l'altre. Es diferencien d'altres hiracodòntids pel fet de tenir els ectolofs de les dents premolars aplanats i els parastils reduïts. Algunes classificacions situen Triplopus en la seva pròpia subfamília.

## Referències

* ↑ Prothero, 1998, p. 591.
* ↑ Dàixzeveg, 1991, p. 22.

## Bibliografia

* Dàixzeveg, D. «Hyracodontids and rhinocerotids (Mammalia, Perissodactyla, Rhinocerotoidea) from the Paleogene of Mongolia» (en anglès). Palaeovertebrata, 21, 1-2, 1991, pàg. 1-84.
* Prothero, D. R. «Hyracodontidae». A: Evolution of Tertiary Mammals of North America. Volume I: Terrestrial Carnivores, Ungulates, and Ungulate Like Mammals (en anglès). Cambridge University Press, 1998, p. 589-594. ISBN 9780521355193.
# Castelmagno (formatge)

El castelmagno és un formatge de pasta premsada no cuita italià, fet principalment de la llet de vaca amb possible addició de llet d'ovella o de cabra en petites quantitats. Elaborat en els municipis Castelmagno, Pradleves i Monterosso Grana de la província de Cuneo. Des de 1996, el nom de castelmagno està protegit per la marca de qualitat europea DOP.
La quallada, obtinguda per l'addició a la llet parcialment desnatada de quall de vedella a una temperatura compresa entre 35 i 38 °C, se sotmet a premsat en els motlles adequats. Quan el formatge ha agafat la forma, es torna a trinxar, se sala i es torna emmotllar. Es madura durant diversos mesos en grutes naturals fresques i humides.
Amb la llet de les vaques piemonteses, tradicionalment s'ha fomentat la proliferació del vetejat blau a través de les esquerdes de la pell i la pasta. Però actualment es ven la major part abans que hi aparegui el fong blau natural. La seva escorça és dura i arrugada, l'interior és blanc groguenc i molt fràgil o trencadís al centre. De jove és delicat, però amb la maduració es va tornant fort i de sabor intens.
El primer registre oficial del castelmagno data de 1277, quan va ser esmentat com a unitat d'intercanvi comercial. La seva producció va romandre estable durant segles i alguns fins i tot es van exportar a París i Londres, però a principis de la dècada dels cinquanta la seva demanda es va reduir considerablement. Reconeixent la importància de conservar una part de la història del lloc, es va formar una associació per protegir el castelmagno i va adquirir caràcter oficial sota el sistema DOC el 1982.

## Referències

* ↑ Fitxa a formaggio.it
* ↑ Harbutt, Juliet. World cheese book. Gran Bretanya: Dorling Kindersley Ltd, 2009. ISBN 978-1405336819.

## Enllaços externs

* Consorzio per la tutela del Castelmagno Arxivat 2014-10-13 a Wayback Machine.
* Avís de la Comissió Europea
# Frances Power Cobbe

Frances Power Cobbe (4 de desembre de 1822 – 5 d'abril de 1904) fou una escriptora, reformista social i sufragista irlandesa. Activista contrària a la vivisecció, va fundar diversos grups a favor dels animals, incloent-hi la National Anti-Vivisection Society (NAVS) el 1875, i la British Union for the Abolition of Vivisection (BUAV) el 1898. Va ser membre del consell executiu de la Societat Nacional pel Sufragi Femení de Londres.
Va ser autora de nombrosos llibres i assajos, entre els quals destaquen The Intuitive Theory of Morals (1855), On the Pursuits of Women (1863), Cities of the Past (1864), Criminals, Idiots, Women and Minors (1869), Darwinism in Morals (1871), i Scientific Spirit of the Age (1888).

## Referències

* ↑ «Frances Power Cobbe». The University of Virginia Press. [Consulta: 3 març 2018].
* ↑ «Frances Power Cobbe». Universitat de Cambridge. [Consulta: 3 març 2018].
# Formiguer cua-rogenc septentrional

El formiguer cua-rogenc septentrional (Sciaphylax castanea) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial de les terres baixes fins als 500 m, des del sud-est de Colòmbia, cap al sud, a través de l'est de l'Equador fins al nord-est del Perú.

## Referències

* ↑ «Formiguer cua-rogenc septentrional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# El Coscollet

El Coscollet o Torre d'Aubenç és una muntanya de 1.610 metres situada entre a l'Alt Urgell, a la serra d'Aubenç.
Aquest cim està inclòs a la Llista dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Llista dels 100 cims de la FEEC». Federació d'Entitats Escursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 febrer 2018].

## Bibliografia

* Nuet, Josep; Obra Social CAIXA CATALUNYA [et al.].. Muntanya d'Alinyà: Serra d'Aubenç i Serra de Turp, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 2010 (E-25). ISBN 978-84-8090-307-3.
# Damòcaris

Damòcaris (grec antic: Δαμόχαρις, llatí: Damocharis) fou un gramàtic de Cos, deixeble d'Agàcies, que va viure al pas del segle v al vi. És autor de quatre epigrames inclosos a l'Antologia grega.

## Referències

* ↑ Damocharis a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Charles Léa

Charles Léa (Douala, 16 de gener de 1951) és un exfutbolista camerunès de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol del Camerun.
Pel que fa a clubs, destacà a Canon Yaoundé, Toulouse i Rennes.
Un cop retirat fou entrenador.

## Referències

* ↑ «Οι 200 κορυφαίοι Αφρικανοί». Sport24.gr, 25-10-2006. Arxivat de l'original el 3 de juliol 2018. [Consulta: 16 d’agost 2019].
* ↑ Morikang, Irene. «Tunisia/Cameroon: Nations Cup of Veteran Lions». Cameroon Tribune, 29-01-2004.
* ↑ Foimoukom, Honoré. «Charles Léa Eyoum, ancien buteur de race : "On naît buteur, on ne le devient pas"» (en francès). Le Messager, 08-06-2005.
* ↑ «Cameroon Football Cup Finals 50th Edition» (en francès). Ministère des Sports et de l'Education Physique du Cameroun, 13-09-2009. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ Tchango, William. «Charles Léa Eyoum: Une retraite sportive bien méritée» (en francès). Mboa Live. Arxivat de l'original el 21 de desembre 2013. [Consulta: 31 octubre 2012].
* ↑ Profile at Stade-Rennais-Online
* ↑ Foimoukom, Honoré. «Cameroun: Charles Lea Eyoum, entraîneur de football : "Les entraîneurs de D1 ont peur des présidents de clubs"» (en francès). Le Messager, 11-03-2004.