OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Mesa

La Mesa és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons una estimació del 2009 tenia 56.881 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, La Mesa tenia 54.749 habitants, 24.186 habitatges, i 13.374 famílies. La densitat de població era de 2.282,8 habitants/km².
Dels 24.186 habitatges en un 24,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,8% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 44,7% no eren unitats familiars. En el 34,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,8% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 32,9% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 17% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.693 $ i la renda mediana per família de 50.398 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.215 $ mentre que les dones 30.413 $. La renda per capita de la població era de 22.372 $. Entorn del 5,2% de les famílies i el 9,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- La Mesa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- La Mesa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Marquitos

Marquitos és el nom dels següents personatges:
* Marcos Alonso Imaz, Marquitos (1933-2012), futbolista càntabre;
* Marcos Di Palma (1972-), pilot d'automobilisme argentí;
* Marcos García Barreno, Marquitos (1987-), futbolista eivissenc;
# Igitkin

Igitkin (en aleutià Igitxix̂) és una petita illa deshabitada del grup de les illes Andreanof, a les illes Aleutianes, Alaska. Es troba entre les illes Adak i Atka, uns 5 quilòmetres al sud-est de Great Sitkin. L'illa fa gairebé 11 quilòmetres de llargada i es troba dividida en dues parts, al centre, per un istme d'1 km d'ample. Va ser documentada per primera vegada en cartes nàutiques el 1790 per Joseph Billings amb el nom aleutià d'Egilka.

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* ↑ «Aleutian Islands - Igitkin», 23-12-2010. Arxivat de l'original el 2010-12-23. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ «GNIS Detail - Igitkin Island». [Consulta: 22 novembre 2020].
# José María Queipo de Llano Ruiz de Saravia

José María Queipo de Llano i Ruiz de Saravia (26 de novembre de 1786 - 16 de setembre de 1843), comte de Toreno, va ser un polític i historiador espanyol nascut a Oviedo, Astúries. Va ser President del Consell de Ministres espanyol.
Va cursar els seus estudis d'Humanitats i Ciències a Conca, Salamanca i Madrid. El 1803 va tornar a Astúries on va formar part com a vocal de la junta revolucionària durant la Guerra de la Independència, per ser posteriorment membre de les Corts de Cadis que van aprovar la Constitució espanyola de 1812. Va ser un dels seus grans impulsors i el principal defensor d'un text constitucional no gaire diferent del francès de 1791. Era un autèntic revolucionari que volia limitar el poder del Rei fomentant la divisió de poders.
Degut a la seva militància liberal el 1814 Toreno s'exilia a Londres en arribar Ferran VII de nou al poder. Allà s'assabenta que Ferran VII l'havia condemnat a mort i confiscat els seus béns per rebel. Des de Londres es trasllada a París, on es va transformant en un liberal moderat que vol encaixar la monarquia dins d'un marc constitucional. També va viure a Lisboa i Berlín. La Revolució de 1820 li torna tot el que havia perdut i passa a ser Diputat i President de les Corts.
A l'exili va escriure la seva primera obra, publicada a França el 1832 sobre la Guerra de la Independència Espanyola. Després de l'amnistia general per la mort del rei, i al seu retorn a Espanya és nomenat Ministre d'Hisenda en el govern de Francisco Martínez de la Rosa el 1834, on no va aconseguir portar a terme reformes que permetessin la modificació del sistema financer i la superació de la crisi econòmica derivada de la guerra carlina. Després de Mendizábal, va ocupar la Presidència del Govern el 7 de juny de 1835 durant tres mesos dintre de la convulsa situació de la regència de Maria Cristina amb els aixecaments liberals a tot Espanya. Va tornar a París el 1840 on va morir el 1843.
Com a historiador cal destacar la seva Història de l'aixecament, guerra i revolució d'Espanya sobre la Guerra de la Independència que ell va viure en primera persona.

## Referències

* ↑ Cortijo, Dani. «La Broma del Torín. La primera bullanga barcelonina l'any 1835». Altres Barcelones, 06-10-2010.

## Enllaços externs

* Historia del levantamiento, guerra y revolución de España (extracte sobre la Constitució de 1812)
* «De la Revolución al Moderantismo: la trayectoria del conde de Toreno» Arxivat 2005-03-09 a Wayback Machine., article de Joaquín Varela Suanzes-Carpegna
# Greenwood (Indiana)

Greenwood és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 36.037 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greenwood tenia 36.037 habitants, 14.931 habitatges, i 9.600 famílies. La densitat de població era de 975 habitants/km².
Dels 14.931 habitatges en un 32,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 32,1% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.176$ i la renda mediana per família de 57.298$. Els homes tenien una renda mediana de 40.291$ mentre que les dones 28.936$. La renda per capita de la població era de 23.003$. Entorn del 4,6% de les famílies i el 7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greenwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greenwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# La Barceloneta (els Alamús)

La Barceloneta és un barri dels Alamús, ubicat a sud-est del centre del poble.
Segons el padró de l'any 2018 tenia 15 habitants.

## Referències

* ↑ «La Barceloneta». Institut d'Estadística de Catalunya. [Consulta: 14 gener 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial dels Alamús Arxivat 2006-08-04 a Wayback Machine.
# Iekaterínovka (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Iekaterínovka».
Iekaterínovka (en rus: Екатериновка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 3.582 habitants.

## Referències

* ↑ «Село Екатериновку затопило из-за дождей (ФОТО)». Arxivat de l'original el 2019-11-02. [Consulta: 2 novembre 2019].
# Mas Bover (Constantí)

El Mas Bover és una obra eclèctica de Constantí (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El mas Bover i les dependències que l'integren són closes dins d'una alta paret. En general,es pot dir que és un edifici senyorial que fou probablement bastit a finals del segle xviii i inicis del XIX. Actualment el mas està ocupat per l'Escola de capacitació agrària Mas Bové I l'IRTA i l'estat de conservació és força bo. L'edifici consta de planta baixa i pis més galeria correguda i al costat té una torratxa. La façana és de maó i està arrebossada amb calç blanca i les formes geomètriques estan pintades de color ocre. A les golfes presenta una galeria correguda amb pilastres prismàtiques. Ha sofert moltes ampliacions, l'ala dreta de la façana conserva el primitiu edifici de les cavalleries.

## Referències

* ↑ «Mas Bover». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 27 març 2019].

## Enllaços externs

* «Mas Bover». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ichirō Hatoyama

Ichirō Hatoyama (Tòquio, 1 de gener de 1883 - Tòquio, 7 de març de 1959) fou un polític japonès amb una llarga trajectòria política, que va encetar el 1915 i que va continuar després de la II Guerra Mundial.

## Biografia i vida política

Estudià lleis a la Universitat de Tòquio. Des de 1915 formà part de la Dieta japonesa i va ser nomenat ministre d'Educació el 1931. Amb la finalització de la II Guerra Mundial (1939 - 1945), i atesa la derrota del Japó, va rebre el suport dels EUA i l'encàrrec de fundar i organitzar el Partit Liberal, peça clau en l'obertura de l'etapa liberal i democràtica imposada pel govern de Washington (1945).
El 1954 fou elegit primer ministre del Japó, com a candidat del Partit Liberal-Demòcrata (PLD), formació política que va nàixer com a resultat de la unificació entre "liberals" i "demòcrates" i que no s'ha de confondre amb el que actualment existeix i al qual pertany Yukio Hatoyama, net d'Ichirõ. Només va ser primer ministre durant un breu període (entre 1954 i 1955) i durant el seu mandat va potenciar a nivell intern una economia keynesiana, mentre que en política exterior millorà les relacions amb l'URSS i la Xina popular, i va aconseguir l'adhesió del Japó a l'ONU.
Per raons de salut, es va retirar de la política (1957) i va morir dos anys després.

## Referències

* ↑ «Hatoyama Ichirō». Encyclopædia Britannica [Consulta: 19 agost 2017].
* ↑ Frédéric, Louis; Roth, Käte (trad.). Japan Encyclopedia. Harvard University Press, 2002, p. 298. ISBN 978-0-674-01753-5.
* ↑ Hoover, William D. Historical Dictionary of Postwar Japan. Scarecrow Press, 18 de març de 2011, p. 96–97. ISBN 978-0-8108-7539-5.
* ↑ Murphy, R. Taggart. Japan and the Shackles of the Past. Oxford University Press, 7 de novembre de 2014, p. 397. ISBN 978-0-19-021325-1.

## Bibliografia

* Bernat Muniesa; Joan Oliver (2000). Diccionario de Historia Actual 1945 - 2000. Barcelona: Salvat Editores. ISBN 84-345-0346-8.
# Josepa Quer Ivern

Maria Josepa Quer Ivern va ser una religiosa catalana nascuda a Reus, a l'edifici de La Boella, el 27 d'agost de 1818.
Va ingressar al convent de les monges Carmelites Descalces de Reus, situat a la plaça de les Monges, (actualment la plaça de Prim) el 1833. El 1835 el convent va ser assaltat durant la bullanga. Josepa Quer i la comunitat es van poder salvar fugint al convent carmelità de Narbona, a França. L'Ajuntament va prendre possessió de l'edifici i el destinà a quarter de la Milícia Nacional. El 1851 les religioses van tornar de França i, tot i que el convent havia estat afectat per la Llei de Desamortització, l'Ajuntament el tornà a la comunitat. El 1860 va ser elegida Prelada, és a dir, superiora de la comunitat i el 1867 va tornar a ser elegida pel càrrec. El 1868, amb la revolució de Setembre que havia iniciat Juan Bautista Topete a Cadis i havia secundat Joan Prim, de signe liberal i laïcista, es va produir un moviment popular a Reus, força radicalitzat, que no va poder ser controlat sempre per la Junta Revolucionària i va cremar fàbriques i cases d'alguns empresaris que es consideraven propers al règim conservador, i es va voler tornara assaltar el convent. Josepa Quer es va refugiar de moment a casa dels seus familiars a Reus. El 22 d'octubre, la Prelada Quer va lliurar a la Junta Revolucionària un paper signat el dia 18 en el qual reconeixia que els de la Junta es van comportar en tot moment de forma immillorable amb ella i les altres monges, i que els van oferir diners i van deixar que retiressin tots els seus béns i a la superiora tot el que hi havia de valor a l'església i al convent sense cap coacció. Després, amb la comunitat es traslladà a Tarragona on es va estar set anys, presidí diferents comunitats i emprengué algunes fundacions a tot Catalunya. Mentrestant, el convent de Reus va ser enderrocat a inicis del 1869 per a donar feina als aturats i construir-hi la Plaça de Prim actual. Reedificat el convent de Carmelites a Reus en un altre lloc, hi va tornar el 1875, amb la Restauració borbònica per refundar la comunitat carmelitana de clausura. Va morir a Reus el 25 de juny de 1883. La seva ciutat natal, per la seva prudència i dedicació, la va nomenar filla il·lustre i li va dedicar un Carrer (el Carrer de la Prelada Quer).

## Referències

* 1 2 Puyol, Carme. Miralls de lluna: dones als espais urbans de Reus. Reus: l'Ajuntament, 2008, p. 163-165. ISBN 9788489688421.
* ↑ Anguera, Pere. La burgesia reformista: Reus en els fets de l'any 1868. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1980, p. 105. ISBN 8430029400.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de Reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 545.
* ↑ «Fills il·lustres i adoptius». Ajuntament de Reus. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 121-122. ISBN 9788497916929.

## Bibliografia complementària

* Jaume Fort Prats. La Prelada Quer: 1818-1883: apuntes biográficos. Reus: Artes Gráficas Rabassa, 1927.
# Joana Vidal i Tarragó

Joana Vidal i Tarragó (Barcelona, 1882 - 1957) va ser una folklorista catalana.
Filla de l'advocat Joan Vidal i Valls i d'Eulàlia Tarragó i Castells.
Fou alumna de les primeres promocions dels cursos de folklore de Rossend Serra i Pagès a l'Escola d'Institutrius i altres Carreres per a la Dona de Barcelona. Es dedicà a l'estudi de la rondallística, especialment de l'aràbiga, a més de dedicar-se a recopilar documentació tant d'aquest àmbit com cançons, jocs, oracions i pràctiques curatives. Animada pel seu mestre, va realitzar conferències a diferents llocs, entre els quals al Centre Excursionista de Catalunya, sobre la comparació entre les rondalles orientals i catalanes. Vidal va ser membre de la secció de Folklore del centre.
Entre 1905 i 1935 també va publicar materials d'interès folklòric a diverses revistes: un article titulat Las mil y una nits y las rondallas catalanes va aparèixer a Art Jove, dues oracions a Arxiu de Tradicions Populars, algunes rondalles a Catalunya, Una vegada, Catalana, on també va publicar un joc de paraules, i una llegenda a El Puigmal.
Es va casar amb el metge Joan de Déu Soler i Badia, de Badalona, ciutat on es va instal·lar. A partir del casament es va reduir la seva activitat com a folklorista, tot i que va començar a tenir relació amb la burgesia local. És net seu el també folklorista Joan Soler i Amigó.
Part de les seves recerques es troben custodiades en el fons personal del Rossend Serra a l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona.

## Referències

* 1 2 Soler i Amigó, Joan. Joana Vidal, folklorista. Valls: Cossetània Edicions, 2010, p. 25-26.
* 1 2 3 4 5 Oriol, Carme; Samper, Emili (eds.). Història de la literatura popular catalana. Tarragona: Universitat Rovira i Virgili, 2017, p. 86-87.
* 1 2 3 4 5 6 «Joana Vidal i Tarragó». Fes Ta Festa (FTF), 09-04-2021. [Consulta: 3 gener 2022].
# Gran Premi Adria Mobil

El Gran Premi Adria Mobil és una competició ciclista d'un sol dia que es disputa a Eslovènia. La primera edició es disputà el 2015 ja formant part del calendari de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2015 | Marko Kump | Filippo Fortin | Mattia Gavazzi |
| 2016 | Filippo Fortin | Alberto Cecchin | Eugenio Bani |
| 2017 | Antonino Parrinello | Nicola Gaffurini | Stanislau Bajkou |
| 2018 | Filippo Fortin | Nicola Venchiarutti | Jiří Polnický |
| 2019 | Marko Kump | František Sisr | Daniel Auer |
| 2020 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2021 | Marijn van den Berg | Filippo Fiorelli | Adam Ťoupalík |
| 2022 | Maciej Paterski | Nicola Venchiarutti | Andrea Debiasi |
| 2023 | Tilen Finkšt | Filippo Fortin | Luca Colnaghi |
| 2024 | Žak Eržen | Jakub Mareczko | Simone Buda |

## Referències

* ↑ «G.P Adria Mobil (Slo) - Cat.1.2». [Consulta: 29 març 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a cqranking.com
# Karl Menzies

Karl Menzies (Devenport, Tasmània, 17 de juny de 1977) és un ciclista australià, que actualment corre a l'equip Cylance-InCycle. En el seu palmarès destaca la segona posició final a l'UCI Oceania Tour de 2007 gràcies a les bones classificacions obtingudes al Herald Sun Tour de 2006 (7a posició final i una victòria d'etapa), al Tour Down Under de 2007 (2a posició final i una victòria d'etapa) i a la 3a posició final al Campionat d'Austràlia en ruta.

## Palmarès

* 2001
** Vencedor d'una etapa del Tour de Southland
* 2004
** Vencedor d'una etapa del Herald Sun Tour
* 2005
** 1r a l'International Cycling Classic
** Vencedor d'una etapa del Tour de Southland
* 2006
** 1r al Gran Premi Nature Valley i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Herald Sun Tour
** Vencedor d'una etapa de la Redlands Classic
** Vencedor d'una etapa de la San Dimas Stage Race
** Vencedor d'una etapa del Tour de Toona
* 2007
** 1r al Tour de Toona i vencedor de 3 etapes
** Vencedor d'una etapa del Tour Down Under
* 2009
** 1r al Tour of Elk Grove
* 2010
** Vencedor d'una etapa de la Joe Martin Stage Race
* 2011
** Vencedor d'una etapa del Tour of Elk Grove

## Enllaços externs

* Fitxa de Karl Menzies a sitiodeciclismo.net
# Iekaterinoslavka

Iekaterinoslavka (en rus: Екатеринославка) és un poble del krai de Khabàrovsk, a l'Extrem Orient de Rússia. El 2012 tenia 857 habitants. Pertany al districte rural de Lazó.

## Referències

* ↑ Закон Хабаровского края от 14.03.2005 № 264 «Об административных центрах сельских поселений и муниципальных районов Хабаровского края»
# La Mudarra

La Mudarra és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 307 | 265 | 146 | 238 |
# Mas Bruguera

El Mas Bruguera és un mas al municipi de Regencós a la comarca catalana del Baix Empordà.

## Referències

* ↑ «Regencós». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya p. 725, 2003.
# Iekaterínovka (Lípetsk)

* Per a altres significats, vegeu «Iekaterínovka».
Iekaterínovka (en rus: Екатериновка) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2011 tenia 117 habitants. Pertany al districte rural d'Úsman.

## Referències

* ↑ «Комсомольская правда». «В Липецкой области в селе сгорело 103 дома». Николай Боков, 30 июля 2010. Проверено 01-08-2010
# Jörg Peter

Jörg Peter va ser un ciclista suís que es va especialitzar en el ciclisme en pista. Va aconseguir, com amateur, una medalla de bronze al Campionat del Món de Mig Fons de 1969 per darrere dels neerlandesos Bert Boom i Cees Stam.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Josep Castells i Guardiola

Josep Castells i Guardiola (Barcelona, 27 de maig de 1925 - 30 de juliol de 2018) fou un químic català. El 1950 es doctorà en ciències químiques a la Universitat de Madrid i el 1956 en filosofia a la Universitat de Manchester. El mateix any fou investigador associat a la Universitat d'Oxford.
Va treballar com a professor d'investigació al Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) alhora que de 1969 a 1975 fou catedràtic de química orgànica a la Universitat Autònoma de Barcelona i de 1975 a 1990 i a la Universitat de Barcelona, d'on fou catedràtic emèrit des que es va jubilar.
El 1978 ingressà com a membre numerari a la Secció de Ciències i Tecnologia de l'Institut d'Estudis Catalans. De 1991 a 2003 fou delegat de l'IEC a la Junta Directiva de l'Associació Catalana de Ciències de l'Alimentació. El 1984 ingressà també a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona i a la Real Academia de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales. El 1989 va rebre la Medalla Narcís Monturiol de la Generalitat de Catalunya i el 1996 el premi Solvay i la Medalla d'Or al mèrit científic.
Va ser pioner en l'ús de tècniques espectroscòpiques (ultraviolat, infraroig, ressonància magnètica nuclear) aplicades a la química orgànica i se'l considera introductor d'aquesta tècnica a Espanya i a Xile com a expert de la UNESCO. El seu camp de recerca s'ha centrat en l'espectroscòpia, en la síntesi en fase sòlida i en els polímers funcionalitzats en el treball químic orgànic, basat en la modalitat "química combinatòria".

## Obres

* Química general (1981)
* Teoría orbitálica de las reacciones químicas (1983)
* Aspectes microcòsmics i macroscòpics de la reacció química (1984)
* Química general i bioorgànica (1986)
* En busca de un lenguaje químico correcto (1991)
* El futbolà i els ful·lerens (1997)
* L'àtom i la molècula (2004), traducció de l'obra de Gilbert N. Lewis.

## Referències

* ↑ «DOCTOR JOSEP CASTELLS GUARDIOLA : Fallecimiento» (en castellà). La vanguardia, 1 agost 2018.
* ↑ Juntes Directives Arxivat 2011-07-04 a Wayback Machine. de l'ACCA

## Enllaços externs

* «Josep Castells i Guardiola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Biografia al web de la RACAB
* Biografia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. al web de la RAC
# Gran Premi Bernard Dadié

El Gran Premi Bernard Dadié de literatura a Costa d'Ivori des del 2014, guardona "els principals escriptors que donen sentit i energia a les lletres nacionals". Creat pel Ministeri de Cultura de Costa d'Ivori i la Francofonia, només està obert a les obres individuals. Té com a finalitat, d'una banda, promoure els llibres i la lectura i, d'altra banda, encoratjar la creació literària. Aquest gran premi nacional, amb un trofeu i una suma d'un milió de francs CFA, es concedeix al Saló Internacional del Llibre d'Abidjan (SILA).

## Organització

L'organització de les competicions i cerimònies relacionades amb aquest premi es confia a Akwaba Culture, una associació ivoriana.

## Evolució

Inicialment, el Gran Premi Nacional de Literatura, es va convertir en el Gran Premi Nacional de Literatura Bernard Dadié per retre homenatge a l'escriptor homònim.

## Guanyadors

* 2014: Charles Nokan amb Tel que je suis
* 2016: Véronique Tadjo amb Nelson Mandela : non à l'apartheid
* 2017: Josué Guébo amb Aux chemins de Babo Naki'

## Referències

* ↑ «Salon International du Livre d'Abidjan (SILA 2016) : du 26 au 28 mai 2016» (en francès).
* ↑ kkp/kam. «SILA 2014 : Charles Nokan et Atita Hino, lauréats des prix nationaux de littérature» (en francès), 2014.
* ↑ Sercom. «8e édition du Salon international du Livre d'Abidjan (SILA 2016) : Véronique Tadjo remporte le ‘’Grand Prix Bernard Dadié de la littérature (2016)» (en francès), 2016.
* ↑ tg/nmfa/fmo. «Le grand prix national Bernard Dadié de la littérature décerné à Josué Guébo» (en francès), 25-05-2017.
# La Canova (Sant Joan de Mollet)

La Canova és un mas del municipi de Sant Joan de Mollet a la comarca catalana del Gironès. És al límit municipal de Mollet amb Bordils.