OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nicolau d'Oldenburg

Nicolau d'Oldenburg, príncep hereu d'Oldenburg (Oldenburg 1897 - Rastede 1970) va ser príncep hereu d'Oldenburg i cap de la casa gran ducal d'Oldenburg des de 1931 i fins a 1970.
Nascut a Oldenburg el dia 10 d'agost de 1897, fill del gran duc Frederic August I d'Oldenburg i de la duquessa Elisabet de Mecklenburg-Schwerin, Nicolau era net per via paterna del gran duc Pere II d'Oldenburg i de la princesa Elisabet de Saxònia-Altenburg; mentre que per via materna ho era del gran duc Frederic Francesc II de Mecklenburg-Schwerin i de la princesa Maria de Schwarzburg-Rudolstadt.
El dia 26 d'octubre de 1921 contragué matrimoni a Arolsen amb la princesa Helena de Waldeck-Pyrmont, filla del príncep Frederic I de Waldeck-Pyrmont i de la princesa Bathildis de Schaumburg-Lippe. La parella tingué nou fills:
* SAR el duc Antoni-Günther d'Oldenburg, nat a Lensahn el 1923. Es casà a Kreuzwerthiem el 1951 amb la princesa Amèlia de Löwenstein-Wertheim-Freudenberg.
* SA la duquessa Rixa d'Oldenburg, nada a Lensahn el 1924 i morta el 1939.
* SA el duc Pere Frederic d'Oldenburg, nat a Lensahn el 1926. Es casà a Kreuzwertheim el 1951 amb la princesa Gertrudis de Löwenstein-Wertheim-Freudenberg.
* SA la duquessa Eilika d'Oldenburg, nada a Lensahn el 1928. Es casà a Rastede el 1950 amb el príncep Emich de Leiningen.
* SA la duquessa Egilmar d'Oldenburg, nada a Lensahn el 1934.
* SA el duc Frederic August d'Oldenburg, nat a Rastede el 1936. Es casà a Berlín el 1965 amb la princesa Maria Cecília de Prússia de qui es divorcià el 1989; el 1991 es casà a Rüdenhausen amb la comtessa Donata de Castell-Rüdenhausen.
* SA la duquessa Altburg d'Oldenburg, nada a Lensahn el 1938. Es casà a Rastede el 1967 amb el baró Rüdiger von Erffa.
* SA el duc Huno d'Oldenburg, nat a Lensahn el 1940. Es casà a Rastede el 1970 amb la comtessa Felicitas-Anita Schwerin von Krosigh.
* SA el duc Joan d'Oldenburg, nat a Lensahn el 1940. Es casà a Waldsachsen el 1971 amb la comtessa Ilka zu Ortenburg.
Des de l'any 1931, any en què morí el gran duc Frederic August I d'Oldenburg, Nicolau esdevingué el cap de la casa gran ducal d'Oldenburg fins a la seva mort l'any 1970.
Nicolau morí el dia 3 d'abril de 1970 a Rastede a l'edat de 73 anys.
# Santa Maria de Vallmoll

Santa Maria és l'església parroquial de Vallmoll (Alt Camp). Està protegida com a bé cultural d'interès local. La parròquia inclou l'ermita de la Mare de Déu del Roser i les parròquies sufragànies de Sant Jaume dels Garidells i Santa Magdalena de la Masó. Està adscrita a l'arxiprestat de l'Alt Camp de l'arquebisbat de Tarragona.

## Arquitectura

L'edifici de l'església és de tres naus amb quatre trams. Els suports són pilars i pilastres, i arcs de mig punt. La nau central es cobreix amb volta de canó amb llunetes. El cor és als peus. El campanar s'eleva a l'esquerra de la façana; té base quadrada, dos cossos vuitavats i remat de teula. La façana presenta una disposició simètrica. La porta, centrada, és d'arc escarser; l'emmarquen motllures que figuren dues pilastres que suporten una cornisa, damunt la qual hi ha una fornícula buida, també emmarcada per motllures. Més amunt se situa una obertura circular emmarcada per un esgrafiat. El coronament de la façana és en forma de frontó. Tota ella mostra arrebossat amb imitació de carreus. L'obra és de paredat i carreus de pedra treballada als angles.

## Història

El projecte d'ampliació de l'antiga església de Vallmoll data el 1771. L'any següent va començar a ser enderrocada, i així mateix s'inicià la construcció de la nova, executada pel mestre de cases Salvador Guinovart, sota la direcció de l'arquitecte tarragoní Joan Antoni Rovira. L'obra es finalitzarà l'any 1775, i el 13 de juny de 1776 l'església fou beneïda per l'arquebisbe de Tarragona.
El 1936 foren destruïts els retaules barrocs que contenia, entre els quals es trobava un de realitzat per Antoni Pallars entre 1778 i 1793. De l'església anterior procedeix el Retaule de Vallmoll, una obra de 1447-1450 de Jaume Huguet, fragments del qual estan repartits entre el Museu Diocesà de Tarragona, el Museu d'Art de Catalunya i el Louvre.

## Referències

* ↑ «Santa Maria». Cercador de parròquies. Arquebisbat de Tarragona. [Consulta: 24 maig 2012].
* 1 2 3 «Església parroquial de Santa Marai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
# Papamosques carboner

El papamosques carboner (Myoparus plumbeus; syn: Fraseria plumbea) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Té una distribució extensa però irregular a l'Àfrica subsahariana. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

A la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, 2021) se'l considera al gènere Myoparus. Tanmateix, el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019) se'l classifica dins del gènere Fraseria (F. plumbea), juntament amb altres vuit espècies de papamosques. En aquesta altra obra no es reconeix el gènere Myoparus.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques carboner». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 695. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Grey Tit-flycatcher. Fraseria plumbea» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 695-696. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Maravichromis incola

Maravichromis incola és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Malawi.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C. 1991. Maravichromis. p. 252-257. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Savandurga

Savandurga és un turó i una antiga fortalesa a uns 33 km a l'oest de Bangalore, al districte de Bangalore, a Karnataka, situat a 12° 55′ 11″ N, 77° 17′ 34″ E﻿ / ﻿12.919654°N,77.292881°E﻿ / 12.919654; 77.292881, a l'Índia. També inclou un temple a la base. El turó és considerat un dels més grans monòlits del món, ja que està format per una única peça de pedra; prop hi passa el riu Arkavathi. El conjunt inclou dos turons, coneguts localment com a Karigudda (Turó Negre) i Biligudda (Turó Blanc). L'altura del principal turó, on hi ha les restes de la fortificació, és de 1.247 metres. Fou fortificat el 1543 per un oficial del raja de Vijayanagar. Va passar a control del nayak de Bangalore, junt amb Magadi, després del 1565, quan el regne de Vijayanagar va quedar malparat en la batalla de Talikota. Els nayaks la van conservar fins que fou ocupada pels rages hindús de Mysore el 1728. El tron de Mysore fou usurpat per Haidar Ali i després pel seu fill Tipu Sultan. Durant la guerra dels britànics contra el segon, el 1791, Lord Cornwallis va assaltar la fortalesa i la va conquerir de manera memorable. Posteriorment va quedar deserta.

## Galeria

* Temple a la base
* Jungla
* Pluges
* Llac a la base
* Mandap al cim
* Savandurga, cims

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Santa Maria de Vallformosa

Santa Maria de Vallformosa és una església de Vilobí del Penedès (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'Església de Santa Maria de Vallformosa està situada en un lloc proper a la carretera que va de Guardiola a Vilafranca. Forma part d'una petita plaça juntament amb la rectoria i les escoles.

## Descripció

És un edifici d'una sola nau amb capelles laterals i absis de planta semicircular. Té voltes bufades i arcs torals de mig punt. La coberta és a dues vessants. La façana presenta rosassa i portada amb arquivoltes, columnes, capitells esculpits i timpà amb la representació del tema de l'Ascensió esculpit. Té el campanar i la rectoria adossats. En conjunt respon a les característiques formals de l'historicisme neoromànic.
La pica baptismal és un vas troncocònic amb els costats còncaus, sobretot a la part inferior. Presenta un peu molt baix de 5 cm d'alçada i 48 cm de diàmetre. Fa 65 cm d'alçada i un diàmetre de la boca de 99 cm a l'exterior i 81 cm a l'interior. Les parets són de 9 cm de gruix i la profunditat del vas és de 73 cm, si bé al fons presenta un considerable gruix de ciment que indica que en realitat és més profunda. És completament llisa i presenta un cèrcol de 9 cm d'ample que l'envolta.

## Història

L'Església de Santa Maria de Vallformosa va ser bastida el 1937.
La pica Baptismal destaca. Segons el llibre "Edicions d'homenatge", editat el 1970 pel Museu de Vilafranca, aquesta pica procedeix de Vallformosa prop de La Sala. Després de la guerra es trobava abandonada prop de l'església on era utilitzada com a test. L'any 1945 fou traslladada al Museu de Vilafranca i instal·lada al pati com a brollador.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Santa Maria de Vallformosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Papamosques críptic

El papamosques críptic (Ficedula crypta) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). És endèmic de les Filipines i es troba únicament a l'illa de Mindanao. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals de frondoses humits de mitja muntanya, entre els 600 m i 1.500 m. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques críptic». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 708. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Cryptic Flycatcher. Ficedula crypta» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 15 juliol 2022].
# Marcos Winter

Marcos Winter (São Paulo, 31 d'agost de 1966) nom artístic de Marcos César Simarelli Winter és un actor brasiler. L'agost de 2010 es va incorporar al repartiment de Malhação, en el paper del professor d'història Odilon. Va idealitzar la creació del Moviment pels Drets Humans. El 2014, va gravar la sèrie d'HBO Brasil, Magnífica 70, com el censor Vicente que, després d'enamorar-se de l'actriu pornochanchada Dora Dumar (Simone Spoladore), es va convertir en director de pel·lícules del gènere.

## Carrera
### A la televisió

* 2010 Malhação (Entrenamiento) - Odilon Secundari
* 2009 Para la venta es un Velo de la Novia - Homero Reis Antagonista
* 2008 Dos Caras - Narciso Tellerman Secundari
* 2007 Amazônia, de Galvez a Chico Mendes - Neto Secundari
* 2007 Pie en la jaca - Luchino Secundari
* 2006 Avassaladoras - La serie - Alê Participació
* 2005 Esas Mujeres - Eduardo Abreu Protagonista
* 2004 Un Sólo Corazón - Luís Martins Secundari
* 2003 Ahora es que son ellas - Heitor Secundari
* 2001 Estrella-Guía - Bob Secundario
* 1999 Vila Madalena - Roberto Protagonista
* 1998 Pecado Capital - Virgílio Lisboa Secundari
* 1998 Cuerpo Dorado - Arthurzinho Protagonista
* 1997 La Indomada - Hércules Pedreira Secundari
* 1996 El fin del mundo - Nado Protagonista
* 1995 Hermanos Coraje - Eduardo Coraje (Duda) Protagonista
* 1994 Fiera Herida - Cassi Jones de Azevedo Secundari
* 1993 Agosto - Cláudio Aguiar Secundari
* 1991 Felicidad - José Diogo Protagonista
* 1991 Floradas en la serra - Flávio Protagonista
* 1990 Deseo - Dinorá Secundari
* 1990 Pantanal - Jove (Joventino neto) Protagonista
* 1989 Tieta - Osmar Secundari
* 1988 Vida Nueva - Antoninho Secundario

### Al cinema

* Vestit de promesa - 2006
* Lluna d'Octubre - capità republicà Pedro Arzábal - 1997

## Referències

* ↑ Humanosdireitos Arxivat 2011-08-10 a Wayback Machine. Página visitada em 03 de Junho de 2011.
* ↑ Gshow. «Personagem de Marcos Winter vai atormentar o namoro de Natália e Juliano», 08-05-2013.
* ↑ Fernando Oliveira. «Marcos Winter e Simone Spoladore estão em série da HBO sobre a Boca do Lixo». R7, 08-08-2014. Arxivat de l'original el 2014-08-18. [Consulta: 13 febrer 2022].
# Marcos Zapata

Marcos Zapata (Cuzco, c. 1710-1773) va ser un pintor peruà.
Va ser un dels últims autors de l'anomenada Escola cuzquenya. Autor de quadres religiosos, entre 1748 i 1764 va pintar almenys 200 obres, 24 d'elles sobre La vida de Sant Francesc d'Assís (1748), per a l'orde caputxí de Santiago (Xile); cinquanta llenços sobre la Lletania Laurentina (1755) per a la Catedral del Cusco i uns 73 treballs per a la Companyia, en el Cuzco (1762). Va usar el blau i el vermell en els seus quadres.
La seva carrera es desenvolupa entre 1748 i 1773. El seu influent estil es caracteritza per la bellesa dolça i convencional de les seves representacions marianes, envoltades gairebé sempre per caps alats de querubins. Zapata va abordar així mateix temes al·legòrics de la Verge. En aquest cas, el pintor es va inspirar en les estampes sobre aquest tema, gravades per Christoph Thomas Scheffler el 1732. Són composicions didàctiques, de lectura relativament fàcil pel que fa als complexos conceptes teològics que busquen explicar.
Per encàrrec dels jesuïtes, Zapata va abordar un altre conjunt similar, ajudat pel seu deixeble Cipriano Gutiérrez. De major interès, dins d'aquesta línia temàtica d'exaltació mariana, resulta la Verge entronitzada, que Zapata va realitzar en 1764 per a la Parròquia de l'Almudena. És una representació maiestàtica que va gaudir d'enorme acceptació si s'ha de jutjar per la gran quantitat de còpies i variants que van circular en tota la regió. però la fama de Zapata va transcendir àmpliament els límits del Cuzco i la seva obra va tenir una àrea d'influència que s'estenia per l'Alt Perú, Xile i el nord de l'actual Argentina. L'art d'aquest mestre serà continuat en posteriors dècades per diversos seguidors seus, entre els quals destaquen Antonio Vilca i Ignacio Chacón.

## Referències

* ↑ Morán, Ángel. ¡Sí! a la vida. Palibrio, 2014, p. 110. ISBN 978-1-4633-7782-3 [Consulta: 2 desembre 2017].

## Bibliografia

* Zapata y Sápaca dos pintores peruanos. Gabriela Lavarello de Velaochaga
# Mentesa dels oretans

Mentesa dels oretans (també anomenada Bastia) fou una ciutat dels oretans a la Tarraconense, entre Cartago Nova i Castulo. És esmentada per Plini el Vell "Mentesani, qui et Oretani" que la distingeix d'un altra ciutat del mateix nom a la Bètica.

## Vegeu també

* Mentesa dels bàstuls
# Portada/efemèride juny 27

Aitana
« 26 de juny · 27 de juny · 28 de juny »
# Serguei Kolésnikov

Serguei Aleksàndrovitx Kolésnikov (en rus Серге́й Александрович Колесников) (3 de setembre de 1986) és un ciclista rus, que fou professional del 2005 al 2011. Va combinar el ciclisme en pista, on va guanyar diverses medalles, amb la carretera.

## Palmarès en ruta

* 2006
** 1r a la Roue tourangelle
** 1r a la Clàssica Loira Atlàntic
** 1r al Circuit de les Ardenes i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Finisterre
** 1r al Gran Premi de Sotxi i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Hainan
** 1r al Gran Premi Riga
** 1r a la Ruta d'Or
** 1r a la Ronde mayennaise
** 1r a la Routa de l'Atlàntic
** 1r al Trofeu de l'Essor
** 1r al Tour del Cantó de Saint-Ciers
* 2009
** 1r a la Bałtyk-Karkonosze Tour
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Costa Rica

## Palmarès en pista

* 2005
** Campió d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Valeri Valinin, Ivan Kovaliov i Aleksandr Khatúntsev)

### Resultats a la Copa del Món

* 2005-2006
** 1r a la Classificació general, en Puntuació

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Rumilly-en-Cambrésis

Rumilly-en-Cambrésis és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.528 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.399 | 1.409 | 1.413 | 1.388 | 1.590 | 1.509 | 1.528 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Gérard Domont | |
| 2008- | Michel Lienard | |
# Maria Clementina d'Àustria

Maria Clementina d'Àustria és el nom dels següents personatges:
* Maria Clementina d'Àustria (reina de les Dues Sicílies) (1771 - 1801).
* Maria Clementina d'Àustria (princesa de les Dues Sicílies) (1798 - 1881).
# Llista de tècniques de taekwondo

El taekwondo és una art marcial que procedeix de coreà. El taekwondo es basa en un esport de combat de lluita lliure que utilitza les mans i els peus descalços, que et defenses amb puntades. El taekwondo té la varietat més grossa de tècnica quant a puntades de peu es refereix. A continuació seran explicades les puntades més bàsiques.
Yop Chagui: S'eleva la cama posterior cap endavant amb el genoll flexionat a l'alçada del pit, simultàniament es gira maluc i tronc 180 graus de la línia d'atac i el peu de base gira 180 graus, quedant el cos totalment de costat. Després s'estén la cama cap endavant, colpejant amb tota la vora externa del taló i part del peu a la part del tronc de l'oponent.
Bandal Chagui: Eleves la cama posterior amb el genoll flexionat de davant, a l'alçada del tronc, es realitza una rotació del maluc, empenyent-la cap endavant. Després s'estén la cama per arribar a l'objectiu, colpejant amb l'empenya la part mitjana del tronc de l'adversari. La cama de base valleugerament flexionada i el peu en un angle entre 90 i 100 graus de la línia d'atac.
Dolyo Chagui: Es puja la cama de darrere amb el genoll flexionat a l'alçada del pit, es gira el maluc 90 graus cap endavant i s'estén la cama en direcció del cap o la cara del contrari, copejant amb l'empenya. El peu de base gira 180 graus de la línia d'atac, quedant dirigit al costat oposat a què es dirigeix la puntada de peu.
Bakat Chagui: S'estén la cama posterior cap endavant, realitzant una rotació del maluc de 180 graus de la líniad'atac, la cama passa als 200 a 210 graus, se'n va elevant a poc a poc començant a formar un ventall de dins cap a fora, fins a assolir l'alçada del cap del contrari. El cop s'executa amb la part exterior del peu, simultàniament el peu de base pivota i gira entre 90 i 100 graus de la línia d'atac.
Tui Chagui: El peu de davant es dirigeix cap al peu de darrere, girant tot el cos 90 graus, donant l'esquena al contrari, lleugerament inclinat i mirant per sobre de l'espatlla; flexionem el genoll de la cama que recollim i estenem la cama i maluc cap al contrari, colpejant amb la part posterior de la planta del peu la part mitjana de l'oponent, sense deixar girar el cos fins que el cop arribi al seu abdomen.
# Menteira

Mentières és un municipi francès situat al departament de Cantal i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 130 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Mentières era de 130 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 24 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 65 habitatges, 50 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 9 estaven desocupats. Tots els 65 habitatges eren cases. Dels 50 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris, 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 18 en tenien quatre i 27 en tenien cinc o més. 49 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 25 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Mentières el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 12 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 80 persones, 71 eren actives i 9 eren inactives. De les 71 persones actives 68 estaven ocupades (37 homes i 31 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 9 persones inactives 3 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària, 1 d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Mentières hi havia 18 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers

## Enllaços externs

* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Portada/efemèride juny 3

Franz Kafka
« 2 de juny · 3 de juny · 4 de juny »