OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Contres (Cher)

Contres és un municipi francès, situat al departament de Cher i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 29 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Contres era de 29 persones. Hi havia 8 famílies, de les quals 4 eren parelles sense fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 13 habitatges, 11 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 1 estava desocupat. Tots els 13 habitatges eren cases. Dels 11 habitatges principals, 7 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 1 en tenia tres, 2 en tenien quatre i 7 en tenien cinc o més. 9 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 4 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Contres el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 17 persones, 9 eren actives i 8 eren inactives. Les 9 persones actives estaven ocupades(5 homes i 4 dones).. De les 8 persones inactives 2 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Contres a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Contres a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
Viccionari
# Església d'Irlanda

L'Església d'Irlanda (en irlandès Eaglais na hÉireann) és una província autònoma de la Comunió Anglicana. L'església opera en totes les parts d'Irlanda, tant a la República d'Irlanda com a Irlanda del Nord i és el segon major grup religiós de l'illa després de l'Església Catòlica Romana. Igual que altres esglésies anglicanes ha conservat elements de la pre-Reforma i a la pràctica és episcopal en política, alhora que rebutja el poder papal així com la incorporació de moltes de les reformes teològiques i litúrgiques del luteranisme.

## Introducció

Quan l'Església d'Anglaterra va trencar la comunió amb l'Església Catòlica Romana, tots menys dos dels bisbes de l'Església a Irlanda, van seguir l'Església d'Anglaterra, canvi que no es va produir en el clergat de base o encara menys en els laics. El nou òrgan es va convertir en l'església oficial de l'estat i va assumir la possessió de béns majoria de les esglésies (i així es va mantenir una gran mostra de l'arquitectura religiosa i altres articles, encara que alguns van ser destruïts). La gran majoria de la població es va mantenir fermament catòlica tot i els avantatges polítics i econòmics de la integració a l'església de l'estat. Malgrat la seva minoria numèrica, però, l'Església d'Irlanda es va mantenir com l'església oficial de l'estat fins que va ser secularitzada l'1 de gener de 1871 pel govern liberal de William Ewart Gladstone.
Avui l'Església d'Irlanda, després de l'Església Catòlica Romana, és la segona congregació més gran d'Irlanda. A Irlanda del Nord, ocupa el tercer lloc, després de l'Església Catòlica Romana i l'Església Presbiteriana d'Irlanda.

## Notes i referències

* ↑ "Press release: An-ghairm ag seastán Chumann Gaelach na hEaglaise ag Ard Shionad Eaglais na hÉireann". Church of Ireland official website. Retrieved 25 July 2011.
# Casa del Comú (Calafell)

La Casa del Comú o Edifici del Comú és un edifici del municipi de Calafell (Baix Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una casa que consta de planta baixa i un pis amb teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal. Té dues portes, una, més antiga, d'arc rebaixat i l'altre, més moderna i petita, allindanada amb la llinda i els brancals de pedra. A la clau de la primera porta hi ha gravat l'escut circular del Comú de Calafell, que té una creu inscrita dins del cercle, i a sota hi ha la data "1768". Al primer pis hi ha un balcó al centre i una finestra a cada costat. Entre el balcó i la finestra de la dreta hi ha una pedra que estava dedicada a la Constitució i que està repicada. A la cantonada de la casa es conserva una teiera antiga de ferro.

## Història

El Comú de Calafell va néixer l'any 1493, quan Ferran II el Catòlic va trametre al Governador general del Principat perquè ajudés als calafellencs a recollir els diners per redimir les jurisdiccions senyorívoles (mals usos) i escollir síndics per constituir-se en ajuntament lliure. Pertanyien al Comú les terres comunals, la fleca i la taverna. El "Consell General" es reunia cada tres anys a la plaça de la Constitució i una de les seves funcions era la d'escollir batlle. L'any 1714 arran de la Guerra de Successió Espanyola es va dissoldre el Comú.
Aquest edifici va ser la seu de l'ajuntament fins que es va construir un de nou a la segona meitat del segle xix. Durant unes obres de remodelació que es van fer a la casa als anys 80 del segle xx, es van trobar emparedats documents dels segles XVIII i xix. Aquests documents actualment es troben a l'Arxiu Municipal.

## Referències

* 1 2 3 «Casa del Comú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Edifici del Comú». Diputació de Tarragona.
* «Edifici del Comú». Ajuntament de Calafell.
# Cas translatiu

* Casos gramaticals
* Llista de casos gramaticals
* Cas abessiu
* Cas ablatiu
* Cas absolutiu
* Cas adessiu
* Cas adverbial
* Cas al·latiu
* Cas benefactiu
* Cas causal
* Cas causal final
* Cas comitatiu
* Cas datiu
* Cas dedatiu
* Cas delatiu
* Cas disjuntiu
* Cas distributiu
* Cas distributiu temporal
* Cas elatiu
* Cas essiu
* Cas essiu formal
* Cas essiu modal
* Cas exessiu
* Cas final
* Cas formal
* Cas genitiu
* Cas il·latiu
* Cas inessiu
* Cas instructiu
* Cas instrumental
* Cas latiu
* Cas locatiu
* Cas modal
* Cas multiplicatiu
* Cas objectiu
* Cas oblic
* Cas partitiu
* Cas possessiu
* Cas postposicional
* Cas preposicional
* Cas prolatiu
* Cas prosecutiu
* Cas separatiu
* Cas sociatiu
* Cas sublatiu
* Cas superessiu
* Cas temporal
* Cas terminatiu
* Cas translatiu
* Cas vial
* Cas vocatiu
* Arranjament morfosintàctic
* Cas absolutiu
* Cas acusatiu
* Cas ergatiu
* Cas instrumental
* Cas instrumental comitatiu
* Cas intransitiu
* Cas nominatiu
* Declinació
* Declinació alemanya
* Declinació basca
* Declinació eslovaca
* Declinació eslovena
* Declinació irlandesa
* Declinació islandesa
* Declinació llatina
* Declinació polonesa
* Declinació russa
* Declinació sèrbia
* Declinació txeca
El cas translatiu és un cas gramatical que indica un canvi en l'estat del substantiu, el resultat d'un procés de transformació. El seu sentit general és "convertir-se en X" o "canviar a X".
En finès aquest cas complementa el cas essiu, amb el significat bàsic d'un canvi d'estat. També s'empra per expressar la preposició "en" quan va seguida del nom d'un idioma.
Aquest cas també existeix en hongarès.
# Diafragma (múscul)

El diafragma (del llatí diaphragma, i aquest del grec διάφραγμα: diá, "a través de", "diferència"; phrag, "separació"; -ma) és el múscul que com un envà, separa l'abdomen i el tòrax. Està situat davall dels pulmons i per damunt dels òrgans de l'aparell digestiu. Antigament era anomenat septum transversum. Característic dels mamífers, també el trobem en altres vertebrats com els rèptils.

## Estructura i funció

La seva estructura en forma de cúpula comprèn una porció muscular perifèrica i una de central aponeuròtica o tendinosa anomenada centre frènic. Té uns orificis o hiatus per on passen l'esòfag, els dos nervis pneumogàstrics, l'aorta, la vena cava inferior i altres vasos i nervis. És el principal múscul inspiratori, ja que en contreure's fa augmentar el volum toràcic. Quan el diafragma es relaxa l'aire és expirat per la mateixa elasticitat dels teixits pulmonars. També intervé en actes reflexos o voluntaris com la defecació, orinar, riure, en el singlot i el vòmit.

## Altres diafragmes

Hi ha altres diafragmes en diferents parts del cos i sempre són envans d'estructura musculomembranosa que separen cavitats naturals:
* Diafragma urogenital.
* Diafragma pelvià. És la part superior del perineu i està constituït pels músculs elevadors de l'anus i els músculs isquiococcigeals. Per sobre d'aquest diafragma muscular hi ha l'aponeurosi pelviana.
* Diafragma pituïtari, a la hipòfisi.
* Diafragma de la boca.
Viccionari
# Eviella hynesae

Eviella hynesae és una espècie de triclàdide dugèsid, l'única del gènere Eviella.

## Referències

* ↑ Ball, Ian Raymond «On the phylogenetic classification of aquatic planarians» (en anglès). Acta Zoologica Fennnica, 154, 1977, pàg. 21-35.
# Cal Xero

Cal Xero era un edifici de Gràcia actualment desaparegut. Es trobava al número 212 de la Travessera de Gràcia, a la cantonada amb el carrer Bailèn, que aleshores s'anomenava Torrent del Pecat. Es tractava d'una casa de camp, compacta i d'aparença senzilla, amb planta baixa, dos pisos i golfes. La planta baixa era més ampla pel cantó oest, on al primer pis tenia la galeria porxada, amb una petita teuladeta. Aquests porxos atorgaven personalitat a la casa, diferenciant-la d'altres masies de l'entorn. La coberta de la casa era de teulada, amb el carener paral·lel a la façana principal. La decoració exterior del mas era senzilla, amb més importància del seu caire funcional.
Edificat a finals del segle xvii, es va dedicar sobretot a la funció agrícola fins a mitjan segle xix. Va ser enderrocat al 1935 degut a l'afectació de la finca per l'obertura de la prolongació dels carrers Bailèn i Roger de Flor, així com la nova alineació superior amplada de la Travessera.

## Referències

* 1 2 «Cal Xero». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).

## Bibliografia

* Castellà, Elsa. Les masies de Gràcia. Vestigis d'una ruralia històrica. Barcelona: Taller d'Història de Gràcia, 2006, p. 161-164.

## Vegeu també

* Palau de la Virreina de Gràcia

## Enllaços externs

* «Cal Xero». Camp d'en Grassot (blog), 15-01-2006.
# Emmy Verhey

Emmy Verhey (Amsterdam, 13 de març de 1949) és una violinista neerlandesa.
Verhey va prendre per primera vegada un violí als set anys i aviat va revelar els seus extraordinaris talents per a la música. Un nena prodigi, a l'edat de vuit anys va rebre classes d'Oskar Back i posteriorment va estudiar amb Herman Krebbers, Bela Dekany i Wolfgang Schneiderhan. El 1966 va ser finalista del Concurs Internacional Txaikovski de Moscou (el violinista guanyador va ser Victor Tretyakov) i Verhey va aconseguir el seu primer contracte discogràfic. Després de guanyar el Premi Nacional de Violí Oskar Back a Amsterdam el 1967, va obtenir una beca per estudiar violí durant un any amb David Óistrakh a Moscou. El 1971 va guanyar el Concurs Internacional de Música Tromp d'Eindhoven.
Verhey ha tingut una brillant carrera internacional i ha tocat amb importants batutes, com Riccardo Chailly, Bernard Haitink, Mariss Jansons, David Zinman, Jean Fournet i amb altres grans violinistes com Yehudi Menuhin, David Óistrakh o Ígor Óistrakh. Altres solistes amb els quals ha tocat són els pianistes Yuri Yegórov i Maria João Pires o el violoncel·lista János Starker`. El repertori de Verhey és molt ampli i abasta des d'obres barroques fins a música contemporània. Ha enregistrat música de, entre d'altres, dels compositors: Bach, Beethoven, Brahms, Diepenbrock, Dvořák, Mendelssohn, Mozart, Schubert i Txaikovski.
Verhey va ensenyar violí al Conservatori d'Utrecht entre 1983 i 2002. El 1991 va co-fundar la Camerata Antonio Lucio, una orquestra de corda el repertori de la qual inclou obres des del segle xviii fins a l'actualitat.

## Instruments

A finals de la dècada de 1970, Verhey va comprar un stradivarius de 1723 anomenat Earl Spencer(Comte Spencer); a finals de la dècada de 1990 va comprar un nou instrument, un guarneri de 1676 amb el qual actualment toca.

## Referències

* ↑ https://www.arkivmusic.com/performers/verhey-emmy-208450#taboverview(consultat Arxivat 2021-06-10 a Wayback Machine. el 14-12-2008

## Enllaços externs

* Emmy Verhey - Lloc web oficial
# Casa Granell

«Casa Granell» té aquests significats:
* Casa Granell (carrer de Balmes), bloc de pisos al número 65 del carrer de Balmes al districte de l'Eixample de Barcelona
* Casa Granell (carrer de Girona), bloc de pisos al districte de l'Eixample de Barcelona
* Casa Granell (Gran Via), bloc de pisos a l'illa del districte de l'Eixample de Barcelona delimitada per la Gran Via i els carrers Muntaner, Rocafort i Sepúlveda
* Cases Jeroni F. Granell, edifici al número 184-188 del carrer Mallorca, Barcelona
# Carel Eiting

Carel Eiting (nascut l'11 de febrer de 1998) és un futbolista professional neerlandès que juga de centrecampista per l'AFC Ajax de la lliga neerlandesa.

## Palmarès
### Club

Ajax
* Eredivisie: 2018–19
* KNVB Cup: 2018–19

## Referències

* ↑ «Netherlands - C. Eiting - Profile with news, career statistics and history - Soccerway». soccerway.com. [Consulta: 24 agost 2016].
* ↑ «Carel Eiting - Career Honours». Soccerway.
# Diafragma

«Diafragma» té aquests significats:
* Diafragma (múscul), múscul que separa l'abdomen i el tòrax
* Diafragma (òptica)
* Diafragma (so)
* Diafragma (anticonceptiu)
* Diafragma de Dicearc de Messana
Viccionari
# Campionat del món de ciclisme en pista de 1899

El Campionat Mundial de Ciclisme en Pista de 1899 es va celebrar a Mont-real (Canadà) del 9 a l'11 d'agost de 1899. La competició es van realitzar al Velòdrom de Queen's Park a Verdun. En total es va competir en 4 disciplines, 2 de professionals i 2 d'amateurs.

## Resultats
### Professional

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Major Taylor Estats Units | Tom Butler Estats Units | Gaston Courbe d'Outrelon França |
| Darrere moto | Harry Gibson Canadà | Hugh Mclean Estats Units | Alf Boake Canadà |

#### Amateur

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Thomas Summersgill Regne Unit | Earl Peabody Estats Units | John Caldow Regne Unit |
| Darrere moto | John Nelson Estats Units | Ben Goodson Austràlia | William Riddle Canadà |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Estats Units | 2 | 3 | 0 | 6 |
| 2 | Canadà | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 3 | Regne Unit | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 4 | Austràlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Enllaços externs

* Resultats a la web de l'UCI
* World Championship Track Cycling (anglès)
# Gustav Heinemann

Gustav Walter Heinemann (Schwelm, Prússia, 23 de juliol de 1899 - Essen, 7 de juliol de 1976) fou un polític alemany. Fou ministre d'interior des de 1949 fins a 1950, ministre de justícia des de 1966 fins a 1969 i president federal d'Alemanya Occidental de 1969 a 1974. Fou conegut per simpatitzar amb les protestes estudiantils de 1968.
Durant la República de Weimar Heinemann va estar vinculat amb cercles polítics protestants. En finalitzar la Segona Guerra Mundial va participar en la fundació de la CDU i va ser escollit alcalde de la ciutat d'Essen. Gustav Heinemann va ser designat ministre de l'interior en el primer gabinet de Konrad Adenauer. El 1950 va abandonar el govern el 1952 per a fundar el Partit Popular Panalemany (GVP) al costat d'Helene Wessel i altres membres de la CDU i del Partit Centrista Alemany. Finalment, Gustav Heinemann es va unir, el 1957 al costat d'altres membres del GVP, al Partit Socialdemòcrata d'Alemanya. Durant el període de la gran coalició (1966-1969) va ocupar el càrrec de ministre de justícia en el govern federal. El 1969 es va convertir en el primer president socialdemòcrata de la República Federal d'Alemanya, càrrec que va ocupar fins a 1974 a l'expirar el seu mandat.

## Família

La seva filla, Uta Ranke-Heinemann, va destacar per diverses raons: va ser la primera dona que va tenir com a alumna l'institut 'Burggymnasium' d'Essen, en què va acabar la seva batxiller amb 'matrícula', cosa que no havia passat en 30 anys; va ser la primera dona a obtenir un doctorat en Teologia Catòlica, a la Universitat de Múnic el 1954; i va ser també la primera dona en obtenir una càtedra a la Universitat d'Essen: la càtedra de Nou Testament i Història de l'Església Antiga. A més ha estat famosa per algunes de les seves obres publicades, com "Eunucs pel regne del cel" i "No i amén".

## Referències

* ↑ «www.bundespraesident.de: Der Bundespräsident / Gustav Heinemann». [Consulta: 5 abril 2021].
* ↑ Nein und Amen: Mein Abschied vom traditionellen Christentum, Uta Ranke-Heinemann, Heyne, Heine, Múnic, 2002, ISBN 3-455-08457-5, p. 417
* ↑ Mein siebenfaches negatives Glaubensbekenntnis Arxivat 2020-09-20 a Wayback Machine., Uta Ranke-Heinemann, Magda
# Esquama

Una escama, o esquama és una fulla modificada, reduïda, sovint molt coriàcia que compleix generalment funcions de protecció, especialment en el meristema de l'àpex. També s'aplica aquest terme a cadascuna de les peces que configuren les pinyes de les coníferes.

## Referències

* ↑ «escama». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «esquama». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Jackson, Benjamin, Daydon; A Glossary of Botanic Terms with their Derivation and Accent; Published by Gerald Duckworth & Co. London, 4th ed 1928
# Casa Grau Pla

La Casa Grau Pla o Casa Grau és un edifici modernista de Pere Caselles i Tarrats construït al carrer de Sant Joan de Reus (Baix Camp). Està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici cantoner de planta baixa i tres pisos, del que destaca la façana principal, que s'estructura amb l'ordenació simètrica de les obertures, dues a la planta baixa, pis principal i primer pis i una centrada en forma d'ull de bou a l'última planta. El coronament de la façana té influències de l'Art Nouveau centreeuropeu, igual que els emmarcaments de les obertures de la façana principal, que combinen la forma circular amb les formes rectes dels brancals de les portes. Les baranes dels balcons són de ferro forjat, i segueixen un disseny de secció bombada, com altres construccions reusenques contemporànies.
Al voltant dels emmarcaments de les obertures hi ha una decoració amb motius vegetals, i a les portes de la planta baixa branques i fulles de llorer, com a al·legoria al títol de baró de Llorach que tenia el propietari. Dues franges horitzontals decorades amb representació de fulles de castanyer i castanyes remarquen el nivell de la planta principal i el primer pis. La major part de la façana està estucada imitant un parament de pedres regulars, i la planta baixa està construïda amb pedra natural. A la façana hi veiem dos medallons, un amb les inicials MG del propietari i l'altre amb l'any de construcció, 1910. El coronament de l'edifici, de línies corbes, presenta entre la decoració vegetal les figures d'uns dracs.

## Història

Miquel Grau Cabré, un important propietari rural de Riudecols, encarregà a Pere Caselles la construcció d'aquest edifici quan es va casar amb una pubilla Pla, de la família propietària de la popular "Patacada" al carrer de Sant Llorenç, un edifici modernista enderrocat els anys 90. Miquel Grau havia estat a Brussel·les, d'on va portar idees de l'arquitectura belga de l'època, amb detalls com la presència floral o els arcs circulars que envolten les portes i finestres. A la casa hi viuen els descendents, i conserva al vestíbul el paviment hidràulic original i els esgrafiats dels murs i les pintures del sostre, amb els escuts de les quatre capitals de província catalanes. A la planta principal es conserven alguns elements originals, especialment un saló amb mobiliari de caoba obra de l'ebenista reusenc Enric Oliva

## Referències

* ↑ «Casa Grau Pla». [Consulta: 15-IX-2014].
* ↑ March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus" A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 126. ISBN 8493315125
* ↑ Guia modernista. Reus: l'Ajuntament. Patronat de Turisme, 2011, p. 17.
* ↑ Arnavat, Albert (dir.). Arquitectura modernista del Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre. Tarragona: La Diputació, 2011, p. 50. ISBN 9788415264040.
# Diagrama de dispersió

Un diagrama de dispersió mostra gràficament la relació entre dues variables quantitatives. Aquesta representació gràfica és molt utilitzada en les fases de comprovació de teories i d'identificació de causes i en el disseny de solucions i manteniment dels resultats obtinguts. Tres conceptes especialment destacables són que el descobriment de les verdaderes relacions de causa-efecte és la clau de la resolució eficaç d'un problema, que les relacions de causa-efecte quasi sempre mostren variacions i que és més fàcil veure la relació en un diagrama de dispersió que en una simple taula de números.
En aquest diagrama de dispersió s'hi representaran dues variables, la variable explicativa, a la qual anomenarem x, i la variable resposta, a la qual anomenarem y. Els valors d'una de les variables apareixen en l'eix de les abscisses (els de la variable explicativa) i els de l'altra en l'eix de les ordenades. Cada individu apareix com un punt en el diagrama i la seva posició depèn dels valors que prenen les dues variables en cada individu.
Per a examinar aquest diagrama de dispersió identificarem, en un primer moment, l'aspecte general i, després, les desviacions que presenta. Descriurem l'aspecte general basant-nos en la forma, la direcció i la força de la relació. Quant a la forma de la relació distingirem entre relacions lineals (quan els punts del diagrama de dispersió se situen aproximadament al llarg d'una recta), relacions curvilínies (quan els punts del diagrama de dispersió formen aproximadament una corba) i agrupacions (quan els punts del diagrama de dispersió no formen ni una recta ni una corba, sinó que més aviat estan agrupats). Quant a la direcció, direm que hi ha una associació positiva quan els valors alts de les dues variables tendeixen a donar-se simultàniament i direm que hi ha una associació negativa si els valors alts d'una variable tendeixen a donar-se amb valors baixos de l'altra. Finalment, quant a la força, direm que una relació entre dues variables és més forta quan els punts del diagrama estiguin més a prop de la recta o la corba i direm que la relació serà més dèbil com més allunyats estiguin de la recta o la corba.
Un tipus important de desviació són les observacions atípiques, valors individuals que queden fora de l'aspecte general de la relació.
Com elaborar un diagrama de dispersió:
* Obtenir una taula amb els valors ordenats de màxim a mínim de cada variable
* Situar la variable explicativa en l'eix horitzontal
* Dibuixar els dos eixos
* Dibuixar i situar cada individu en relació als seus valors
* Identificar la relació entre les dues variables
* Estudiar la forma, la direcció i la força de la relació
* Estudiar les observacions atípiques que s'observin

## Referències

* ↑ «Diagrama de dispersión - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 27 gener 2022].
* ↑ «Scatter Plot - Definition, Types, Analysis, Examples» (en anglès). [Consulta: 27 gener 2022].
* ↑ «Scatter (XY) Plots». [Consulta: 27 gener 2022].