OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Funció de Rosenbrock

En optimització matemàtica, la funció de Rosenbrock és una funció no convexa que s'utilitza com a prova de rendiment per algorismes d'optimització. Fou introduïda per Howard H. Rosenbrock el 1960. També es coneix com a vall de Rosenbrock o funció banana de Rosenbrock.
El mínim global es troba en una vall llarga, estreta, plana i parabòlica. La cerca de la vall és trivial; la convergència cap al mínim global, però, és difícil.
La funció es defineix per:
   $f(x,y)=(a-x)^{2}+b(y-x^{2})^{2}$
Té un mínim global en $(x,y)=(a,a^{2})$, on $f(x,y)=0$. Normalment $a=1$ i $b=100$.

## Referències

* ↑ Rosenbrock Function Wolfram MathWorld.
* ↑ Rosenbrock, H.H. «An automatic method for finding the greatest or least value of a function» (en anglès). The Computer Journal, 3, 1960, pàg. 175–184. DOI: 10.1093/comjnl/3.3.175. ISSN: 0010-4620.
# Dinastia de Kish

«Dinastia de Kish» té aquests significats:
* Primera dinastia de Kish, llegendaris reis sumeris de Kish, després del diluvi
* Segona dinastia de Kish, llegendaris reis sumeris de Kish, després de l'hegemonia d'Awan
* Tercera dinastia de Kish, llegendaris reis sumeris de Kish, després de l'hegemonia de Mari
* Quarta dinastia de Kish, llegendaris reis sumeris de Kish, després de l'hegemonia d'Akshak
# Eclipse (entorn integrat de desenvolupament)

Eclipse és un entorn integrat de desenvolupament de codi obert programada principalment en Java (per tant, multiplataforma), per a desenvolupar projectes en C, C++, COBOL, Python, Perl, PHP, i molts altres, sempre quan s'instal·lin els connectors corresponents per a cada llenguatge de programació.

## Història

Eclipse fou desenvolupat originalment per IBM com el successor de la seva família d'eines per a VisualAge. Tot i això, actualment Eclipse és desenvolupat per la Fundació Eclipse, una organització independent sense ànim de lucre que fomenta una comunitat de programari lliure i un conjunt de productes complementaris, capacitats i serveis.

## Components

* Plataforma principal - inici d'Eclipse i execució dels connectors.
* OSGi - plataforma de bundling
* SWT - un widget toolkit portable
* JFace - per treballar amb texts
* Workbench - vistes, editors, perspectives i assistents

## Versions

| Nom | Data | Versió |
| Eclipse 3.0 | 28 de juny de 2004 | 3.0 |
| Eclipse 3.1 | 28 de juny de 2005 | 3.1 |
| Callisto | 30 de juny de 2006 | 3.2 |
| Europa | 29 de juny de 2007 | 3.3 |
| Ganymede | 25 de juny de 2008 | 3.4 |
| Galileo | 24 de juny de 2009 | 3.5 |
| Helios | 23 de juny de 2010 | 3.6 |
| Indigo | 22 de juny de 2011 | 3.7 |
| Juno | 27 de juny de 2012 | 4.2 |
| Kepler | 26 de juny de 2013 | 4.3 |
| Luna | 25 de juny de 2014 | 4.4 |
| Mars | 24 de juny de 2015 | 4.5 |
| Neon | 22 de Juny de 2016 | 4.6 |
| Oxygen | Juny de 2017 (planejat) | 4.7 |
| Photon | Juny de 2018 (planejat) | 4.8 |

## Referències

* ↑ Guindon, Christopher. «Eclipse desktop & web IDEs» (en anglès). eclipse.org. [Consulta: 25 abril 2017].
* ↑ «What is Eclipse? - Definition from WhatIs.com» (en anglès). SearchMicroservices, 25-04-2017. Arxivat de l'original el 2017-04-26 [Consulta: 25 abril 2017].
* ↑ GmbH, (c) 2007, 2016 vogella. «Eclipse IDE - Tutorial» (en anglès). www.vogella.com. [Consulta: 25 abril 2017].

## Vegeu també

* Codi obert
# El cuadro (pel·lícula documental)

El cuadro és una pel·lícula documental espanyola del 2019 dirigida per Andrés Sanz sobre el misteri que amaga el quadre Las Meninas de Diego Velázquez. Fou produïda per Mare Films en coproducció amb RTVE i Telemadrid i va comptar amb el suport de l'ICAA i la Comunitat de Madrid. Està dedicada a Francisco Calvo Serraller, que va morir poc després de participar en la pel·lícula.

## Sinopsi

En aquest documental s'analitza Las Meninas de Velázquez sota la narració d'Eusebio Poncela. S'intenta convertir els espectadors en detectius en guiar-los per un laberint de pistes que van desentranyant historiadors, conservadors, arquitectes, crítics i artistes (entre ells l'historiador estatunidenc Jonathan Brown; els conservadors del Museu del Prado Manuela Mena, Javier Portús i Matías Díaz Padrón; l'historiador de l'art Fernando Marías; l'acadèmic Félix de Azúa; el crític Francisco Calvo Serraller, els experts del Metropolitan Museum of Art Keith Christiansen i Michael Gallagher o el pintor Antonio López), per a conduir-nos a la revelació dels seus secrets, alhora que buidant alguns dubtes que es converteixen en dubtes més grans. Entrevistats i personatges del quadre es barregen i gràcies a l'animació stop-motion prenen vida al Reial Alcàsser de Madrid.

## Crítiques

| « | "Una lliçó d'art o una interpretació històrica, però també una pel·lícula de Hitchcock (...) No és que sigui una pel·lícula entretinguda, és que és una obra hipnòtica i fascinant. (…) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)" | » |
| — Oti Rodríguez Marchante: Diari ABC |||
| « | "És una modesta i al mateix temps substanciosa contribució als problemes hermenèutics de Las Meninas. I, sobretot, amena. (…) Puntuació: ★★★½ (sobre 5)" | » |
| — Paula Arantzazu Ruiz: Cinemanía |||
| « | "Apassionant relat detectivesc (...) Una pel·lícula vibrant que converteix el documental assatgístic en una experiència cinematogràfica. (…) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)" | » |
| — Beatriz Martínez: Fotogramas |||

## Premis i nominacions

Va rebre una menció especial a la Seminci de 2019. Fou nominada al Premi Feroz al millor documental i al Goya al millor documental. Va guanyar el premi al millor documental a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2019 i el Premi Días de Cine al millor documental.

## Referències

* ↑ El documental de Andrés Sanz «El cuadro», destripando «Las meninas», La Voz de Galicia, 1 de desembre de 2019
* ↑ Crítica de «El cuadro»: Una de Hitchcock dentro de Las Meninas, ABC, 7 de novembre de 2010
* ↑ Las Meninas a Cinemaía
* ↑ Para los amantes de la pintura con intereses detectivescos, Fotogramas, 8 de novembre de 2019
* ↑ Andrés Sanz: “Este no es un documental al uso y nunca un documental puede aspirar a los presupuestos de un título de ficción”, audiovisual451.com
* ↑ «Telemadrid emitirá en directo la gala de los Premios Feroz 2020, que se celebra el 16 de enero» (en castellà). , 23-12-2019 [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ El cuadro al web dels Goya
* ↑ «NUESTROS PRESENTADORES 2020, EVA UGARTE Y FRANKY MARTÍN». Círculo de Escritores Cinematográficos. [Consulta: 28 gener 2020].
* ↑ Entrega del Premi Días de Cine a YouTube
# Gabriel Hernández i Paz

Gabriel Hernández i Paz (Barcelona, 2 de gener de 1975) és un exjugador i entrenador de waterpolo català.

## Història

Hernández va néixer a Barcelona el 2 de gener de 1975. Va començar a jugar a waterpolo als onze anys al club del seu barri, la Unió Esportiva d'Horta. Posteriorment ha jugat als millors equips catalans, Club Natació Catalunya i Club Natació Barcelona, abans de marxar a Madrid amb el Canoe i a Itàlia amb el Pescara, per tornar a Catalunya a jugar amb el CN Atlètic Barceloneta.
El seu moment culminant fou al Campionat del Món de Fukuoka 2001 on es convertí en l'estrella de la selecció espanyola guanyadora de la medalla d'or, marcant tres dels quatre gols de l'equip a la final i sent nomenat jugador més valuós. En canvi, un dels moments més amargs, que quasi el porta a abandonar el waterpolo, fou el 1996, quan va quedar fora de la selecció que posteriorment fou campiona olímpica.
Fora de l'esport té estudis en administració i direcció d'empreses.

## Palmarès
### Pel que fa a clubs,

* Copa LEN: 1 (1995)
* Lliga espanyola: 5 (1994, 1995, 1996, 1999, 2000)
* Copa espanyola: 3 (1994, 1995, 1996)

### A nivell de selecció

* Medalla d'or al Campionat del Món de Perth 1998
* Medalla d'or al Campionat del Món de Fukuoka 2001
* Medalla d'argent al Campionat del Món de Roma 1994
* Medalla de bronze al Campionat d'Europa de Shefield 1993
* Medalla d'argent a la Lliga Mundial 2002
* Medalla de bronze als Jocs del Mediterrani de Bari 1997
* Medalla d'or al Campionat del Món Júnior de Long Beach 1991
* Medalla d'argent al Campionat del Món Júnior del Caire 1993
* Medalla d'argent al Campionat d'Europa Júnior de Sopron 1992
* Medalla de bronze al Campionat d'Europa Júnior de Bratislava 1994

## Referències

* ↑ «Gabriel Hernández i Paz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Gabriel Hernández - Plantilles de navegació :
Selecció d'Espanya — Jocs Olímpics d'estiu de 2000
 Ángel Luis Andreo •  Daniel Ballart •  Manel Estiarte •  Pedro García •  Salvador Gómez •  Gabriel Hernández •  Gustau Marcos •  Iván Moro •  Daniel Moro •  Sergi Pedrerol •  Jesús Rollán •  Javier Sánchez •  Jordi Sans
Selecció d'Espanya — Jocs Olímpics d'estiu de 2004
 Ángel Luis Andreo •  Daniel Ballart •  Xavier García •  Salvador Gómez •  Gabriel Hernández •  Gustau Marcos •  Guillermo Molina •  Iván Moro •  Daniel Moro •  Sergi Pedrerol •  Jesús Rollán •  Javier Sánchez •  Iván Pérez :
# Cúpulorotonda pentagonal giroallargada

En geometria, la cúpulorotonda pentagonal giroallargada es pot construir giroallargant una cúpulorotonda pentagonal J$_{32}$ o J$_{33}$ inserint un antiprisma decagonal entre les dues meitats. És un dels noranta-dos sòlids de Johnson (J$_{47}$). Té simetria C₅.
La cúpulorotonda pentagonal giroallargada és un dels cinc sòlids de Johnson que són quirals, això vol dir que tenen una forma de "mà esquerra" i una altra de "mà dreta". A la il·lustració de la dreta, cada cara pentagonal de la meitat de baix de la figura, excepte la cara pentagonal de baix de tot, està connectada a través de dues cares triangulars a una cara quadrada de damunt i a l'esquerra seu. A la figura de quiralitat oposada (la imatge especular de la que es presenta a la figura), aquests pentàgons de baix estarien connectats a una cara quadrada a damunt i a la dreta seu. Les dues formes quirals de J$_{47}$ no es consideren sòlids de Johnson diferents.
Els 92 sòlids de Johnson van ser descrits 1966 per Norman Johnson i els va numerar. No va demostrar que no n'existia més que 92, però va conjecturar que no n'hi havia d'altres. Victor Zalgaller el 1969 va demostrar que la llista de Johnson era completa. S'utilitzen els noms i l'ordre donats per Johnson, i se'ls nota J$_{xx}$ on xx és el nombre donat per Johnson.

## Referències

* Norman W. Johnson, "Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, 18, 1966, pages 169–200. Conté l'enumeració original dels 92 sòlids i la conjectura que no n'hi ha d'altres.
* Victor A. Zalgaller, "Convex Polyhedra with Regular Faces", 1969 : primera demostració d'aquesta conjectura.
* Eric W. Weisstein. Johnson Solid : cada sòlid amb el seu desenvolupament

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic

## Enllaços externs

* Weistein, Eric W., Gyroelongated Pentagonal Cupolarotunda cúpulorotonda pentagonal giroallargada a MathWorld. (anglès)
* Weistein, Eric W., Johnson solid Sòlids de Johnson a MathWorld. (anglès)
# Isabelle Delorme

Isabelle Delorme (Montreal, 4 de novembre de 1900 - Montreal, 20 de febrer de 1991) fou un compositora quebequesa, pianista i professora de música. Com a compositora, les seves obres són de naturalesa lírica i segueixen idees d'harmonia més tradicionals en contraposició a la música d'avantguarda que estava en voga en el seu temps. Va ser una recitalista activa, però es recorda millor pel seu impacte com a professora de teoria de la música.

## Carrera

Va iniciar els seus estudis a l'Escola superior de música d'Outremont amb sor Madelein Marie. Posteriorment, va estudiar en privat amb el pianista Arthur Letondal i els violinistes Albert Chamberland i Agostino Salvetti. El 1918 va obtenir un certificat docent de l'Académie de musique du Quebec.
Delorme va desenvolupar un interès per la composició musical a final dels anys vint. Va continuar la formació formal en aquesta àrea amb Claude Champagne entre els anys 1929-1939. Durant els estius de 1955 i 1956 va estudiar amb Nadia Boulanger al Conservatori nord-americà de Fontainebleau. Va escriure entre els anys 1940 i 1960 un modest cos d'obres simfòniques, obres de piano i música de cambra, totes elles inèdites. Tot i això, diverses de les seves peces van ser interpretades per l'Orquestra CBC de Montreal per a les emissions a la ràdio canadenca, de les quals el seu Andante (1941) va rebre diverses actuacions repetides. Entre les altres obres orquestrals destaquen Fantaisie, Choral et Fugue, Prélude et Fugue, Suite i Berceuse dans le style ancien.
Com a pedagoga, Delorme va començar a exercir com a professor de teoria de la música i de solfeig al recentment format "Conservatoire de musique du Quebec" à Montréal el 1943 a través de la invitació de Wilfrid Pelletier. Va romandre en aquesta escola fins al 1969, període durant el qual també va impartir classes al "Conservatoire de musique du Quebec" à Québec durant uns quants anys i al convent del "Ursuline de Trois-Rivières" entre altres escoles. Va escriure un tractat sobre l'harmonia el 1967, que va obtenir l'admiració de Boulanger, però roman inèdit. Entre els seus estudiants destacats es troben Andrée Desautels, Jacques Hétu, Roger Matton, François Morel i André Prévost.
Va morir a la seva ciutat natal de Mont-real.

## Referències

* 1 2 3 4 Allison, Doreen R. «Delorme, Isabelle» (en francès, anglès). l'Encyclopédie Canadienne, 14-12-2013. [Consulta: 30 agost 2022].
# Formiguer de Manicoré

El formiguer de Manicoré (Hypocnemis rondoni) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita les zones de confluència dels rius Aripuanã i Machado, al Brasil central.

## Referències

* ↑ «Formiguer de Manicoré». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Franklin Taylor

Franklin Taylor (Birmingham, 5 de febrer de 1843 - Londres, 19 de març de 1919) fou un compositor i pianista del Regne Unit.
Estudià al Conservatori de Leipzig, on fou deixeble d'Ignaz Moscheles, Hauptmann i Richter, després perfeccionà els seus estudis sota la direcció de Clara Schumann i, finalment, s'establí a Londres com a pianista i professor.
Donà nombrosos concerts al Palau de Cristall, Filharmònica de Liverpool i Societat de música di camera de Birmingham, i també fou organista de diverses esglésies de Londres, i des de 1882 professor de piano del Reial Col·legi de Música.
Se li deuen: Primer of the Pianoforte (1879); traducció alemanya (1881); Technique and Expression in Pianoforte Playing (1897), i Progresive Studies, diverses sèries.
A més, va traduir a l'anglès algunes obres de Richter.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom. núm 59. Pag. 985 (ISBN 84-239-4559-6)
# Franklinville (Carolina del Nord)

Franklinville és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.258 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Franklinville tenia 1.258 habitants, 441 habitatges i 324 famílies. La densitat de població era de 394,9 habitants per km².
Dels 441 habitatges en un 42,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,4% hi vivien parelles casades, en un 18,1% dones solteres, i en un 26,5% no eren unitats familiars. En el 21,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,9% tenia menys de 18 anys, un 13,7% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 14,8% de 45 a 60 i un 8,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.390 $ i la renda mediana per família de 32.679 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.141 $ mentre que les dones 16.364 $. La renda per capita de la població era de 13.352 $. Entorn del 15,8% de les famílies i el 19,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Franklinville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Franklinville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Gabinet Thilges

El Gabinet Thilges va formar el govern de Luxemburg del 20 de febrer de 1885 al 22 de setembre de 1888. Fou dirigit pel baró Édouard Thilges.

## Composició

* Édouard Thilges: Ministre d'Estat, Cap de govern, Director General d'Afers Exteriors
* Paul Eyschen: Director General de Justícia
* Henry Kirpach: Director General de l'Interior
* Mathias Mongenast: Director General de Finances

## Política econòmica

Les finances públiques dirigides per Mathias Mongenast van estar ben realitzades. La Zollverein va desenvolupar el creixement de la indústria de l'acer que proporcionaven a l'Estat cada vegada majors ingressos. Importants recursos es van invertir en l'acabament de la xarxa de ferrocarrils lleugers. El liberal, Édouard Thilges va donar suport a la intervenció no estatal al funcionament de l'economia i això, encara que alguns sectors estaven experimentant dificultats temporals: «el govern ha de prestar el seu suport en totes les mesures que es trobin per fomentar el desenvolupament de la indústria i el comerç en general; però no té per què intervenir a favor d'empreses en particular [...].»

## Referències

* 1 2 «Les gouvernements du Grand-Duché de Luxembourg depuis 1848. Èdition 2011» (PDF) (en francès) p. 48-51. [Consulta: 8 desembre 2015].
# Franz Xaver Gabelsberger

Franz Xaver Gabelsberger (Múnic, 9 de febrer de 1789 - Múnic, 4 de gener de 1849),fou un enginyer i inventor d'un nou sistema d'escriure taquigràfic.
Estudià en les escoles d'Attl am Inn i Ottobeurem; el 1802 el Knanenseminar, i de 1804 a 1807 el Gimnàssium i de 1807 a 1809 l'Escola Normal de Múnich. El 1809 es va ocupar en estudis gràfics, va publicar unes prescripcions per a ús de les escoles elementals i va inventar una taula mecànica de càlcul.
En ser creat el Parlament bavarès (1818), i a fi de registrar finalment els debats, va inventar un sistema d'estenografia que va anar perfeccionant a poc a poc. Ja a la primera sessió dels estats bavaresos de 1819 va prendre estenogràficament els debats de la càmera del 'Reichsrat', i després, amb els seus deixebles, els de les sessions successives. Dentre els alumnes que des de 1829 havia ensenyat en cursos oficials, va formar en 1831 una oficina d'estenografia per a la Camara bávara, sent nomenat president de la mateixa en 1840. va publicar un sistema (que, especialment de 1820 á 1822, havia millorat amb la introducció de la vocalització simbòlica), amb el títol dAuleitung zur deutschen Redezèichenkunst oder Stenographie (Múnic, 1834; 2a. edc. 1850) i el va completar amb un nou procediment abreviatiu, fundat en l'estructura del llenguatge i la lògica, a Neuen Vervolkommnungen der deutschen Redezéichenkunst (Múnic, 1843; 2ª. edc. 1849.
El sistema d'estenografia de Gabelsberger estava representat el 1903 a Alemanya per 1.847 associacions amb 69.397 membres, ia l'estranger per 102, amb 5.777 membres. Com a assignatura voluntària es va introduir exclusivament als instituts d'estudis superiors de Baviera (1854), Àustria (1871), Saxònia (1873), Saxònia-Weimar (1896), Oldenburg (1897) i Coburg-Gotha (1897/99). A Hongria es va introduir juntament amb el de Heinrich August Wilhelm Stolze el 1871, i juntament amb el de Stolze-Schreg i Roller a Baden (1895), ia Wurtenberg (1896).

## Bibliografia

* Gerber, Gabelsberger Leben und Strebon (2ª. edc. Múnic, 1886);
* Alteneder, Franz Xaver Gabelsberger (Múnic, 1902),
* Karl Faulmann, Entwickelungsgeschichte des Schule Gabelsbergeschen Sytems (Viena, 1868);
* Karl Heck, Geschichte der Schule Gabelsbergers (Wolfenbattel, 1901/02).
# Gabrielita

La gabrielita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom del suís Walter Gabriel, conegut fotògraf de minerals i expert en els minerals de Lengenbach.

## Característiques

La gabrielita és un sulfur de fórmula química Tl₂AgCu₂As₃S₇. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2002. Cristal·litza en el sistema triclínic. Es troba en forma de cristalls idiomorfs, curts-prismàtics a aplanats, de fins a aproximadament 0,4 mm, i com a agregats d'aproximadament 1 mm d'ample. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1,5 i 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gabrielita pertany a «02.HD: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb Tl» juntament amb els següents minerals: lorandita, weissbergita, christita, jankovicita, rebulita, imhofita, edenharterita, jentschita, hutchinsonita, bernardita i sicherita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Lengenbach, a la comuna de Binn, situada a la Vall de Binn, a Valais (Suïssa), on sol trobar-se associada a altres minerals com: trechmannita, tennantita, realgar, rathita, hutchinsonita, hatchita i edenharterita. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Gabrielite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 juny 2017].
# Franz Neumann

Franz Leopold Neumann (Katowice, 23 de maig de 1900 – Visp, 2 de setembre de 1954) va ser un activista polític, advocat i escriptor alemany, adscrit al corrent de pensament marxista de l'Escola de Frankfurt.
Durant el seu exili, davant l'arribada al poder del Partit Nacional Socialista dels Treballadors Alemanys de Hitler, es va convertir en un teòric polític reconegut per les seves anàlisis teòriques i crítiques sobre el Nazisme en la seva obra de 1942 Behemoth: L'estructura i la pràctica del Nacional Socialisme. Neumann és considerat com un dels fundadors de la ciència política moderna a la República Federal d'Alemanya.
El 1948 Neumann va esdevenir professor de Ciències Polítiques a la Universitat de Colúmbia, i va ajudar a establir la Universitat Lliure de Berlín. Als Estats Units d'Amèrica, Neumann va ser molt apreciat a la Universitat de Colúmbia i va exercir un paper important en els intents de la Fundació Rockefeller per reforçar la teoria política com un component de ciències polítiques en universitats nord-americanes. Ha publicat diversos articles que es deriven dels seus intents de desenvolupar una teoria democràtica moderna d'acord amb els canvis polítics i socials. Si bé aquest projecte segueix sent inconcluyente, va contribuir amb importants estudis sobre els conceptes de la dictadura, el poder i la llibertat.

## Referències

* ↑ López Álvarez, Pablo «Behemoth o la Ilustración devastada. Reconsiderando a Franz Neumann» (en castellà). Revista internacional de filosofía. Arxivat de l'original el 2014-10-14 [Consulta: 8 octubre 2014].
* ↑ Serrano, Clara «Capitalismo e ilustración. La intervención de Franz Neumann en la Ecuela de Frankfurt» (en castellà). Arxius de ciències socials, 2010, pàg. 47-60. ISSN: 1130-0507 [Consulta: 8 octubre 2014].
# Franz Pfyffer von Wyher

Franz Pfyffer von Wyher (alemany: Franz Ludwig Pfyffer) (Lucerna, 19 de maig de 1716 - Lucerna, 7 de novembre de 1802) fou un militar, topògraf i escalador suís. Senyor de Wyher, tinent general al servei francès, comandant de l'Ordre de Sant Lluís i cofundador de la Societat Militar Federal, va confeccionar els primers relleus alpins de Suïssa: Pilatus (1750) i Suïssa central (1762-1786).

## Referències

* ↑ «Pfyffer von Wyher, Franz Ludwig» (en francès). [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ «General Franz Ludwig Pfyffer von Wyher, Schöpfer des Reliefs der Urschweiz».