OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nicèfor Cal·list Xantòpul

Nicèfor Cal·list Xantòpul (en llatí: Nicephorus Callistus Xanthopulus, en grec antic: Νικηφόρος Κάλλιστος Ξανθόπουλος) va ser un escriptor romà d'Orient autor d'una important història eclesiàstica.
Va néixer a finals del segle xiii i va morir cap a l'any 1350. Va començar a escriure la seva principal obra quan tenia 35 anys i la va dedicar a Andrònic II Paleòleg (mort el 1332). És conegut simplement com a Cal·list (Callistus) o com a Nicèfor Cal·list.

## Obres

Les seves obres són:
* Historia Ecclesiastica, en 23 llibres. Se'n conserven 18, recopilats d'obres d'Eusebi de Cesarea, Hèrmies Sozomen, Sòcrates Escolàstic, Teodoret de Cir, Evagri d'Epifania i altres escriptors eclesiàstics. Va utilitzar també altra documentació que avui no existeix, cosa que el fa valuós. Dels cinc llibres restants, es conserva una taula de continguts, que continua la història fins a l'època de Lleó VI el Filòsof al 911, però es dubta si van ser escrits i si va ser obra d'un altre autor desconegut del segle x. El planteig de l'obra és bo, però hi afegeix fabules i continguts supersticiosos.
* Ζύνταγμα, De Templo et Miraculis S. Mariae ad Fonteri. Es conserva manuscrit.
* Catalogus imperatorum Constantinopolitanorum, Versibus iambicis. Acaba amb el destronament d'Andrònic II Paleòleg el 1328. Una mà posterior va afegir els emperadors següents fins a la caiguda de Constantinoble.
* Catalogus Patriarchorume Constantinop. Aquesta llista de Patriarques de Constantinoble en conté 141, i acaba amb Cal·list I, en temps de l'emperador Joan VI Cantacuzè.
* Catalogus Librorum Geneseos, Exodi, Levitici, Nuserorusm et Deuteronomici.
* Catalogus SS. Patrum Ecclesiae. En versos iàmbics.
* Catalogus brevis Hymnographorum Ecclesiae Graecae. També en versos iàmbics.
* Menologium Sanctorum. Un menologi
* Excidium Hsolyinitanum. En versos iàmbics
* A més va escriure himnes, sermons, homilies i epístoles, i una vida d'Andreu apòstol.

## Referències

* ↑ 3.Nicephorus Callistus Xanthopulus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1180-1181
# Luitgarda de Vermandois

Luitgarda de Vermandois (h. 914 – 9 de febrer de 978) va ser una noble francesa. Era comtessa de Vermandois per naixement i duquessa consort de Normandia del seu primer matrimoni, i comtessa consort de Blois pel seu segon enllaç.
Era filla de Herbert II de Vermandois, i Adela, filla de Robert I de França. Es va casar primer amb Guillem I de Normandia l'any 940. Aquest matrimoni no va tenir fills. De vídua, després de la mort d'ell l'any 942, es va casar amb Teobald I de Blois l'any 943.
Van tenir quatre fills del seu segon matrimoni:
* Teobald (mort en 962)
* Hug, arquebisbe de Bourges (f. 985)
* Eudes (f. 996), comte de Blois.
* Emma (f. 1003), es va casar amb Guillem IV d'Aquitània.

## Referències

* ↑ The Annals of Flodoard of Reims, 919–966, eds. Steven Fanning; Bernard S. Bachrach (Toronto: University of Toronto Press Inc., 2011), p. 21 n. 77
# Julio Herrera y Reissig

Julio Herrera y Reissig (Montevideo, 9 de gener de 1875 - ídem, 9 de març de 1910) fou un poeta uruguaià iniciat en el Romanticisme tardà i capdavanter de l'avantguarda modernista en la literatura uruguaiana.

## Biografia

Fill del Dr. Manuel Herrera y Obes i nebot del ministre i més tard president de la República, Julio Herrera y Obes, va ser membre d'una família patrícia uruguaiana, de situació econòmica esplaiada i connexions importants en l'àmbit social i cultural.
L'única condicionament material de Julio Herrera y Reissig va ser la seva precària salut. El 1892, als disset anys, ha d'abandonar els estudis formals a causa d'una malaltia cardíaca congènita, agreujada al contagiar-se de febre tifoide. Aquesta circumstància li impedeix a més qualsevol tipus de viatges, excepte una breu visita a Buenos Aires i curtes visites a ciutats de l'interior de l'Uruguai.
L'experiència mundana és substituïda per la seva condició d'àvid lector i, a partir de 1900, conduïx reunions literàries des de l'àtic de la mansió familiar a Montevideo, coneguda com La Torre de los Panoramas a causa de les importants vistes que des d'allí es tenien al Riu de la Plata.
Allí comença l'evolució des del romanticisme cap a l'avantguarda modernista i surrealista que el convertiria pòstumament en una referència obligada de la poesia llatinoamericana de l'època, al costat de Leopoldo Lugones, Ricardo Jaimes Freyre i Salvador Díaz Mirón.
Mor a Montevideo a la primerenca edat de 35 anys, mentre que la publicació de les seves obres i el consegüent reconeixement literari es produirà anys després. L'escriptor i crític literari uruguaià Ángel Rama (1926-1983) va expressar el següent:
| « | En poc menys de deu anys i àdhuc movent-se en el més estrepitós i superficial basar art nouveau, va crear una lírica de subtil sensibilitat moderna, d'impecable precisió lingüística. | » |

## Obra

Herrera y Reissig va escriure ficció, assaigs polítics i moltes altres obres, però és sobretot reconegut per la seva producció poètica.
* Canto a Lamartine (1898)
* Epílogo wagneriano a "La política de fusión" con surtidos de psicología sobre el Imperio de Zapicán (1902)
* Las pascuas del tiempo (1902)
* Los maitines de la noche (1902)
* La vida (1903)
* Los parques abandonados (1902-1908)
* Los éxtasis de la montaña (1904-1907)
* Sonetos vascos (1908)
* Las clepsidras (1909)
* La torre de las esfinges (1909)
* Los peregrinos de piedra (1909)
* Tratado de la imbecilidad del país, por el sistema de Herbert Spencer (escrit entre 1900 i 1902, editat per primera vegada el 2006 per Aldo Mazzucchelli.)

## Referències

* ↑ (castellà) Article sobre Herrera y Reissig

## Vegeu també

* Literatura llatinoamericana

## Enllaços externs

* Pàgina d'homenatge amb biografia i selecció de textos (castellà)
# Koen Lenaerts

Koen Lenaerts (Mortsel, Flandes, 1954) és el president del Tribunal de Justícia de la Unió Europea. És també professor de Llei europea a la Katholieke Universiteit Leuven i ha sigut un membre del Coudenberg grup, un think tank belga federalista.

## Educació

Lenaerts es va llicenciar en dret (summa cum laude) el 1974 a la Universitat de Namur. Va completar els seus estudis a la Universitat Catòlica de Lovaina el 1977 (summa cum laude) i un any després va fer un màster a la Harvard Law School, amb una beca Fulbright. El 1982 es va doctorar a la universitat de Lovaina.

## Carrera

Des de 1983 Lenaerts ha estat Professor de Llei europea a la Katholieke Universiteit Leuven (KU Leuven), on el 1990 va rebre el títol de buitengewoon hoogleraar. És director de l'Institut de Llei europea de la mateixa universitat. Als anys 80 també va ser professor a la Universitat Europea de Bruges, i entre 1986 i 1989 fou membre del col·legi d'advocats belga, treballant com a advocat al Tribunal Europeu de Justícia, en nom de l'estat belga.
Entre 1989 i el 6 d'octubre de 2003 fou Jutge del Tribunal europeu de Primera instància (ara conegut com el Tribunal de Justícia de Primera Instància de la Unió Europea o Tribunal general).
El 7 d'octubre de 2003 fou nomenat jutge al Tribunal de Justícia de la Unió Europea, on va esdevenir vicepresident el 2012. El 2004 va rebre el títol honorari de baró.

## Altres activitats

* Academy of European Law (ERA), ex officio membre de la junta
* Max Planck Institute for Comparative Public Law and International Law, membre del Board of Trustees
* Centre for Governance and Law in Europe at the UCL Faculty of Laws, membre del consell assessor
* Columbia Journal of European Law, membre de la junta
* European Constitutional Law Review, membre de la junta

## Publicacions

* Koen Lenaerts (Author), Piet Van Nuffel (Ed.), Constitutional Law of the European Union, Thomson

## Vegeu també

* Llista de membres del Tribunal europeu de Justícia

## Referències

* ↑ «Mortsels professor bij Europees Hof». Gazet van Antwerpen, 12-10-2006. [Consulta: 11 juliol 2013].
* ↑ «Prof. dr. Koen Lenaerts Arxivat 2012-08-02 a Wayback Machine.». Katholieke Universiteit Leuven. [Consulta: 16 agost 2010].
* ↑ «New Members Of The Court Of Justice Of The European Communities And Of The Court Of First Instance Of The European Communities». Curia: Court of Justice of the European Union, 07-10-2003. [Consulta: 16 agost 2010].
* ↑ Governing Board Academy of European Law (ERA).
* ↑ Board of Trustees Arxivat 2016-10-18 a Wayback Machine. Max Planck Institute for Comparative Public Law and International Law.
* ↑ Advisory Board Arxivat 2017-01-26 a Wayback Machine. UCL Faculty of Laws.
* ↑ Board of Advisors Columbia Journal of European Law.
* ↑ Board of Advisors European Constitutional Law Review.
# Llista de municipis del districte de Banská Štiavnica

Llista de tots els municipis del districte de Banská Štiavnica de la regió de Banská Bystrica.
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Municipi | Població | Superfície km² | Densitat | Altitud | Codi postal | Codi territorial | |
| Banská Belá | 1.171 | 21,1 | 55,55 | 469 | 966 15 | SK0322516627 | Modifica les dades a Wikidata |
| Banská Štiavnica | 9.628 | 46,4 | 207,59 | 621 | 969 01 | SK0322516643 | Modifica les dades a Wikidata |
| Banský Studenec | 463 | 19,2 | 24,13 | 570 | 969 01 (pošta Banská Štiavnica 1) | SK0322516651 | Modifica les dades a Wikidata |
| Baďan | 167 | 15,1 | 11,07 | 401 | 969 01 (pošta Banská Štiavnica 1) | SK0322516601 | Modifica les dades a Wikidata |
| Beluj | 137 | 22,8 | 6,01 | 410 | 969 01 (pošta Banská Štiavnica 1) | SK0322516678 | Modifica les dades a Wikidata |
| Dekýš | 193 | 17,8 | 10,83 | 471 | 969 01 (pošta Banská Štiavnica 1) | SK0322516716 | Modifica les dades a Wikidata |
| Ilija | 350 | 10,6 | 32,93 | 550 | 969 01 (pošta Banská Štiavnica 1) | SK0322516856 | Modifica les dades a Wikidata |
| Kozelník | 161 | 9 | 17,87 | 390 | 966 15 (pošta Banská Belá) | SK0322516953 | Modifica les dades a Wikidata |
| Močiar | 163 | 20,9 | 7,79 | 620 | 969 82 (pošta Podhorie) | SK0322517071 | Modifica les dades a Wikidata |
| Podhorie (Banská Štiavnica) | 329 | 21,6 | 15,2 | 581 | 969 82 | SK0322517143 | Modifica les dades a Wikidata |
| Počúvadlo | 86 | 15,5 | 5,54 | 540 | 969 01 (pošta Banská Štiavnica 1) | SK0322517160 | Modifica les dades a Wikidata |
| Prenčov | 637 | 10,2 | 62,7 | 298 | 969 73 | SK0322517178 | Modifica les dades a Wikidata |
| Svätý Anton | 1.222 | 22,6 | 54 | 435 | 969 72 | SK0322516597 | Modifica les dades a Wikidata |
| Vysoká | 129 | 14,6 | 8,86 | 665 | 969 01 (pošta Banská Štiavnica) | SK0322517372 | Modifica les dades a Wikidata |
| Štiavnické Bane | 813 | 10,2 | 80,02 | 682 | 969 81 | SK0322517283 | Modifica les dades a Wikidata |
# Malalt de Falles

Malalt de Falles és un Portal d'Internet d'anàlisi fallera fundat el 2006 per Xavi Serra, enginyer informàtic aficionat a la festa.
Té un impacte destacat a les xarxes socials, amb un compte de Twitter amb més de 8.000 seguidors i és el segon compte més seguit per darrere de l'oficial de la Junta Central Fallera. A diferència del que feia l'organisme oficial regulador de la festa, Malalt de Falles utilitza el valencià en les seues comunicacions des del seu inici.

## Història

Malalt de Falles naix com a bloc d'internet en febrer de 2006, en un moment en què aquell mitjà s'estava expandint, quan el creador Xavier Serra veu que allò podia ser una manera d'unir la seua passió per la festa amb la informàtica que estudiava. En la seua primera entrada va fer una declaració de principis sobre com hauria de ser el portal, que naixia amb una visió eclèctica i allunyada de l'ortodòxia fallera, i una de les primeres polèmiques que va viure va ser en un article sobre la Falla de l'Ajuntament de 2006, que va ser víctima d'un vandalisme que la va cremar parcialment abans del dia de Sant Josep, fet que va ser criticat per ell al bloc, i va descobrir com als comentaris hi havia gent que es posicionava a favor del piroman. Aquell fet li va fer vore com eren de diferents les sensibilitats que hi havia al voltant de les falles, i les passions, a favor i en contra que alçaven.
A poc a poc el mitjà va evolucionant i guanyant notorietat, canviant també la seua aproximació a les xàrcies socials, deixant de segon pla el bloc per a donar una informació més immediata al seu compte de twitter, i potenciant Youtube com a canal de comunicació fallera el que va provocar una evolució on la informació va anar agafant major espai en detriment de l'opinió. Juntament amb Eugeni Alemany, van ser els responsables de la campanya #FallesAreComing, aconseguint ser trending topic el dia de la cridà de 2015, tot centrant-se en la festa en general i no en este acte en concret.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Malalt de Falles: “Hay temas que no se agotan pero pueden agotar al influencer”» (en castellà). Influencity, 27-08-2014. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 1r abril 2015].
* 1 2 «Nosaltres els valencians, documental». Barret Films per a TV3, 30-10-2013.
* 1 2 3 Fernández i Piñero, Carles-Andreu. Informar-se de les falles a internet. AC Falla El Canet, 2013, p. 97-99.
* ↑ Molins, Vicent. «Alternativa en las Fallas: así son los jóvenes de la renovación fallera» (en castellà). Valencia Plaza, 01-03-2014.
* ↑ «Las Fallas viven un momento de esperanza, un cambio imparable reportatge sobre Malalt de Falles a l'especial de Falles 2015 de El Mundo, pag. 8
* ↑ «#FallesAreComing» (en castellà). El Mundo, 23-02-2015.

## Enllaços externs

* Malalt de falles Arxivat 2015-03-28 a Wayback Machine.
# Jamal Al-Qabendi

Jamal Al-Qabendi (àrab: جمال يعقوب القبندي) (Kuwait, 7 d'abril de 1959 - 13 d'abril de 2021) fou un futbolista kuwaitià de la dècada de 1980. Va morir el 13 d'abril de 2021 de complicacions d'una diabetis.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Kuwait amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 1982.
Pel que fa a clubs, destacà a Kazma Sporting Club.

## Referències

* ↑ الكرة الكويتية تودع جمال يعقوب (àrab)
* ↑ 1982 FIFA World Cup Spain Arxivat 2011-10-07 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2014-12-09. [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ Jamal Al-Qabendi a National-Football-Teams.com (anglès)
# Louis-Charles Ragué

Louis-Charles Ragué (1744 - 1793) fou un arpista i compositor belga.

## Biografia

Va aprendre els rudiments de la música entre els cors de Saint-Aubin a Namur i va aprofundir en l'estudi de l'arpa amb el seu pare, organista de Dinant. De 1762 a 1771, va anar a Roma on va ser deixeble de Sacchini. De tornada a casa, va entrar al servei del bisbe de Namur François-Marie de Lobkowitz, a qui va acompanyar de 1776 a 1777, a la cort de Frederic el Gran]. El 1783, publicà les seves primeres obres a Brussel·les i després passà a París. El 1786, les seves Simfonies op. 10, dedicat a Frederic el Gran i publicat el 1787 per Boyer, va obtenir un gran èxit al "concert spirituel". Les seves simfonies de tres moviments estan influenciades per l'Escola de Mannheim. Lallegro majestuós, que obre la primera simfonia en D, s'oposa a un primer tema molt Sturm und Drang a un segon, confiat a la flauta, d'una elegància molt francesa. La seva curta carrera com a compositor només va durar deu anys, des de la seva op. 1 de 1783. Malgrat això, la seva producció va ser molt fructífera i es va dedicar en gran manera a l'arpa, un instrument molt popular a la seva època. La seva traça es va perdre després del 1793.
| « | <"Ragué, distingit aficionat, va viure a París des del 1775 fins als esdeveniments de la Revolució Francesa, el 1792, després es va retirar al camp, als voltants de Moulins. El 1784 tenia Memnon, una òpera en tres actes, per a la qual havia compost la música i que no va tenir èxit, va actuar a la Comèdia italiana. Dos anys després va donar al mateix teatre L'amor filial, en dos actes, que va ser més ben rebut. Ragué tenia talent a l'arpa [...]. No tenim informació sobre el moment de la mort de Ragué." | » |
- François-Joseph Fétis, Biografia universal -

## Obres

* Sonates pour la harpe, op. 2, 4, 5, 15 et 16; aquests dos últims extractes de les obres d' Ignace Joseph Pleyel ; París, Cousineau..
* Sonates pour harpe et violon, op. 12 et 13, ibid.
* Duos pour deux harpes, op. 1, 7, 8, 18, ibid.
* Trios pour harpe, violon et violoncelle, op. 9, ibid.
* Quatuors pour harpe, violon, alto et basse, op. 19, ibid.
* Airs variés pour harpe seule, op. 3, ibid.
* Six Duos pour violon et alto, op. 11, Paris, Boyer.
* Concerto pour harpe et orchestre, op. 6, Paris, Leduc.
* Trois symphonies pour orchestre, p. 10, ibid.
* Memnon, òpera en tres actes (1784)
* L'Amour filial, òpera en dos actes (1786)

## Bibliografia

* Marc Honegger, Dictionnaire de la musique: les hommes et leurs œuvres, t. 2, Paris, Bordas, 1970, 617 p. (notice BnF no FRBNF35111352).

## Referències

* ↑ Honegger 1970, p. 898 op. cit.
* ↑ François-Joseph Fétis, Biographie universelle des musiciens et bibliographie générale de la musique, tome septième, Paris, Firmin-Didot, 1860-1866, p. 159. Consultable sur Gallica [archive]
# Nkhotakota

Nkhotakota (abans Kota Kota derivat de la paraula tchihiyao "Ngotangota" que vol dir "Cantonada Cantonada") és una ciutat de Malawi, capital del districte del mateix nom a la Regió Central a la riba del llac Malawi (abans Nyasa) a uns 1500 d'altura, port principal del país. Té una població estimada de 33.150 habitants que s'ha duplicat en 20 anys. El seu districte té 301.000 habitants.

## Història

Nkhotakota fou originalment un grup de llogarets al segle xix. Vers 1845 s'hi van establir un wali o jumbe dedicat al tràfic d'esclaus, i vassall del sultà de Zanzíbar. El primer jumbe Salim ibn Abd Allah hi va arribar procedent de la ciutat àrab de Tabora avui a Tanzània i va establir un estat basat en el comerç d'esclaus i de marfil; al mateix temps Kota Kota, com el van anomenar, fou un centre de difusió de l'islam. El va succeir un altre suahili de nom Mwinyi Mguzo (o Nguzo) que va governar des de vers 1860 a 1876. Al seu darrere va venir Mwinyi Kisutu qualificat com a membre d'una bona família de Zanzíbar. L'explorador i escriptor anglès Henry Bernard Cotterill hi va estar el 1876 i la descriu com una població amb belles mansions quadrades i moltes palmeres. La bandera vermella de Zanzibar estava hissat a la casa del jumbe. Kisutu va col·laborar amb els britànics i quan aquestos van establir el domini a la zona el 1891, tot i ser esclavista, cosa a la qual els anglesos s'oposaven, els va seguir donant suport fins a la seva mort el 1894. El va succeir el seu fill Mwinyi Kheiri que va pujar al tron el 8 de setembre de 1894; el maig de 1895 fou deposat pels britànics per haver conspirat per rebutjar la seva autoritat.
Fou afectada greument per les inundacions del 2001.

## Llista de jumbes

* Salim ibn Abd Allah 1845-1860
* Mwinyi Mguzo (o Nguzo) 1860-1875 o 1876
* Mwinyi Kisutu 1876-1894
* Mwinyi Kheiri 1894-1895

## Referències

G. Sheppersoon, The Jumbe of Kota Kota ans some aspects of the history of Islam in British Central Africa, a Islam in Tropical Africa, 1966
# MS Moby Dada

Moby Dada és un creuer operat per l'empresa Moby Lines, sota el charter de DFDS Seaways. Va ser construït el 1981 a Finlàndia per l'empresa Effoa a Turku, i va iniciar la seva activitat amb l'empresa Silja Line d'Estocolm. El 1990 va ser venut a DFDS Seaways i reanomenat com a Queen of Scandinavia. Entre el 2010 i el 2016 va operar sota el nom de Princess Maria per a l'empresa St, Peter Line, entre Helsinki i Sant Petersburg, Rússia.
El 2016 Peter Line va ser adquirida per Moby Lines, i el vaixell fou reanomenat Moby Dada i va ser transferit al registre italià el novembre del mateix any. Des del juny de 2017, el vaixell dona servei entre el port de Niça i Bastia, a Croàcia. Es va pintar amb colors vius i decorat amb imatges de personatges de Looney Tunes.
El setembre del 2017 va ser llogat pel Govern d'Espanya i dut al Port de Barcelona amb l'objectiu d'allotjar-hi reforços policials mobilitzats des d'altres parts de l'Estat en el curs de l'Operació Copèrnic. També van llogar el vaixell Rhapsody i el GNV Azzurra. Tots tres vaixells sumen més de 4.000 llits.
La policia va tapar els dibuixos amb lones el 24 de setembre de 2017, fet que va comportar tota una reacció irònica a la xarxa, i l'etiqueta #FreePiolin va esdevenir Trending topic mundial aquell dia a Twitter.
El vaixell va marxar del port de Barcelona el 16 de novembre de 2017, després d'haver estat durant gairebé dos mesos allotjant els agents dels cossos policials espanyols enviats a Catalunya per evitar el referèndum de l'1 d'octubre. L'Azzurra, el vaixell de la companyia GNV que feia la mateixa funció al port de Tarragona, va anar cap a Barcelona per substituir-lo.

## Galeria d'imatges

* Cabines Clase A (abans redecoració amb Looney Tunes)
* Restaurant
* Mapa interior
* El vaixell al Port de Barcelona

## Referències

* ↑ «M/S FINLANDIA (1981)» (en swedish). [Consulta: 18 juny 2017].
* ↑ «El govern espanyol mobilitza tres "vaixells d'estat" als ports de Barcelona i Tarragona». Ara.cat.
* ↑ «#FreePiolin, un 'trending topic' mundial que demana l'alliberament del Piuet del vaixell per frenar l'1-O». Ara.cat.
* ↑ «El vaixell Azzurra de Tarragona substitueix el Piolín al port de Barcelona». 324.cat, 16-11-2017 [Consulta: 17 novembre 2017].
# Julio Iglesias de Ussel

Julio Iglesias de Ussel y Ordis (Ferrol, 27 de maig de 1945) és un sociòleg gallec, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques. Va estudiar a la Sorbona de París com a becari de la Fundació Juan March i a l'Escola d'Alts Estudis en Ciències Socials. És funcionari sociòleg del Ministeri d'Agricultura d'Espanya. El 1983 aconseguí la càtedra de sociologia de la Universitat de Granada. Entre 1992 i 2000 fou degà de la Facultat de Ciències Polítiques i Sociologia de la Universitat de Granada. De 1997 a 2000 fou escollit pel Parlament d'Andalusia membre del Consell Andalús d'Universitats.
És membre fundador de l'Acadèmia de Ciències Socials i del Medi Ambient d'Andalusia i des de 1988 de l'Academie Européenne des Sciences, des Arts et des Lettres de París. Entre 2000 i 2004, en el darrer govern de José María Aznar, fou nomenat Secretari d'Estat d'Educació, Cultura i Esport. Durant el seu mandat es va procedir a reformar tota l'estructura del sistema educatiu, amb lleis orgàniques sobre la Universitat, la formació professional, l'ensenyament obligatori i el batxillerat.
El 2006 assolí la càtedra de sociologia de la Universitat Complutense de Madrid i fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques. És membre del Consell Editorial del Grupo Negocios (Gaceta de los Negocios i Dinero). En 2013 va presidir la Comissió d'Educació del Partit Popular.

## Obres

* La política familiar en España, Ariel, 2001. ISBN 84-344-1699-9
* La familia y el cambio político en España, Tecnos, 1998. ISBN 84-309-3163-5
* Sociología de una profesión: los astrónomos en España, Universidad de Granada, 1996. ISBN 84-89671-03-6
* Parejas y matrimonios: actitudes, comportamientos y experiencias, Madrid : Ministerio de Asuntos Sociales, 1994. ISBN 84-7850-055-3
* Sociología del noviazgo en España, Granada : Caja General de Ahorros y Monte de Piedad (CECA), D.L. 1987. ISBN 84-7580-506-X
* Elementos de sociología, S.l. : J. Iglesias, 1984. ISBN 84-398-2518-8
* El aborto: un estudio sociológico sobre el caso español, Centro de Investigaciones Sociológicas (CIS), 1979. ISBN 84-7476-020-8

## Referències

* ↑ «Julio Iglesias de Ussel y Ordis» (en castellà). FAES fundación, 12-12-2016. Arxivat de l'original el 2020-06-06. [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ Currículum a accionmundial.org
* ↑ Biografia al web de l'ACSYMAA Arxivat 2013-06-11 a Wayback Machine.
* ↑ Currículum al web de la Universitat de Granada Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine.
* ↑ Biografia al web de la RACYMP Arxivat 2015-11-24 a Wayback Machine.
* ↑ Julio Iglesias de Ussel presidirá la Comisión Nacional de Educación del PP, El DIario, 24 de juny de 2013

## Enllaços externs

* «Obra de Julio Iglesias de Ussel» a Dialnet.
* "La autonomía andaluza parece no haber nacido con voluntad de descentralización", entrevista a El País, 28 de gener de 1999