OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llorenç Valverde Garcia

Llorenç Valverde Garcia (Felanitx, 1953) és un matemàtic i informàtic mallorquí. És catedràtic de la Universitat de les Illes Balears des de 1989. Entre 2005 i 2007 fou director de la Fundació Observatori per la Societat de la Informació de Catalunya i entre 2006 i 2013 fou vicerector de tecnologia a la Universitat Oberta de Catalunya.
Té un blog dedicat a les tecnologies de la informació i la comunicació. Ha publicat diversos llibres de divulgació científico-tècnica.
El novembre de 2023 fou nomenat director de l'Institut d'Investigació en Intel·ligència Artificial de la UIB.

## Obres

* En Joanet de l'Ordinador. Rondalla Informàtica (1994)
* Les seduccions de les noves tecnologies (2003)
* Amorrats al teclat (2009)
* Siete fracasos que han cambiado el mundo del lavavajillas a la telefonía móvil (2014)

## Referències

* ↑ http://www.uoc.edu/webs/lvalverdeg/CA/curriculum/index.html Arxivat 2010-05-27 a Wayback Machine.
* 1 2 Balears, Universitat de les Illes. «Dr. Lorenzo Valverde García - Contacta amb el personal de la UIB - Universitat de les Illes Balears». [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ «Llorenç Valverde dirigirà la Fundació Observatori per la Societat de la Informació de Catalunya». Govern de la Generalitat de Catalunya, 2015. [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ Vilaweb, 09-08-2005
* ↑ Serra, Joan J. «Llorenç Valverde, director del Institut d'Investigació en Intel·ligència Artificial de la UIB» (en castellà). Última Hora, 18-11-2023. [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ “La tecnologia ha de ser un punt d'unió entre generacions” Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., Diari de Balears, 03-11-2009

## Enllaços externs

* Lloc web personal
# Salut i peles!

Salut i peles! (títol original anglès: Bottom) va ser una sèrie de televisió d'humor anglesa de la BBC. Creada els anys 1991, 1992 i 1995, escrita per Rik Mayall i Adrian Edmonson, i dirigida per Ed Bye i Bob Spiers. La sèrie es va doblar i subtitular al català i està publicada en 3 DVD's.

## Argument

La sèrie narra les experiències quotidianes surrealistes que viuen dos homes immadurs i solters de quaranta anys que comparteixen el mateix pis. Dos lletjos solitaris a la recerca d'amor, calés i amistats que aniran fracassant contínuament.
La sèrie té un cert paral·lelisme amb la sèrie Els Joves (The young ones), pel tipus d'humor groller i irreverent, i sobretot perquè hi apareixen dos dels mateixos actors (i tres, en alguns capítols) deu anys més tard.

## Temporades

La sèrie consta de tres temporades de sis capítols cadascuna:

### Primera temporada

* Ferum
* El gas
* El concurs
* Sentència de mort
* Festa al terrat
* L'accident

### Segona temporada

* L'aventurera
* Cultura
* Lladres
* La roda de reconeixement
* El nadal
* L'excursió

### Tercera temporada

* Penjats
* Terror
* Vacances
* Pasta
* Lluna de mel
* Carnaval
# Persones humanes

Persones humanes va ser un programa de Televisió de Catalunya emès en directe durant tres temporades (1993-1996). Presentat i dirigit per Mikimoto (Miquel Calçada i Olivella), amb guions de Francesc Orteu, Jaume Esquius, Joan Sol, Joan Tharrats, Xavi Guardia, Xavier Navarro i Guillem Martínez, producció executiva de Ferran Cera i coordinació de Mònica Terribas; comptava amb col·laboradors com Quim Monzó, el Dr. Soler, Andreu Buenafuente, Toni Clapés o Helena Pérez-Llorca, entre d'altres; i una banda de músics tocant en directe. És considerat com un dels primers late nights de la televisió a Espanya i clara influència per programes que vindrien després com Sense títol amb Andreu Buenafuente o Esta noche cruzamos el Mississippi amb Pepe Navarro. El programa destacava per fer servir un humor intel·ligent i desconcertant amb grans dosis d'ironia.
L'expressió «persona humana» era una absurda redundància amb intenció humorística. Molta gent, però, havia començat a adoptar l'expressió com a sinònim d'«ésser humà».
Un programa dedicat a la infanta Helena va ser objecte d'una forta polèmica, ja que la casa reial espanyola ho va entendre com una provocació. Hi va haver un gran escàndol, però el programa no va ser eliminat de la graella televisiva. L'aleshores president de la Generalitat, Jordi Pujol, va demanar disculpes a la casa reial, tot i admetre que ell no havia vist el programa. Per la seva banda, TVE va eliminar de la graella El peor programa de la semana, un espai humorístic de la cadena espanyola a causa de la intenció dels responsables del programa de convidar Quim Monzó, col·laborador de Persones humanes.

## Referències

* ↑ Soler, Toni. «El llarg part de Polònia». A: El llibre mediàtic de Polònia. Barcelona: Columna, març de 2007, p. 16. ISBN 978-84-664-0811-0.
* ↑ TVE vetó anoche el programa de El Gran Wyoming por invitar al escritor que ridiculizó a la infanta Elena en TV3 (castellà) a El País.

## Enllaços externs

* Persones humanes a TV3 a la carta.
# Misuzu Kaneko

    En aquest nom japonès, el cognom és Kaneko.
Misuzu Kaneko (金子 みすゞ, Kaneko Misuzu, 11 d'abril de 1903 – 10 de març de 1930) fou una poeta i compositora de cançons japonesa. Va nàixer com a Kaneko Teru a Senzaki, ara part de Nagato, en la Prefectura de Yamaguchi. Senzaki era un poble de peixcadors, particularment depenent de les captures de sardina japonesa. Les escenes de peixca i de la mar apareixen freqüentment als poemes de Kaneko.

## Biografia

La carrera de Kaneko com a escriptora de poesia per a xiquets va començar de debò a l'edat de 20 anys, poc després que ella esdevingués la gerent i única empleada d'una petita llibreria a Shimonoseki, una ciutat situada al cap meridional de l'illa de Honshu. Aquí va descobrir un grapat de revistes que representaven un punt àlgid d'un auge local de la literatura infantil i que sol·licitaven històries i poemes als lectors. Kaneko hi va enviar una certa quantitat de poemes, cinc dels quals, entre ells Els Peixos, foren acceptats per a la seua publicació en el número de setembre de 1923 de quatre de les revistes. Al llarg dels següents 5 anys, Kaneko va publicar 51 poemes més.
El seu marit va contraure una malaltia venèria als barris de les prostitutes, i Kaneko es va divorciar d'ell. Inicialment, el marit estigué d'acord a permetre-li criar ella sola la filla que tenien, però posteriorment va canviar d'idea i tractà d'obtindre la custòdia de la nena. Com a protesta, ella va cometre suïcidi, escrivint-li una carta al marit abans de fer-ho en la que demanava a l'ex marit que li permetera a sa mare (d'ella) criar la xiqueta, ja que creia que ella mateixa no tenia la capacitat mental necessària per a realitzar eixa tasca. Kaneko ha sigut comparada amb Christina Rossetti.
El 1982, 512 poemes escrits de la pròpia mà de Kaneko i recollits en 3 quaderns foren trets a la llum per Setsuo Yazaki, i la col·lecció completa fou publicada pel JULA Publishing Bureau en una antologia de sis volums.

## Notes a peu de pàgina

* ↑ http://www.pref.yamaguchi.lg.jp/cms/a12900/access/0710_feature1.html Arxivat 2014-01-07 a Wayback Machine.

## Referències

* UNESCO portal
* info about Misuzu Kaneko at the Misuzu Kaneko Museum Arxivat 2011-10-02 at Archive.is
# Resolució 2 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 30 de gener de 1946, instava les parts involucrades en la crisi sovièticoiraniana a informar al Consell dels resultats de les negociacions que s'haurien de dur a terme. El Consell també es reservava el dret a demanar informes a qualsevol moment sobre el curs de les negociacions.
Tots dos països havien acordat prèviament posar solució pacífica a la qüestió de l'Iran, problemàtica plantejada al final de la Segona Guerra Mundial per la presència de tropes soviètiques al nord del territori iranià des de 1941.

## Referències

* ↑ Keddie, Nikki R. Las raíces del Irán moderno. Barcelona: Belacqva, 2003. ISBN 84-96326-60-8. p.155.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1952)
* República de Mahabad
* Govern Nacional de l'Azerbaidjan
* Iran sota influència britànica i soviètica

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Nicàtor occidental

El nicàtor occidental. (Nicator chloris) és un ocell de la família dels nicatòrids (Nicatoridae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls al Senegal, Gàmbia i sud de Mali, Guinea Bissau, Sierra Leone, sud-est de Guinea, Libèria, Costa d’Ivori, Ghana, Togo, Benín, Nigèria i sud del Camerun, República Centreafricana, Guinea Equatorial, el Gabon, República del Congo, Cabinda, nord i nord-est de la República Democràtica del Congo, extrem sud de Sudan, Uganda i oest de Tanzània i sud, sud-est i est de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Nicàtor occidental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Santiago Blanco Gil

Santiago Blanco Gil, més conegut com a Santi Blanco, (Puerto de Béjar, 7 de juny de 1974) va ser un ciclista espanyol que fou professional entre 1995 i 2004.
En el seu palmarès destaquen dues victòries d'etapa aconseguides a la Volta a Espanya, el 2001 i el 2002.
Es retirà en finalitzar la temporada de 2004 per culpa d'una endofibrosis de l'artèria ilíaca, que afecta la seva cama esquerra i li provoca problemes de reg durant l'esforç.

## Palmarès

* 1992
** Campió d'Espanya júnior en ruta
* 1994
** 1r a la Volta a Navarra
** 1r a la Pujada a Gorla
* 1995
** 1r a la Volta a Castella i Lleó
* 1997
** Vencedor de 2 etapes de l'Euskal Bizikleta
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Rioja
* 1998
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries
* 1999
** 1r a la Pujada al Naranco
* 2000
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia
* 2001
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 2002
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya

### Resultats al Tour de França

* 1997. 27è de la classificació general
* 1998. L'equip no pren la sortida en la 18a etapa
* 2001. Abandona (13a etapa)
* 2002. 57è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1996. 33è de la classificació general
* 1999. 10è de la classificació general
* 2000. 13è de la classificació general
* 2001. 21è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2002. 45è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2003. 61è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1999. Abandona (19a etapa)
* 2000. 11è de la classificació general

## Referències

* ↑ Santi Blanco "He sido un digno profesional que ha puesto todo el empeño, pero no pudo ser" Arxivat 2009-08-31 a Wayback Machine. a salamancaactualidad.com] (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa de Santi Blanco a sitiodeciclismo.net
# Llista de roques

«Llista de roques» té aquests significats:
* Llista de roques ígnies
* Llista de roques sedimentàries
* Llista de roques metamòrfiques
# Pedro González-Bueno y Bocos

Pedro González-Bueno y Bocos (Madrid, 12 de gener de 1896 - 30 de gener de 1985) fou un enginyer i polític espanyol, ministre de Franco després de la guerra civil espanyola

## Biografia

Va estudiar fins als 15 anys en la Institución Libre de Enseñanza el 1919 es graduà com a enginyer de camins. Inicialment va treballar en el sector elèctric, i en 1924 va contribuir a crear Unión Radio. Després marxà a París, on va contractar la pel·lícula King Kong i va instal·lar una sala de cinema al Palau Reial de Madrid. També fou president de la Cámara Española de Productores y Distribuidores de Electricidad.
A París també va fer amistat amb José Calvo Sotelo, qui el convenç d'unir-se al Bloque Nacional. Després li va suggerir la possibilitat d'unir el seu partit amb Falange Española.
Participà en la conspiració que va donar lloc al cop d'estat del 18 de juliol de 1936, i quan aquest es produí es traslladà a Pamplona i es posà a les ordres d'Emilio Mola Vidal, a Pamplona. Poc abans s'havia afiliat a la Falange Española i es posicionà al costat de Ramón Serrano Suñer, partidari de la unificació en la posterior FET de las JONS. En la Junta Tècnica de l'Estat (1936-1938) fou vocal en la Comissió d'Indústria i Comerç i el 22 d'abril de 1937 formà part de la Junta Política de FET de las JONS. El 1938 fou nomenat ministre de Treball del primer govern franquista (sota el nom de Ministeri d'Organització i Acció Sindical), i participà en la redacció del Fuero del Trabajo. La seva amistat amb Serrano Suñez i el seu passat monàrquic fa que sigui mal vist tant per Franco com per Tomás Domínguez Arévalo, cosa que precipitarà la seva sortida del govern en 1939.
De 1943 a 1971 fou procurador en Corts com a membre del Consell Nacional del Movimiento. No va ocupar cap càrrec destacat en el règim des d'aleshores
En 2009 el seu fill, Pedro González-Bueno Benítez, va demanar presentar-se com a acusació particular en la causa oberta contra el jutge Baltasar Garzón per un presumpte delicte de prevaricació en encausar la cúpula de la Falange per crims contra la humanitat.

## Referències

* ↑ Pedro González-Bueno y Bocos, realizaciones en una España cambiante Arxivat 2015-02-25 a Wayback Machine. al web de la Fundación Nacional Francisco Franco
* ↑ Pedro González Bueno (1896-¿?) a guerracivil.blogspot
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ El hijo de un ministro de Franco pide personarse en la causa contra Garzón a El Mundo, 11 de juny de 2009
# Misó de Quenes

Misó (en grec Μύσων Myson) va ser un savi grec nadiu de Quenes o Quen (Cenae o Cen) una ciutat de Lacònia segons diuen Diògenes Laerci, basant-se en Sosícrates, i Esteve de Bizanci o a la zona del mont Oeta segons les opinions de Pausànias. Es diu que era fill d'Estrimó i que era pagès. Diògenes Laerci explica que quan Anacarsis va preguntar a l'oracle si hi havia algú més savi que ell, la Pítia li va contestar:
| « | Dic que a Quenes hi ha un Misó que és mes savi en el seu enteniment que tu. | » |
Quan, ple de curiositat va arribar al poble de Misó el va trobar en ple estiu llaurant unes terres i li va dir: "Ara no es temps de llaurar" i Misó va contestar: "Però sí de preparar el terreny". Aristoxen diu que Misó era un misantrop. En una ocasió el van veure riure tot sol en un lloc molt solitari, i un li va preguntar perquè reia quan no hi havia ningú a la vora, i va dir: "Per això mateix". Deia que no hem de deduir els fets de les paraules, sinó amb les paraules explicar els fets. Va viure noranta set anys.
Plató diu d'ell al Protàgores que era un dels set savis de Grècia, en el lloc de Periandre de Corint.

## Referències

* ↑ Diògenes Laerci. Vidas y opiniones de los filósofos ilustres. Madrid: Alianza, 2013, p. 91-93. ISBN 9788420676975.
# Rollens

Rollens (en francès Roullens) és un municipi de França de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude
# Nati Mir Rocafort

Nati Mir Rocafort va néixer el 1903 a la vila pallaresa de Gerri de la Sal, en el si d'una família nombrosa i humil amb profundes creences religioses. La seva trajectòria personal i professional es va centrar en l'assistència social de la dona.
Va ingressar l'any 1918 al Pensionado de las Religiosas de la Sagrada Familia de Lleida per començar la carrera de mestra, en el qual va crear, l'any 1928, l'associació Orientación Católica de la Mujer. Per necessitats familiars, no va poder acabar els estudis.
Posteriorment, va obtenir un lloc al Cuerpo General de Administración de la Hacienda Pública, primer a Lleida i després a Barcelona, com a secretària del delegat. Després de la Guerra Civil Espanyola, va ser directora de la Escuela para el Hogar y Obras Sociales Femeninas.
Va morir de manera prematura el maig de 1941 a Barcelona.

## Altres pioneres del treball social

* Anna Maria Llatas d'Agustí
* Mercè Fontanilles i Mas
* Elàdia Faraudo i Puigdollers

## Referències

* ↑ La informació està treta de l'Institut Català de les Dones amb autorització per usar-lo sota GFDL.

## Enllaços externs

* Calendari 2010 'Treball social: una genealogia femenina', de l'Institut Català de les Dones.
# Llista de municipis de Lugo

Llista dels 67 municipis de la província de Lugo:
| Nom | Població (2002) |
| Abadín | 3.342 |
| Alfoz | 2.398 |
| Antas de Ulla | 2.719 |
| Baleira | 1.845 |
| Baralla | 3.279 |
| Barreiros | 3.357 |
| Becerreá | 3.532 |
| Begonte | 3.748 |
| Bóveda | 1.974 |
| Burela | 8.176 |
| Carballedo | 3.121 |
| Castro de Rei | 5.966 |
| Castroverde | 3.418 |
| Cervantes | 2.135 |
| Cervo | 5.016 |
| O Corgo | 4.224 |
| Cospeito | 5.706 |
| Chantada | 9.695 |
| Folgoso do Courel | 1.510 |
| A Fonsagrada | 5.146 |
| Foz | 9.612 |
| Friol | 4.729 |
| Guitiriz | 6.249 |
| Guntín | 3.453 |
| O Incio | 2.455 |
| Láncara | 3.235 |
| Lourenzá | 2.779 |
| Lugo | 89.509 |
| Meira | 1.816 |
| Mondoñedo | 4.987 |
| Monforte de Lemos | 19.817 |
| Monterroso | 4.253 |
| Muras | 1.067 |
| Navia de Suarna | 1.869 |
| Negueira de Muñiz | 233 |
| As Nogais | 1.547 |
| Ourol | 1.465 |
| Outeiro de Rei | 4.333 |
| Palas de Rei | 4.135 |
| Pantón | 3.377 |
| Paradela | 2.552 |
| O Páramo | 1.925 |
| A Pastoriza | 3.975 |
| Pedrafita do Cebreiro | 1.562 |
| A Pobra do Brollón | 2.572 |
| Pol | 2.072 |
| A Pontenova | 3.261 |
| Portomarín | 2.035 |
| Quiroga | 4.209 |
| Rábade | 1.583 |
| Ribadeo | 9.163 |
| Ribas de Sil | 1.406 |
| Ribeira de Piquín | 842 |
| Riotorto | 1.830 |
| Samos | 2.073 |
| Sarria | 13.053 |
| O Saviñao | 5.000 |
| Sober | 3.009 |
| Taboada | 4.077 |
| Trabada | 1.616 |
| Triacastela | 882 |
| O Valadouro | 2.371 |
| O Vicedo | 2.303 |
| Vilalba | 15.520 |
| Viveiro | 15.444 |
| Xermade | 2.595 |
| Xove | 3.625 |

## Referències

* ↑ «Series de población por municipios de la provincia de Lugo en el INE». Arxivat de l'original el 2011-02-13. [Consulta: 31 març 2011].
# Samfowlerita

La samfowlerita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser anomenada en honor de Samuel Fowler (1779-1844), propietari de les mines de zinc i ferro de Franklin, Nova Jersey, es va convertir en un destacat mineralogista que va descobrir diverses varietats de minerals rars, principalment diversos minerals de zinc.

## Característiques

La samfowlerita és un sorosilicat de fórmula química CCa$_{14}$Mn3+ 3Zn₂Be₂Be₆Si$_{14}$O$_{52}$(OH)₆. Cristal·litza en el sistema monoclínic en forma de cristalls de fins a 0,05 mm que poden estar agrupats. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 2,5 a 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la samfowlerita pertany a «09.BF - Sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació tetraèdrica [4] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: harstigita, davreuxita i queitita.

## Formació i jaciments

La samfowlerita va ser descoberta a la mina Franklin, Franklin, al comtat de Sussex (Nova Jersey, Estats Units) en cavitats en wil·lemita-franklinita-andradita granula en un dipòsit estratificat i metamorfosat de zinc.

## Referències

* 1 2 «Samfowlerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 desembre 2019].
* 1 2 «Samfowlerite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 25 de novembre 2021. [Consulta: 30 desembre 2019].
# Marcos Valle

Marcos Valle (Rio de Janeiro, 14 de setembre de 1943) és un cantautor, teclista i productor musical brasiler. Ha produït obres en molts estils musicals, com ara bossa nova, samba i fusions de rock, soul, jazz i música de ball amb estils brasilers. A Valle se li atribueix la popularització de la bossa nova a la dècada de 1960.
El primer èxit del duet Marcos i Paulo Sérgio va ser Sonho de Maria, gravat per Tamba Trio el 1963. L'any 1964, la seva cançó Samba de Verão va assolir el segon lloc de les llistes de vendes nord-americanes i a finals de la dècada de 1960 era una inspiració per a pop crooners com Andy Williams i Tony Bennett. Va escriure molts temes per a telenovel·les, entre ells Pigmalião 70 i Os Ossos do Barão. A la dècada del 1970, TV Globo va demanar als germans Marcos i Paulo Sérgio Valle i Nelson Motta que fessin una cançó de Nadal per a finals d'any, amb actors de telenovel·les i artistes de Rede Globo cantant, resultant en Um novo tempo va tenir un èxit tal que és una presència obligada per Nadal. També és autor de clàssics com Batucada i Os Grilos.

## Discografia

* 1963: Samba Demais (Odeon Records)
* 1965: O Compositor e o Cantor (Odeon)
* 1967: Braziliance (Odeon)
* 1968: Samba '68 (Verve)
* 1968: Viola Enluarada (Odeon)
* 1969: Mustang côr de Sangue (Odeon)
* 1970: Marcos Valle (Odeon)
* 1971: Garra (Odeon)
* 1972: Vento Sul (Odeon)
* 1973: Previsão do Tempo (Odeon)
* 1974: Marcos Valle (Odeon)
* 1981: Vontade de Rever Você (Som Livre)
* 1983: Marcos Valle (Som Livre)
* 1986: Tempo da Gente (Arca Som)
* 1998: Nova Bossa Nova (Far Out Recordings)
* 2001: Escape (Far Out)
* 2002: Bossa Entre Amigos (amb Roberto Menescal i Wanda Sá) (Albatroz)
* 2002: Live in Montreal (Rob)
* 2003: Contrasts (Far Out)
* 2005: Jet Samba (Dubas)
* 2008: Conecta ao Vivo No Cinematheque (live)
* 2008: Os Bossa Nova (Biscoito Fino) - amb João Donato, Roberto Menescal, Carlos Lyra
* 2009: Página Central com Celso Fonseca (Biscoito Fino)
* 2010: Estática (Far Out)
* 2013: Marcos Valle & Stacey Kent - Ao Vivo 50 Anos (Sony)
* 2016: Marcos Valle & Stacey Kent – Live at Birdland New York City (Sony)
* 2018: Edu Dori e Marcos - amb Dori Caymmi i Edu Lobo (Biscoito Fino)
* 2019: Sempre (Far Out Recordings)
* 2020: Cinzento (Deck)

## Referències

* ↑ «Marcos Valle» (en portuguès brasiler). Dicionário Cravo Albin Da Música Popular Brasileira. Arxivat de l'original el 2022-11-01. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ Myers, Marc. «Marcos Valle's Bossa Nova Penthouse in Rio; Famed Brazilian composer Marcos Valle on his seaside perch near Rio's Recreio Beach» (en anglès). Wall Street Journal. Arxivat de l'original el 22 de maig 2024. [Consulta: 26 octubre 2022].
* ↑ Kun, Josh. The Tide Was Always High The Music of Latin America in Los Angeles (en anglès). University of California Press, p. 231. ISBN 9780520294394. Arxivat 2024-05-22 a Wayback Machine.
* ↑ Galiano, Pedro. «Marcos Valle, o rey do balanço» (en castellà). El Ojo Crítico, 08-12-2003. Arxivat de l'original el 20 de maig 2023. [Consulta: 20 maig 2023].

## Bibliografia complementària

* Marcos Valle (en portuguès). Lumiar Editora, 1998 (Songbook). ISBN 978-85-85426-46-0.
# Pierre Bayonne

Pierre Bayonne (Haití, 11 de juny de 1949) fou un futbolista haitià de la dècada de 1970.
Fou 21 cops internacional amb la selecció d'Haití amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1974.
Pel que fa a clubs, destacà a Violette Athletic Club.

## Referències

* ↑ Pierre Bayonne Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Pierre Bayonne a National-Football-Teams.com (anglès)