OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gina Alice Stiebitz

Gina Alice Stiebitz (Berlín, 1997) és una actriu alemanya, reconeguda per la seva participació en les sèries de televisió Wie erziehe ich meine Eltern? i Dark, i per aparèixer en la pel·lícula de 2010 Womb.

## Carrera

Va iniciar la seva carrera l'any 2010 amb una participació en la pel·lícula de Benedek Fliegauf Womb i en la sèrie de televisió Wie erziehe ich meine Eltern?, en la qual va interpretar el paper de Konstanze Mittenzwey. Un any després va encarnar a Juliane Noak en la sèrie In aller Freundschaft. El 2016 va aparèixer en les produccions per a televisió Familie Dr. Kleist i Großstadtrevier, abans d'aconseguir reconeixement internacional el 2017 per la seva interpretació de Franziska Doppler, una jove rebel que vol escapar del poble on viu amb la seva família en la sèrie Dark. A partir de llavors ha aparegut en altres sèries de televisió del seu país i el 2019 va anunciar que repetiria el seu paper com Franziska en la segona temporada de Dark, estrenada en Netflix al juny d'aquest any.

## Filmografia
### Televisió

* 2019 - Der Alte
* 2019 - SOKO München
* 2018 - Neben der Spur
* 2018 - In aller Freundschaft - Die jungen Ärzte
* 2017 - 2019 - Dark
* 2017 - Großstadtrevier
* 2017 - Alles Klara
* 2016 - Familie Dr. Kleist
* 2014 - Ich will dich
* 2011 - In aller Freundschaft
* 2010 - Wie erziehe ich meine Eltern?

### Cinema

* 2010 - Womb

## Referències

* 1 2 Mitchell, Molli. «Dark season 2 Netflix cast: Who is Gina Stiebitz? Who plays Franziska Doppler?». Express.co.uk, 22-06-2019. [Consulta: 24 juny 2019].
* ↑ «Gina Stiebitz:». RTL II. Arxivat de l'original el 2019-04-27. [Consulta: 24 juny 2019].
* ↑ «Dark: Start der 2. Staffel bei Netflix». Serienjunkies. [Consulta: 24 juny 2019].
* ↑ «Prepárate para la segunda temporada de “Dark” en Netflix». El Diario NY. [Consulta: 24 juny 2019].
# Hampton (Nova Jersey)

Hampton és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2006 tenia 1.658 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hampton tenia 1.546 habitants, 559 habitatges, i 377 famílies. La densitat de població era de 387,6 habitants/km².
Dels 559 habitatges en un 36,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,3% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 32,4% no eren unitats familiars. En el 27,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 11% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.111 $ i la renda mediana per família de 64.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.096 $ mentre que les dones 32.000 $. La renda per capita de la població era de 22.440 $. Aproximadament el 7,1% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hampton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hampton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mas d'en Domènec

El Mas d'en Domènec és un mas situat al municipi de Botarell a la comarca catalana del Baix Camp.
Està situat al límit est de la població de Botarell amb Riudoms, al costa de la riera d'Alforja. La construcció actual és del segle xx, adjacent a l'antiga edificació del Mas del Domènech, del que es conserven restes puntuals.
El mas primitiu es va enderrocar i al costat s'hi va aixecar una nova edificació, de planta baixa i un pis, que té una teulada a dos vessants. Està construït amb toixanes i recobert amb arrebossat. Hi ha també un pou i una bassa, i un cobert lateral. El mas no s'habita habitualment, però té el primer pis en estat força bo. S'utilitza com a magatzem per deixar-hi els estris que es necessiten pels conreus que el mas té als voltants. El cobert no s'utilitza.

## Referències

* ↑ «Mas d'en Domènech». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ «Masies. 8. Mas d'en Domènech». Catàleg de masies. Pla General d’Ordenació Urbanística Municipal de Botarell Memòria –fitxes de masies a preservar-. Ajuntament de Botarell, 2005. [Consulta: 20 novembre 2021].
# Frederica Sagor Maas

Frederica Sagor Maas (Nova York, 6 de juliol de 1900 - La Mesa, 5 de gener de 2012) Frederica Alexandrina Sagor Maas va ser una guionista de cinema nord-americana.
Filla d'immigrants jueus procedents de Rússia, va estudiar periodisme a la Universitat de Colúmbia, però va abandonar els estudis i va començar a treballar el 1923 com a assistent d'edició a l'oficina de Nova York dels Estudis Universal. Un any més tard es va traslladar a Hollywood i el 1927 es va casar amb el productor Ernest Maas.
Un dels seus primers treballs com a guionista va ser l'adaptació al cinema de la novel·la de Percy Marks, The Plastic Age, amb la qual va llançar a la fama l'estrella del cinema mut, Clara Bow. Entre els actors de l'època per als quals va escriure hi havia Louise Dresser, Constance Bennett i Greta Garbo, aquesta última per a la pel·lícula Flesh and the Devil.
Va ser acusada de comunista en el període de la caça de bruixes de McCarthy, la qual cosa ella sempre va negar. En les seves memòries, The Shocker Miss Pligrim: A Writer in Early Hollywood, que va començar a escriure després de morir el seu marit el 1986 i va publicar el 1999, va denunciar la misogínia, el xovinisme, les festes salvatges i, en general, els abusos de poder en el Hollywood de l'època, que li van portar a intentar suïcidar-se al costat del seu marit el 1950 i a abandonar el cinema. Ernest Maas va morir amb 94 anys i ella va publicar les seves memòries el 1999, quan, segons les seves paraules, "estic viva i com una rosa i, bé, fills de puta, vosaltres esteu sota terra mentre jo he viscut fins als 99, i això que vaig deixar el negoci als 50 anys".

## Referències

* 1 2 Valerie J. Nelson. «Frederica Sagor Maas dies at 111; silent film screenwriter» (en anglès). Los Angeles Times, 07-01-2012. [Consulta: 10 desembre 2021].
* 1 2 Rocío Ayuso. «Frederica Sagor Maas, guionista de cine mudo», 22-01-2013. [Consulta: 6 juny 2013].
# Justícia Democràtica

Justícia Democràtica va ser una associació de jutges, fiscals i secretaris judicials d'Espanya fundada en la dècada de 1970 de forma clandestina durant la dictadura franquista que va tenir com a objectiu la democratització de les estructures de l'administració de justícia i que es va dissoldre després de l'aprovació de la Constitució de 1978.
Va ser impulsora de les associacions Unió Progressista de Fiscals i Jutges per a la Democràcia. Durant la major part de la seva existència la seva activitat va ser clandestina. El seu primer Congrés es va celebrar al gener de 1977 en Madrid, encara il·legal, a pesar que s'havia aprovat la Llei per a la Reforma Política i en l'estiu d'aquest any tindrien lloc les primeres eleccions democràtiques. Va arribar a aglutinar a uns dos-cents membres, aproximadament el 10 per 100 de les plantilles de jutges, fiscals i secretaris judicials d'aquell moment. Va ser membre de la Junta Democràtica d'Espanya i fundadora de Coordinació Democràtica.

## Referències

* Justicia Democrática promoverá un sindicato de magistrados, El País, 11 de enero de 1977, consultado el 27 de diciembre de 2010.
# Jingle Bell Rock

Jingle Bell Rock és una popular nadala dels Estats Units. Estrenada per Bobby Helms el 1957, va ser escrita per Joe Beal i Jim Boothe.

## Referències

* ↑ «Bobby Helms - Jingle Bell Rock Lyrics | AZLyrics.com» (en anglès). [Consulta: 10 desembre 2020].
# Gin Xoriguer

El Gin Xoriguer és una ginebra elaborada a Menorca, amb la denominació geogràfica Gin de Menorca. El combinat d'aquest licor amb llimonada s'anomena Pomada o gin amb llimonada i és molt típic a l'illa. Amb els anys, va adquirir una bona reputació tot arreu el món.
Els mariners i soldats anglesos, que passaven per Menorca durant la sobirania britànica al llarg del segle xviii, no trobaven gin a les tavernes de l'illa. Per aquest motiu, alguns artesans maonesos decidiren començar a fabricar-ne i fou així com la beguda hi arrelà. Dècades més tard, el 1945, Miquel Pons i Justo fundà la marca de ginebra Xoriguer, prenent el nom del molí que havia sigut el negoci de la seva família fins llavors. Aquest molí apareix a les etiquetes de les ampolles de Gin Xoriguer. Fins al 2012 a la seva jubilació, Xavier Mora, gendre del fundador, va dirigir l'empresa familiar i Adolf Vilafranca va reprendre l'empresa.
El 2015 va rebre una medalla d'or a San Francisco, al concurs World Spirits Competition, un dels més importants del món.

## Referències

* ↑ Auzias, Dominique; Labourdette, Jean-Paul. Baléares Ibiza-Minorque-Majorque 2013-2014 (en francès). Petit Futé, 2012, p. 18. ISBN 9782746967472.
* ↑ Lee, Phil. The Rough Guide to Menorca (en anglès). Rough Guides. The Rough Guide, 2001, p. 9781858287089. ISBN 9781858287089.
* ↑ Jacobs Solmonson, Lesley. Gin: A Global History (en anglès). Reaktion Books, 2012, p. 135. ISBN 9781861899361.
* ↑ Juaneda, Antoni «Adolfo Vilafranca i Xavier Mora. 70 anys de gin Xoriguer, entrevista d'Alfons Méndez». Fra Roger Gastronomia i Cultura, 12-08-2015.
* ↑ «El gin Xoriguer sedueix els paladars nord-americans». Ara Balears, 05-04-2015.

## Enllaços externs

* Gin Xoriguer - Lloc web oficial
* «Visitem Gin Xoriguer». Tintònic.cat. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 26 febrer 2016].
* «Gin Xoriguer/Cervesa Tramuntana» (vídeo). Made in Balears. IB3 TV, 13-04-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 26 febrer 2016].
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Hampus Anderberg

Hampus Anderberg (Halmstad, Comtat de Halland, 25 de maig de 1996) és un ciclista suec, professional des de l'any 2016. Actualment corre a l'equip T.Palm-Pôle Continental Wallon.

## Palmarès

* 2014
** Campió de Suècia júnior en contrarellotge
* 2015
** Campió de Suècia sub-23 en contrarellotge

## Referències

* Fitxa de sitiodeciclismo.net
* Fitxa de cyclebase.nl
* Fitxa de museociclismo.it
* Fitxa de procyclingstats.com
# Mas de Romeu

El Mas de Romeu és una obra de Mont-roig del Camp (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas de façana sòbria, arrebossada en blanc, amb tres línies verticals d'obertures. La porta principal, centrada respecte a l'eix de la façana, porta arc carpanell. Hi ha un petit ràfec.
A la capçalera de la façana, hi ha un semi disc amb un rellotge de sol, gairebé esborrat. És una obra de paredat amb paviments enrajolats.

## Història

Mas de gran tradició. El pintor Joan Miró el va pintar moltes vegades, amb variacions.
Polígon 35, parcel·la 25. El mas ocupa 150 metres quadrats. Té un ús agrícola permanent.
No es coneix documentació sobre aquest mas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas de Romeu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Mas de Romeu». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Frederica

Frederica és un poble dels Estats Units a l'estat de Delaware. Segons el cens del 2000 tenia 648 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Frederica tenia 648 habitants, 246 habitatges, i 168 famílies. La densitat de població era de 297,9 habitants/km².
Dels 246 habitatges en un 32,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,9% hi vivien parelles casades, en un 17,5% dones solteres, i en un 31,7% no eren unitats familiars. En el 26% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,5% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 32,1% entre 25 i 44, un 18,2% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.781 $ i la renda mediana per família de 41.389 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.688 $ mentre que les dones 22.222 $. La renda per capita de la població era de 14.118 $. Aproximadament el 12% de les famílies i el 16,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Frederica». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Frederica». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Justí de Nassau

Justí de Nassau (? 1559 - Leiden, 1631) va ser fill de Guillem I d'Orange-Nassau, estatúder de les Províncies Unides dels Països Baixos i de la seva amant Eva Elincx. El seu pare el va reconèixer com propi, criant-lo al costat dels fills haguts d'altres matrimonis.

## Biografia

Va estudiar a Leiden. Va ser nomenat tinent coronel el 1583. El 1585 va arribar a tinent almirall, i fins i tot participà en el combat de 1588 contra l'Armada Invencible espanyola.
Des de 1601 fins a 1625 va ser governador de la ciutat holandesa de Breda. El 1625 va ser derrotat pels terços de l'Imperi Espanyol sota el comandament d'Ambrosi Spinola després del setge de Breda de 1625, que serviria d'inspiració per al quadre del pintor Diego Velázquez La rendició de Breda. Després de la conquesta de la ciutat, Justí se'n va anar cap a la ciutat de Leiden.

## Descendència

L'any 1597 es va casar amb Anna van Merode (1567-1634), amb qui va tenir tres fills:
* Guillem Maurici de Nassau (1603-1638);
* Lluïsa Enriqueta de Nassau (1604 - c. 1640);
* Felip de Nassau (1605 - c. 1674).

## Referències

* 1 2 «Justinus van Nassau» (en neerlandès). Breda Nassau Stad. Arxivat de l'original el 2016-01-26. [Consulta: 29 gener 2016].
# Jaconita

Jaconita és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 343 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jaconita tenia 343 habitants, 147 habitatges, i 98 famílies. La densitat de població era de 197,7 habitants per km².
Dels 147 habitatges en un 27,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 25,9% de 45 a 60 i un 16,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 111,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.667 $ i la renda mediana per família de 61.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.727 $ mentre que les dones 32.411 $. La renda per capita de la població era de 22.888 $. Aproximadament el 4,4% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jaconita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jaconita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mirandilla

Mirandilla és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Fundoshi

El fundoshi (褌) és una faixa tradicional japonesa que porten els homes. Es produeix amb una tira de teixit d'amplada shaku (mesura tradicional japonesa que correspon a trenta-cinc centímetres) i de dos metres i quaranta centímetres de llarg, que s'envolta al voltant dels malucs i es torça a la part posterior semblant l'efecte d'una tanga.

## Usos

El samurai el portava sota armadura, combinat amb una camisa de shitagi. També hi ha altres maneres de portar el fundoshi, ja que la mal·leabilitat de la peça permet combinacions gairebé infinites.
Els fundoshi solen portar-se amb un hanten (una armilla curta de cotó) durant els festivals d'estiu per homes que porten santuari (mikoshi), durant els ritus xintoistes o durant el ritual Hadaka Matsuri.
El fundoshi també s'utilitza encara com a vestit de bany tradicional i com a peça esportiva tradicional en general, per exemple, es porta com a corretja. Fora del Japó, el fundoshi és conegut principalment pel grup de músics Kodō que el porten regularment.

## Estils

El fundoshi s'esmenta per primera vegada a l'obra d'història clàssica de Nihongi i s'ha representat en escultures haniwa. Aquesta peça era indispensable per a tots els japonesos, rics o pobres, aristòcrates o plebeus, fins a la Segona Guerra Mundial, quan l'americanització va popularitzar la roba interior.
El fundoshi té diversos estils bàsics. Un primer tipus de fundoshi no és molt adherent i es fabrica amb una tira de tela embolicada al voltant dels malucs assegurada a la part posterior amb un nus, que després es passa entre les cames i es col·loca al davant, on es penja com un davantal.
El segon tipus el porten persones més actives i és més còmode. Està format per una tira de teixit embolicada al voltant dels malucs que després es torna a la part del davant passant-la entre les cames i es torna a fixar a la part posterior, sense que per tant hi hagi un excés de tela. Aquest estil també s'utilitza per a la roba de bany masculina tradicional estàndard. Els nens que aprenien a nedar durant la dècada de 1960 al Japó havien de portar aquest tipus de fundoshi per ser extrets fàcilment de l'aigua per la tela del darrere en cas de perill.
El tercer estil, anomenat etchū fundoshi, que es creu que deriva d'una província imperial xinesa. Està format per un rectangle de tela amb un extrem menys ample que l'altre que té cintes. S'embolica al voltant dels malucs i es tira de l'esquena a la part davantera passant-la entre les cames i per sota de la part davantera del cinturó. La part sobrant també es deixa lliure en aquest cas com un davantal. Aquest tipus de fundoshi va ser utilitzat per les tropes japoneses durant els combats de la Segona Guerra Mundial i sovint era l'única peça de soldats en algunes zones amb clima tropical.

## Referències

* ↑ «BOKUNAN-DO».
* 1 2 «Fundoshi», 11-10-2004. Arxivat de l'original el 2004-10-11.
* ↑ «Lingerie firm offers women 'liberating' loincloths». Miral Fahmy, 30-03-2009.
* ↑ Ganjing, Otto Steinmayer/Augustine Anggat. «The Loincloth of Borneo», 14-02-2007.

## Vegeu també

* Mawashi
* Tanga

## Enllaços externs

* «Com lligar un Fundoshi», 03-09-2009. Arxivat de l'original el 2009-09-03.
# Mas de Roquer

El Mas de Roquer és una masia de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una masia de coberta a dues vessants amb carener paral·lel a la façana principal i amb construccions complementàries adossades.
La masia originària és de planta rectangular composta de planta baixa i una planta pis. Consta de tres crugies perpendiculars a la façana amb entrada central i l'escala a la crugia lateral (originalment estava a la crugia central). La masia es va ampliar el 1908.
A l'edifici original, les parets de càrrega són de paredat comú. Els forjats són de bigues i llates de fusta i rajola. Pel que fa a l'ampliació de 1908 les parets de càrrega també són de paredat comú, pilars i pilastres de totxo, jàsseres de ferro, bigues i llates de fusta i rajola.
La part antiga té tres portals d'arc rebaixat i dos finestres laterals amb llinda a la planta baixa. A la planta pis trobem dos finestres i dos balcons. A l'entrada hi ha un petit porxo amb coberta a dues vessants. La part corresponent a l'ampliació té paraments de pedra vistos i totxo. S'accedeix a l'interior mitjançant un portal de mig punt amb dovelles, galeria cantonera d'arcades de mig punt a la planta primera. Trobem un matacà de totxo i un finestral simulat de quatre obertures.

## Història

Antigament era coneguda per corral d'en Llorenç, que pertanyia a la quadra del Piulart. Més tard es va anomenar corral del Daniel i passà a anomenar-se mas Roquer quan l'adquirí Francesc Roquer, farmacèutic associat amb Sebastià Gumà per obrir la fàbrica de la Rambla (1833). Quan morí Roqué, la finca passà a la família Aloy, anomenant-se així al 1871. Al 1898, va ser venuda a Francesc Font i Gumà, que recuperà el nom de mas Roquer i que hi va fer construir un edifici pel seu germà l'arquitecte Josep Font i Gumà al 1915.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas de Roquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ Roig i Estradé, Pau; Carbonell i Virella, Vicenç. Masies del Garraf. 2. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa, ©1998-2008, p. 38-39. ISBN 84-85960-24-6.
# Lleó VI d'Armènia

Lleó VI o Levon de Lusignan (1342-29 de novembre de 1393) fou rei del Regne Armeni de Cilícia, fill de Joan de Lusignan i nebot de Constantí IV d'Armènia Menor (Guiu de Lusignan), cridat pels nakharark després de l'assassinat de Constantí VI el 1373. Va pertànyer per tant a la dinastia Lusignan de la que fou el segon representant (i el darrer efectiu).
El 1344 es va haver d'escapar del país perquè Constantí V d'Armènia Menor havia donar ordres de matar-lo i se'n va anar a Xipre. Trenta anys després fou cridat per ocupar el tron. Va anar a Armènia ab la seva dona Margarita de Soissons, i foren coronats a Sis el 14 de setembre de 1374. Un pretendent de nom Ashot no va obtenir prou suport dels barons.
No gaire després els mamelucs van envair les muntanyes d'Armènia i Lleó s'hi va enfrontar però fou derrotat per forces molt superiors i va quedar assetjat a la fortalesa de Kapan. Es va haver de rendir i va entregar Sis el 13 d'abril de 1375, i fou portat al Caire on va romandre presoner set anys i fou rescatat l'octubre de 1382 per Joan I de Castella amb pedres precioses i altres joies.
Lleó va anar a Castella i va arribar malalt i pobre a Medina del Campo. El 1383 el rei castellà li va donar el títol de Senyor de Madrid i el domini de la ciutat de per vida, junt amb Vila Real (que és el nom que en aquells dies ostentava la ciutat castellana de Ciudad Real) i Andújar, propietats que generaven rendes anuals de 150.000 maravedísos. A Madrid Lleó va fer restaurar les torres del Reial Alcàsser. A la mort del rei castellà el 1390, Lleó va marxar a França i va morir a París el 29 de novembre de 1393. Federico Bravo no obstant diu que va deixar Madrid el 1385 i que el 1390 els ciutadans de Madrid van obtenir del rei la revocació de la Senyoria, de manera que Lleó V va ser el primer i únic Senyor de Madrid en tota la història. Segons això va morir a Calais el 1393 i fou enterrat a la basílica de Saint-Denis.
Del seu matrimoni només va tenir una filla, Maria de Lusignan, que va morir abans que el seu pare (el 1381). Va deixar també dos bastards, Guiu i Esteve. El regne d'Armènia estava reduït a la ciutat de Korikos, entregada de fet a Xipre vers el 1367.
| Precedit per: Constantí VI | Regne Armeni de Cilícia 1374-1375 | Succeït per: Els reis de Xipre |