OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fulton (Illinois)

Fulton és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 3.881 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fulton tenia 3.881 habitants, 1.582 habitatges, i 1.071 famílies. La densitat de població era de 660,1 habitants/km².
Dels 1.582 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,3% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 32,3% no eren unitats familiars. En el 28,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 20,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.068 $ i la renda mediana per família de 45.134 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.359 $ mentre que les dones 20.653 $. La renda per capita de la població era de 19.845 $. Aproximadament el 3,5% de les famílies i el 5,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fulton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fulton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# El Clascar (Osor)

El Clascar és una masia d'Osor (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat de tres plantes i coberta de tres vessants situat gairebé dalt d'un turó darrere el Puig de Sant Gregori. Està format per una part original, de planta quadrada, varis adossats a ponent i al nord, un estable i magatzem i una font o abeurador, situat uns 50 m. al sud, abans d'arribar a la casa. S'hi accedeix per mitjà d'un seguit de rampes i terrasses, degut al desnivell del terreny, tot ple de penyes i roca viva.
Les façanes de la part central i original són arrebossades amb la pedra vista. Les cadenes cantoneres presenten els blocs de pedra més ben treballats i de grans dimensions. D'aquesta part en destaca el contrafort de la part de migdia i les obertures amb brancals de pedra. Al primer pis destaca la finestra balconera. La casa original (dels segles XVI-XVII) s'endevina de dues plantes i vessants a laterals, incloent el contrafort. A sobre, durant el segle xix, es va alçar un segon pis. El ràfec és senzill, d'una filera de rajola plana.
Pel que fa als adossats, cal assenyalar la part de ponent, de doble vessant a façana i la pard nord, d'un sol vessant, parcialment derruïda. Davant de la casa hi ha una caseta de magatzem de dues plantes i un adossat de maons, aparentment construït a mitjan segle xx.
El seu estat de conservació és dolent, la vegetació comença a menjar-se'l i part de la teulada ja ha baixat.

## Història

Aquesta masia medieval, la forma actual de la qual es remunta a un reforma del segle xix sobre una base del segle XVI-XVII. Tot i això, el mas està documentat des del segle xi. Al segle xiv està documentat com a "Clascario".
El context de les carlinades o guerres carlines va produir que molts soldats mobilitzats a les files es convertissin en trabucaires i bandolers després de 1840. El 1845 hi foren abatuts dos trabucaires i detingut un tercer. Malgrat això, els episodis més violents a Osor van succeir durant la tercera guerra carlina, entre el 1872 i 1876.
Actualment és propietat de la família Boix i està deshabitada des de fa més de 20 anys i parcialment en runes. L'última activitat del mas fou ramadera, ja que encara resten els menjadors i les restes d'excrements de vaques i ovelles.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «El Clascar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Jamesburg

Jamesburg és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 6.025 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jamesburg tenia 6.025 habitants, 2.176 habitatges, i 1.551 famílies. La densitat de població era de 2.769,4 habitants/km².
Dels 2.176 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,7% hi vivien parelles casades, en un 12,1% dones solteres, i en un 28,7% no eren unitats familiars. En el 22,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 35,6% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 10,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 59.461 $ i la renda mediana per família de 67.887 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.019 $ mentre que les dones 33.333 $. La renda per capita de la població era de 23.325 $. Aproximadament el 3% de les famílies i el 3,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jamesburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jamesburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gianfranco Fini

Gianfranco Fini (Bolonya, 3 de gener de 1952) és un polític italià.
Va ser president de la Cambra dels Diputats d'Itàlia des del 30 d'abril de 2008 fins al 14 de març de 2013. També va ser Ministre d'Afers Exteriors des de 2004 fins a 2006, i líder d'Alleanza Nazionale fins a la seva dissolució.

## Biografia

Fini va néixer a Bolonya, on va residir durant la seva infància, i va cursar estudis a l'Institut Laura Bassi. Va començar a interessar-se per la política a partir dels setze anys, ingressant en organitzacions juvenils del Moviment Social Italià -relacionat amb el feixisme italià de Benito Mussolini-. Anys més tard va ingressar en la Universitat de La Sapienza a Roma, on es va llicenciar en psicologia.
Va ser escollit representant de la Cambra dels Diputats italiana el 26 de juny de 1983, com a membre del partit neofeixista Moviment Social Italià. Després, i amb el suport de l'anterior líder Giorgio Almirante, va servir com a secretari nacional del partit des de desembre de 1987 fins a gener de 1990, i novament de 1991 a 1995.
A mitjan dècada de 1990 Fini va conduir de forma gradual la ideologia del MSI, que va passar a ser un partit de caràcter conservador europeu en el seu programa electoral. El 1994 va aconseguir incloure en el seu partit diversos membres conservadors de Democràcia Cristiana, amb els quals va formar un nou partit, Alleanza Nazionale. Durant el 1995 la mencionada formació es consolida, i Gianfranco Fini passa a dirigir-lo des d'aleshores. El seu discurs de fundació en Fiuggi - regió del Laci- va suposar la confirmació del canvi ideològic del seu grup.
Fini i el seu partit van donar suport a Silvio Berlusconi formant part de la coalició Casa de les Llibertats, que va guanyar les eleccions parlamentàries el 1994 i 2001. Va ser per tant elegit ministre d'Afers Exteriors al novembre de 2004 fins al terme de la legislatura. Des de 2002 fins a 2006 va representar el Govern Italià en la Convenció Europea. Després de les eleccions de l'any 2008, Fini va ser elegit com a president de la Cambra dels Diputats i va passar a formar part del partit Poble de la Llibertat. El 29 de juliol de 2010, Gianfranco Fini va ser expulsat d'aquest partit per les seves discrepàncies amb Silvio Berlusconi.
El 7 de novembre de 2010, amb ocasió de la primera convenció de Futur i Llibertat per Itàlia, Fini va confirmar la crisi del govern i va exigir a Berlusconi que presentés la renúncia, anunciant que en cas contrari la delegació del seu partit deixaria el govern.

## Referències

* ↑ Entrevista a Panorama del 1/11/2007 (italià)
* ↑ Corrado De Cesare, Il fascista del Duemila. Le radici del camerata Gianfranco Fini, Kaos Edizioni, 1995, ISBN 88-7953-046-1 (italià))
* ↑ Gianfranco Fini, el 'enemigo íntimo' del 'Cavaliere' El Mundo, 30-7-2010 (castellà)
* ↑ Profile: Italy's post-fascist hopeful BBC News (anglès)
* ↑ Berlusconi y Fini escenifican su ruptura en directo (castellà) El País, 22 d'abril de 2010
* ↑ Fini: "Il premier rassegni le dimissioni, se no, noi usciremo dal governo"
* ↑ Premier si dimetta (italià)
* ↑ Non contro ma oltre Pdl. Berlusconi si dimetta e apra la crisi (italià)
# El final del dia

El final del dia (títol original: La Fin du jour) és una pel·lícula dramàtica francesa de 1939 dirigida per Julien Duvivier i protagonitzada per Victor Francen, Michel Simon i Louis Jouvet. Va ser rodada als Estudis Epinay de París i en diferents llocs de la ciutat, així com al Château de Lourmarin a la Provença. Els decorats de la pel·lícula van ser dissenyats pel director d'art Jacques Krauss. Està doblada al català.

## Argument

En una casa de jubilats per a vells actors indigents conviuen tres personalitats fortes: Saint-Clair, un vell guapo que havia tingut èxits i dones, Marny, un actor talentós que el públic mai ha reconegut, i Cabrissade, un animador que al llarg de la seva carrera va actuar algun cop de doble.

## Repartiment

* Victor Francen com Marny
* Michel Simon com Cabrissade
* Louis Jouvet com Raphaël Saint Clair
* Madeleine Ozeray com Jeanette
* Alexandre Arquillière com Monsieur Lucien
* Jean Joffre com Philémon
* Sylvie com Madame Tusini
* Arthur Devère com el director
* Charles Granval com Deaubonne
* Pierre Magnier com Laroche

## Premis

La pel·lícula va guanyar la millor pel·lícula estrangera als premis National Board of Review de 1939 i va quedar segon als premis del Cercle de Crítics de Cinema de Nova York de 1939 .

## Referències

* ↑ «La Fin du Jour». unifrance.org. [Consulta: 22 febrer 2014].
* ↑ «El final del dia». esadir.cat. [Consulta: 14 juny 2024].
# Districte de Gisagara

El districte de Gisagara és un akarere (districte) de la província del Sud, a Ruanda. La seva capital és Ndora. El districte limita just a l'est de Butare, a la frontera entre Ruanda i Burundi.
El camp de refugiats de Mugombwa acull uns 7.300 refugiats congolesos. El Centre Turi Kumwe, que allotjava "una comissaria de policia i oficines de gestió de campaments i migracions" es va obrir al camp el 2014.

## Sectors

El districte de Gisagara està dividit en 13 sectors (imirenge): Gikonko, Gishubi, Kansi, Kibilizi, Kigembe, Mamba, Muganza, Mugombwa, Mukindo, Musha, Ndora, Nyanza i Save.

## Referències

* ↑ «Rwanda Commits to Ending GBV in Refugee Camps». [Consulta: 9 juny 2014].
* Districtes de Ruanda a statoids
* Inzego.doc Arxivat 2018-05-17 a Wayback Machine. — Province, District and Sector information from MINALOC, the Rwanda ministry of local government.
# Fulton (Missouri)

Fulton és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 12.128 habitants. El poble és conegut per ser el lloc on Winston Churchill va alertar sobre les conseqüències de la presència militar soviètica a Europa.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fulton tenia 12.128 habitants, 3.700 habitatges, i 2.208 famílies. La densitat de població era de 414 habitants per km².
Dels 3.700 habitatges en un 28,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,9% hi vivien parelles casades, en un 14,8% dones solteres, i en un 40,3% no eren unitats familiars. En el 33,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18% tenia menys de 18 anys, un 20% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 16,9% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 134,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.635 $ i la renda mediana per família de 41.722 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.418 $ mentre que les dones 21.663 $. La renda per capita de la població era de 14.489 $. Entorn del 8,4% de les famílies i l'11,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «America’s National Churchill Museum | Winston Churchill's Iron Curtain Speech, Fulton, MO». [Consulta: 30 juliol 2024].
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fulton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fulton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Eleccions legislatives neerlandeses de 1918

Les eleccions legislatives neerlandeses de 1918 se celebraren el 5 de juliol de 1918, per a renovar els 100 membres de la Tweede Kamer. Foren les primeres després de la reforma constiticional que instituí el sufragi universal masculí. Es formà un govern de coalició presidit pel catòlic Charles Ruijs de Beerenbrouck.

## Resultats

← Eleccions legislatives neerlandeses, 1918 → :
| Partit | Partit | % | Escons |
| | Lliga General dels Caucus Catòlics Romans (ABRKK) | 30,0 | 30 |
| | Partit Socialdemòcrata dels Treballadors (SDAP) | 22,0 | 22 |
| | Partit Antirevolucionari (ARP) | 13,4 | 13 |
| | Unió Cristiana Històrica (CHU) | 6,5 | 7 |
| | Unió Liberal (LU) | 6,2 | 6 |
| | Lliga Democràtica per la Llibertat de Pensament (VDB) | 5,3 | 5 |
| | Lliga dels Liberals Lliures (BVL) | 3,8 | 3 |
| | Lliga Econòmica (EB) | 3,1 | 3 |
| | Partit Socialista Democràtic (SDP) | 2,3 | 2 |
| | Partit de la Classe Mitjana (MP) | 0,8 | 1 |
| | Partit Cristià-Democràtic (CDP) | 0,7 | 1 |
| | Plattelandersbond (PLB) | 0,7 | 1 |
| | Socialistische Partij (SP) | 0,7 | 1 |
| | Lliga de Cristians Socialista (BCS) | 0,6 | 1 |
| | Partit Cristià Socialista (CSP) | 0,6 | 1 |
| | Partit Neutral (NP) | 0,5 | 1 |
| | Aliança per la Democratització de l'Exèrcit (VDW) | 0,5 | 1 |
| Total | Total | - | 100 |
# Jamesita

La jamesita és un mineral de la classe dels arsenats. Va ser descoberta l'any 1981 a la mina Tsumeb, Regió d'Otjikoto, Namíbia. Rep el seu nom en honor de Christopher James, un dels primers enginyers de mines de la mina Tsumeb.

## Característiques

La jamesita és un arsenat amb fórmula Pb₂Zn(Fe$^{2+}$,Zn)₂Fe₄$^{3+}$(AsO₄)₄(OH)$_{10}$. Cristal·litza en el sistema triclínic formant cristalls tabulars en {010} i allargats en [100] de fins a 0,5 mm. També pot formar agregats radials esfèrics. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. És un mineral isostructural amb la lulzacita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jamesita pertany a «08.BK: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 2:1, 2,5:1» juntament amb els següents minerals: brasilianita, medenbachita, neustädtelita, cobaltneustädtelita, curetonita, heyita i lulzacita.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari que es troba en roques amb plom oxidat en jaciments hidrotermals polimetàl·lics. Sol trobar-se associada a altres minerals com: duftita, tsumcorita o goethita. A banda de a la seva localitat tipus (la mina Tsumeb, a Namíbia), també se n'ha trobat a la mina Bakara (Stara Planina, Bulgària) i a la mina Christiana (Lavrion, Grècia).

## Referències

* ↑ «Jamesite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 agost 2015].
* ↑ «Jamesite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 13 agost 2015].
* ↑ «Lulzacite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 agost 2015].
# Grup de Poesia L'Espiadimonis

El Grup de Poesia L'Espiadimonis, o simplement L'Espiadimonis, és un grup de poetes format a Tarragona l'any 1973. N'han format part en diferents moments els poetes següents: Olga Xirinacs (l'única professional), Sara Pujol, Maria Rosa Miró, Emili Carles Molina, Francesc Roig, Anna Muntané, Antoni Martínez, Josep Maria Pena i Vicent Soriano.

## Títols publicats

* Tramada. Tarragona: Institut d'Estudis Tarraconenses Ramon Berenguer IV, 1980
* La dotzena del frare. Barcelona: El Mall, 1975
* Versifonies. Tarragona: Institut d'Estudis Tarraconenses Ramon Berenguer IV, 1987
* Mansardes. Tarragona: Diputació de Tarragona, 1997

## Referències

* ↑ S. Bellmunt, Cinta «El grup tarragoní de poesia L'Espiadimonis compleix ja vint anys». Nou Diari.
* ↑ Filella, Carina «L'Espiadimonis torna a atacar». El Punt, 22-05-1997.
* ↑ Marsal, Josep Maria «El Grup Espiadimonis edita un texto de poesía tras diez años de silencio». Diari de Tarragona, 23-04-1997.

## Enllaços externs

* Qui és qui. L'Espiadimonis. Arxivat 2018-10-15 a Wayback Machine. Institució de les Lletres Catalanes
# Gambaga

Gambaga és una petita població de Ghana a la Regió Superior Oriental, capital del districte d'East Mamprusi.
La seva activitat econòmica és l'agricultura, les pedreres i el comerç. Fou residència dels reis de Mamprusi i capital del Protectorat dels Territoris del Nord de la Costa d'Or fins al 1908 quan es va traslladar a Tamale. Hi ha un dels anomenats Camps de Bruixes (8 a tota Ghana).

## Referències

* Article de la wikipèdia en anglès
# El foc de la joventut

El foc de la joventut (original. National Velvet) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Clarence Brown, estrenada el 1944 i doblada al català

## Argument

Anglaterra, anys 20. Finalment arriba l'últim dia de classes per les germanes Brown: Edwina (Angela Lansbury), la gran, somnia l'amor, mentre Velvet (Elizabeth Taylor), la petita, té una gran passió pels cavalls. De camí a casa Velvet es troba amb Mike Taylor (Mickey Rooney), un jove rodamón que ha heretat del seu pare només un quadern en el qual hi ha anotat el nom i la direcció de la Sra Brown (Anne Revere), mare de Velvet. La dona és una ex-campiona de natació i va ser, en el seu moment, entrenada pel pare de Mike. Després de la renuencia inicial de Mr. Brown (Donald Crisp), la família decideix donar-li hospitalitat.
Mentrestant, la commoció es desencadena a la ciutat a causa d'un cavall nerviós i joganer que ho està destruint tot. El propietari, per desferse'n, el posa com a premi en un sorteig i Velvet el guanya. La nena, que anomena el cavall "Peu", és l'única persona que pot domar l'animal, després d'haver-lo alletat amb l'ajuda de Mike, també expert en cavalls, troben un jockey i decideixen inscriure Peu al Gran Premi de Londres. Velvet s'acomiada de la seva família i se'n va a Londres amb Mike; la nit abans de la cursa de la noia descobreix que en el passat Mike era un genet expert, que es va retirar després d'un accident. El dia del Gran Premi, Velvet, no trobant un genet, es disfressa d'home i participa en la cursa acabant en primer lloc. Després de descobrir la seva identitat, la jove és desqualificada, però ara ella i Peu s'han donat a conèixer internacionalment i Velvet està a punt per tornar a casa a abraçar la seva família.

## Repartiment

* Mickey Rooney: Mike Taylor
* Elizabeth Taylor: Velvet Brown
* Donald Crisp: M. Herbert Brown
* Anne Revere: Sra. Araminty Brown
* Angela Lansbury: Edwina Brown
* Jackie Jenkins: Donald Brown
* Juanita Quigley: Malvolia "Mally" Brown
* Arthur Treacher: El patró de la quadra de carreres
* Reginald Owen: Ede, el granger
* Norma Varden: Srta. Sims
I, entre els actors que no surten als crèdits :
* Mona Freeman: Una estudiant
* Frederick Worlock: Un stewart
* Arthur Blake

## Premis i nominacions
### Premis

* 1946 − Oscar a la millor actriu secundària per Anne Revere
* 1946 − Oscar al millor muntatge per Robert Kern

### Nominacions

* 1946 − Oscar a la millor direcció artística per Cedric Gibbons, Urie McCleary, Edwin B. Willis i Mildred Griffiths
* 1946 − Oscar a la millor fotografia per Leonard Smith
* 1946 − Oscar al millor director per Clarence Brown

## Rebuda

El foc de la joventut va aconseguir una ràtio del 100% a Rotten Tomatoes.

## Referències

* ↑ El foc de la joventut
* ↑ Rotten Tomatoes. El foc de la joventut (en anglès). Rotten Tomatoes.
# Diego Torres Rodríguez

Diego Torres Rodríguez (Valladolid, 19 de setembre de 1978) és un futbolista castellanolleonès, que ocupa la posició de davanter.

## Trajectòria

Va començar a destacar a les files del CF Extremadura, amb qui debuta a primera divisió en la campanya 98/99, tot disputant un encontre. No té continuïtat a l'equip d'Almendralejo i a l'any següent fitxa pel Llevant UE, amb qui juga tres partits a Segona Divisió.
Després de passar per l'Ontinyent CF i pel CE Sabadell, retorna a l'equip granota a la temporada 01/02, amb qui juga 16 partits i marca un gol.
Hi roman la campanya 02/03 al Ciudad de Murcia, i a l'estiu del 2003 fitxa pel Nàstic de Tarragona, amb qui ascendeix a Segona Divisió el 2004. Hi qualla una gran temporada amb els catalans la temporada 04/05, en la qual és titular i marca 13 gols. A la següent, que culmina amb un nou ascens, ara a primera divisió, hi disputa menys minuts i marca set gols. Tot i això, no continua al Nàstic.
Fitxa llavors pel Rayo Vallecano, en aquell moment a Segona B. El 2008 és cedit a la UD Salamanca, on només juga 9 partits. L'estiu del 2008 recala al Badalona.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador