OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Selecció de bàsquet de la Xina Taipei

La Selecció de bàsquet de la Xina Taipei és l'equip format per jugadors de la República de la Xina que representa a la Federació de la Xina Taipei de Bàsquet en les competicions internacionals organitzades per la Federació Internacional de Bàsquet (FIBA) o el Comitè Olímpic Internacional (COI). Pertany a la zona FIBA Àsia. L'equip es classificà en quarta posició del Campionat del Món de 1959.

## Classificacions
### Jocs Olímpics

* 1936 - 15
* 1948 - 18
* 1956 - 11

### Campionats mundials

* 1954 - 5
* 1959 - 4

### Campionats asiàtics

* 1960 - 2
* 1963 - 2
* 1965 - 5
* 1967 - 5
* 1969 - 4
* 1971 - 4
* 1973 - 3
* 1985 - 6
* 1987 - 5
* 1989 - 3
* 1991 - 4
* 1993 - 5
* 1995 - 4
* 1997 - 6
* 1999 - 4
* 2001 - 7
* 2003 - 11
* 2005 - 9
* 2007 - 6
* 2009 - 5
* 2011 - 8
* 2013 - 4
* 2015 - 13
* 2017 - 12

### Jocs Asiàtics

* 1954 - 2
* 1958 - 2
* 1966 - 5
* 1990 - 4
* 1990 - 5
* 1994 - 6
* 1998 - 5
* 2002 - 7
* 2006 - 8
* 2010 - 9
* 2014 - 9
* 2018 - 4

## Referències

* ↑ FIBA National Federations – Chinese Taipei, fiba.com, accessed 21 July 2018.
* ↑ «Taiwan Basketball Hall of Fame» (en anglès). [Consulta: 17 octubre 2021].
# Osees

* Per a altres significats, vegeu «Llibre d'Osees».
A la Bíblia Hebrea, Osees (en hebreu הוֹשֵׁעַ) fill de Beeri, era un profeta del segle vii aC a Israel i autor del Llibre d'Osees que inclou les seves profecies. És un dels dotze profetes de la Bíblia hebrea jueva, anomenats els profetes menors a l'Antic Testament cristià.
Sembla que va exercir de sacerdot i profeta en algun santuari de Samaria, abans que la ciutat fos conquerida per Sargon II, cap al 721 aC. Per la seva manera d'expressar-se es creu que va ser educat en una escola sapiencial. Osees és sovint vist com un "profeta de la destrucció", però per sota del seu missatge de destrucció és una promesa de la restauració. Es caracteritza per les seves profecies contra la cort del rei i contra totes les estructures de l'estat (culte del Temple, sacerdoci, etc.). Per a Osees l'època dorada d'Israel va ser la del desert, quan no hi havia reis ni funcionaris de palau, ni sacerdots. Al Talmud (Pesaixim 87a) s'afirma que va ser el profeta més gran de la seva generació. El període del ministeri d'Osees es va estendre una seixantena d'anys i fou l'únic profeta d'Israel del seu temps que va deixar profecies escrites. Una atrevida expressió, "esperit de prostitució", que aplica al regne d'Israel, pot haver tingut l'origen en l'experiència personal del profeta, ja que Osees estimava una dona, Gomer, devota dels cultes de Baal i Astarté, i segurament prostituta sagrada d'aquestes divinitats. El nom "Osees", significa "salvació", o "ell salva", o "ell ajuda". Podria ser una contracció d'una forma més gran dels quals en formaren el nom diví (YHWH), així com per significar "YHWH ajuda".
D'acord amb a la Bíblia Nombres 13:8, 13:16 Osees era també el nom que tenia de Josuè, fill de Nun, abans que Moisès li posés el nom teòfor Yehoshua, "Jehovà és salvació"

## Notes

* 1 2 3 «www.Bibler.org - Dictionary - Hosea», 30-05-2012.
* 1 2 Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 231. ISBN 8481641618.

## Enllaços externs

* «Osees». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* http://ocafs.oca.org/FeastSaintsViewer.asp?SID=4&ID=1&FSID=102983
# Pentahidrita

La pentahidrita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de la calcantita. El seu nom fa al·lusió a la seva composició química amb cinc (penta-) molècules d'aigua (hidr-) en la seva fórmula.

## Característiques

La pentahidrita és un sulfat de magnesi pentahidrat amb fórmula química MgSO₄·5H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic típicament en forma d'eflorescències. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pentahidrita pertany a «07.CB: Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dwornikita, gunningita, kieserita, poitevinita, szmikita, szomolnokita, cobaltkieserita, sanderita, bonattita, aplowita, boyleita, ilesita, rozenita, starkeyita, drobecita, cranswickita, calcantita, jôkokuïta, sideròtil, bianchita, chvaleticeïta, ferrohexahidrita, hexahidrita, moorhouseïta, niquelhexahidrita, retgersita, bieberita, boothita, mal·lardita, melanterita, zincmelanterita, alpersita, epsomita, goslarita, morenosita, alunògen, metaalunògen, aluminocoquimbita, coquimbita, paracoquimbita, romboclasa, kornelita, quenstedtita, lausenita, lishizhenita, römerita, ransomita, apjohnita, bilinita, dietrichita, halotriquita, pickeringita, redingtonita, wupatkiïta i meridianiïta.

## Formació i jaciments

La pentahidrita va ser descoberta al Districte de Cripple Creek, al comtat de Teller (Colorado, Estats Units). També ha estat descrita a West Salt Creek en eflorescències en shales (Comtat de Mesa, Colorado) i en els estats nord-americans d'Arizona, Califòrnia, Montana, Nevada, Utah i Virgínia, on s'ha trobat en una eflorescència sobre les fustes de les mines. Fora dels Estats Units ha estat descrita a Alemanya, l'Argentina, Àustria, Hongria, Itàlia, l'Índia, Namíbia, Noruega, el Perú, Polònia, la República Txeca, Rússia i el Senegal, on s'ha trobat en sols de sulfats àcids.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: alunògen i calcantita.

## Referències

* 1 2 3 «Pentahydrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 juliol 2017].
* 1 2 3 «Pentahydrite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 13 juliol 2017].
# Vlachovo

Vlachovo és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1247.
# Rasa dels Ensorrats

La Rasa dels Ensorrats és un torrent que aboca les seves aigües al Cardener per la seva riba esquerra aigües avall de la presa del Pantà de Sant Ponç. Tot el curs del torrent transcorre pel terme municipal de Clariana de Cardener, al Solsonès.
La xarxa hidrogràfica de la Rasa dels Ensorrats està integrada per 6 cursos fluvials que sumen una longitud total de 3.841 m.

### Vessants
## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.

## Enllaços externs

* Web de l'ICC: Mapa de la seva conca
# Terrerola de capell gris

La terrerola de capell gris (Eremopterix griseus) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones àrides obertes amb vegetació dispersa, praderies i deserts de l'Índia, Bangladesh i Sri Lanka.

## Referències

* ↑ «Terrerola de capell gris». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Resolució 1862 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1862 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 14 de gener de 2009. Preocupat per la contínua tensió a la frontera entre Djibouti i Eritrea i el seu impacte en l'estabilitat i seguretat de la regió de la Banya d'Àfrica, el Consell insta a Djibouti i Eritrea a resoldre el conflicte fronterer de manera pacífica.
El Consell va acollir amb beneplàcit el fet que Djibouti hagués retirat les seves tropes a la zona anterior al conflicte, alhora que condemnava la negativa d'Eritrea a fer el mateix. Eritrea també s'havia negar a concedir visats als membres d'una missió de l'ONU el setembre de 2008.
El Consell va donar un termini de cinc setmanes a Eritrea perquè retirés les seves forces a les posicions anteriors al 10 de juny de 2008; perquè no mantingués cap presència o activitat militar a Ras Doumeira i les illes Doumeira; que reconegués la seva disputa fronterera amb Djibouti; que participés activament en el diàleg i els esforços diplomàtics vers una solució del tema fronterer mútuament acceptable; i que cooperés plenament amb els bons oficis del Secretari General.
Es va demanar al secretari general que presentés al Consell un informe sobre la situació en un termini de sis setmanes, després del qual el Consell revisaria la situació i prendria una altra decisió.

## Referències

* ↑ «SECURITY COUNCIL URGES DJIBOUTI, ERITREA TO RESOLVE BORDER DISPUTE PEACEFULLY UNANIMOUSLY ADOPTING RESOLUTION 1862 (2009)». United Nations, 14-01-2009.
* ↑ «Eritrea urged to withdraw from Djibouti border». Reuters, 12-06-2008 [Consulta: 29 octubre 2016].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1801 a la 1900 (2008 - 2009)
* Conflicte fronterer entre Djibouti i Eritrea

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Platges d'Entremares i de Buelna

Les Platges de Buelna i de Entremares, són unes platges situades en el concejo de Llanes, Astúries. S'emmarca a les platges de la Costa oriental d'Astúries, també anomenada Costa Verda Asturiana i és considerada paisatge protegit, des del punt de vista mediambiental (per la seva vegetació). Per aquest motiu està integrada, segons informació del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi ambient, en el Paisatge Protegit de la Costa Oriental d'Astúries.

## Descripció

Buelna i Entremares són unes platges contigües que s'uneixen en produir-se grans baixades de marea.
La platja Entremares, situada a l'oest de la platja de Buelna, és de reduïdes dimensions i presenta una forma allargada en vertical sobre l'horitzó. La hi qualifiquen com a cala, tractant-se realment d'una espècie de racó de la costa amb un jaç de fina i blanca sorra poc freqüentada i mancada de qualsevol tipus de servei. Desapareix durant la pleamar.
Per la seva banda, la platja de Buelna, té forma de petxina i majors dimensions que l'anterior. És considerada com a platja natural i en ella poden contemplar-se formacions càrstiques de gran bellesa, com el pinacle calcari que es coneix com “El Picón”, que es troba en un dels seus extrems, o els bufons, lapiaces o dolines que poden observar-se a la seva rodalia.
Donada la bellesa paisatgística i la seguretat com a zona de banys, unida a la neteja de les seves aigües, la fa ser molt freqüentada malgrat no comptar amb cap servei, excepte papereres i servei de neteja.

## Referències

* 1 2 «Catálogo de playas. Playa Buelna». Web del Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente. Arxivat de l'original el 2015-01-13. [Consulta: 12 gener 2015].
* ↑ del Río, Alejandro. Guía total de las playas de Asturias. 244 rincones para disfrutar de la costa asturiana (en castellà). Nobel, 2013, p. 263. ISBN 978-84-8459-669-1.
* ↑ «Playa de Entremares en Llanes, playas de Asturias» (en espanyol europeu). [Consulta: 21 octubre 2018].
* ↑ «Entremares». Arxivat de l'original el 2019-02-26. [Consulta: 21 octubre 2018].
* ↑ «Playa de Buelna en Llanes, playas de Asturias.» (en espanyol europeu). [Consulta: 21 octubre 2018].
# Sergio Santimaria

Alessandro Proni (Vigevano, província de Pavia, 26 d'abril de 1957) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1978 i 1987. Durant la seva carrera esportiva destaquen dues victòries d'etapa al Giro d'Itàlia, el 1984 i 1986.

## Palmarès

* 1977
** 1r a la Milà-Rapallo
* 1979
** 1r al Gran Fondo
* 1984
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1986
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1978. 84è de la classificació general
* 1979. 78è de la classificació general
* 1980. 82è de la classificació general
* 1981. Abandona (21a etapa)
* 1983. 85è de la classificació general
* 1984. 28è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1986. 60è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1978. 84è de la classificació general

## Referències

* ↑ «SANTIMARIA Sergio». [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Sergio SANTIMARIA» (en italià). [Consulta: 29 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Padiernos

Padiernos és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb Casasola, Sanchorreja i Balbarda, i al sud amb Muñogalindo, Solosancho, Sotalbo, Niharra, Salobral i Muñopepe. Està format pels nuclis de Padiernos, Muñochas i Aldealabad.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 13 agost 2021].
# Pentamerisme

El pentamerisme o simetria pentaradial és un tipus de simetria exclusiva dels equinoderms, consistent en la presència d'una simetria radial pentàmera o pentaradial de 72 graus, que els fa tenir cinc parts iguals al voltant de la boca (com els radis d'una roda de bicicleta), amb cinc radis i cinc interradis.
És una característica secundària, tant evolutivament com des del punt de vista del desenvolupament, ja que els seus avantpassats tenien simetria bilateral, com la majoria d'altres animals; i alguns equinoderms actuals han retornat a la simetria bilateral o quasibilateral. Encara que el pentamerisme és el tret més característic dels equinoderms, les formes larvàries són sempre bilaterals.

## Nota

* ↑ Delage1903. 31 març 2011. Schleicher frères et cie, 1903 [Consulta: 31 març 2011].
# Rasa dels Albins

La Rasa dels Albins és un torrent afluent per l'esquerra de la Riera de Llanera. Neix a poc més de 600 m. a llevant de Sant Serni de Llanera i prenent la direcció predominant cap a l'oest, s'escola cap a la Riera de Llanera on aboca les seves aigües a uns 600 m. al sud de la masia de Marquilles. Transcorre íntegrament pel terme municipal de Torà (Segarra) i la seva xarxa hidrogràfica, que també transcorre íntegrament pel dit terme municipal, està constituïda per l'esmentada rasa i un afluent per l'esquerra d'una longitud de 321 m. En conseqüència, la longitud total de la xarxa és de 2.827 m.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Terrerola dorsigrisa

La terrerola dorsigrisa (Eremopterix verticalis) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones àrides de l'oest i sud d'Angola, Namíbia, sud-oest de Zàmbia, Zimbabwe, Botswana i sud de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Terrerola dorsigrisa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Resolució 1864 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1864 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 23 de gener de 2009. Després de recordar les resolucions 1740 (2008), 1796 (2008) i 1825 (2008) sobre la situació al Nepal, el Consell va prorrogar el mandat de la Missió de les Nacions Unides al Nepal (UNMIN) per uns altres sis mesos fins al 23 de juliol de 2009.

## Detalls

Mentre agraïa l'extensió de l'actual UNMIN a petició del govern del Nepal, el Consell de Seguretat també va donar suport la proposta del Secretari General Ban Ki-moon d'una retirada gradual del personal de la UNMIN i va acordar amb el secretari general que l'actual dispositiu de vigilància al Nepal no es podia mantenir indefinidament.
El Consell va demanar al Govern nepalès que creés les condicions necessàries perquè la UNMIN compleixi les seves condicions de missió al final del seu mandat per tal que el personal de les Nacions Unides comenci a retirar-se. El Consell també va demanar que el Secretari General presentés un informe a tot tardar el 30 d'abril de 2009 sobre el progrés de l'aplicació de la resolució.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of United Nations Mission in Nepal until 23 July 2009». United Nations, 23-01-2009.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1801 a la 1900 (2008 - 2009)
* Guerra Civil nepalesa

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Philippe Sénac

Philippe Sénac (París, 3 de desembre del 1952) és un historiador, arqueòleg i medievalista francès que s'ha especialitzat en l'estudi de l'Occident musulmà.
Antic membre de la Casa de Velázquez i antic professor de les Universitat de Perpinyà i Tolosa, Philippe Sénac és professor d'història medieval a la Universitat París IV Sorbonne i director de diversos treballs de recerca. Ha publicat nombrosos articles i llibres sobre les relacions entre l'Occident cristià i l'islam abans de les croades, principalment en les zones on estigueren en contacte les comunitats musulmanes i les cristianes a la península Ibèrica, com per exemple a Barbastre, València o Granada.

## Obres

* Musulmans et Sarrasins dans le Sud de la Gaule du VIII au XI, París, Le Sycomore, 1980.
* L'Image de l'autre : l'Occident médiéval face à l'Islam, París, Publications de la Sorbonne, 1981.
* Provence et piraterie sarrasine, Maisonneuve et Larose, 1982.
* Le monde musulman des origines au début du s. XI, Armand Colin, 1999.
* La frontière et les hommes, VIII-XII, París, Maisonneuve et Larose, 2000.
* Les Carolingiens et al-Andalus, VIII-IX, París, Maisonneuve et Larose, 2002.
* Relations des pays d'islam avec le monde latin en col·laboració amb Pierre Guichard, Sedes, 2000.
* Al Mansur, Librairie Académique Perrin, 2005.

## Referències

* 1 2 «Rencontre avec Philippe Sénac» (en francès). Institut du Monde Arabe, 23-09-2015. [Consulta: 30 juny 2022].
* ↑ Sénac, Philippe. La Marche supérieure d'al-Andalus et l'Occident chrétien (en frances). vol.15. Philippe Sénac, 1991, p. 51. ISBN Philippe Sénac.
* ↑ «Lettres et civilisations» (en francès). Université Paris-Sorbonne. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 22 agost 2014].
* ↑ «Un libro analiza la imagen del Islam en la Edad Media» (en espanyol europeu). Granada Hoy, 11-02-2012. [Consulta: 30 juny 2022].
* ↑ «El historiador Philippe Sénac visita el yacimiento de la calle Virgen del Plano de Barbastro» (en castellà). Diario del Alto Aragón, 26-02-2019. [Consulta: 30 juny 2022].
* ↑ «"El occidente medieval frente al Islam. La imagen del otro", nuevo libro de la UGR» (en castellà). Universia, 15-02-2012. [Consulta: 30 juny 2022].

## Enllaços externs

* Institut européen en sciences des religions (IESR) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Activités scientifiques de P. Sénac au sein du laboratoire France méridionale et Espagne : histoire des sociétés du moyen age à l'époque contemporaine (FRA.M.ESPA) - UMR 5136. Arxivat 2008-06-16 a Wayback Machine.
# Serra de Mas Pujol

La Serra de Mas Pujol és una serra situada a cavall dels termes municipals de Calders i de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès, tot i que la major part és dins del terme monistrolenc.
Està situada a l'extrem occidental del terme, al seu sector nord-occidental. És el serrat que es troba a l'extrem meridional de la Serra de les Abrines, i que se'n separa en angle recte, cap a ponent. És al nord-oest del lloc on hi havia hagut el mas Pujol, i d'on encara hi ha la petita ermita de Sant Pere Màrtir. El seu extrem de llevant és el Serrat del Rellotger, i el de ponent, el Turó del Jep Dó. Aproximadament a la meitat hi ha el Collet del Benet.
Aquest serrat separa la vall del torrent de Bellveí, que queda a migdia, de la del torrent de la Baga de Bellveí, situada al seu costat nord.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Padilla de Duero

Padilla de Duero és una localitat del municipi de Peñafiel, a la província de Valladolid, comunitat autònoma de Castella i Lleó. Des de mitjans dels 1970 pertany al municipi de Peñafiel.
La localitat està propera als jaciments de la ciutat vacceoromana de Pintia, les restes de la qual havien estat originàriament identificades amb la ciutat de Valladolid. Al jaciment destaca el poblat de las Quintanas, que ha estat declarat Bé d'Interès Cultural.
El 1885, amb fons propis, s'hi va portar aigua corrent, amb font pública i safareig.

## Enllaços externs

* Inventaris de Torres de Campanes de Peñafiel, (Església Parroquial de la Mare de Déu de l'Assumpció de Padilla).
# Voharies

Voharies és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 72 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Voharies era de 72 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 32 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 2 estaven desocupats. 32 eren cases i 1 era un apartament. Dels 29 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 5 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Voharies el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 45 persones, 24 eren actives i 21 eren inactives. Les 24 persones actives estaven ocupades(13 homes i 11 dones).. De les 21 persones inactives 6 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa immobiliària.
L'any 2000 a Voharies hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 528 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Voharies a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Voharies a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.