OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hyperolius leucotaenius

Hyperolius leucotaenius és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a la República Democràtica del Congo.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Schiøtz, A. 2004. Hyperolius leucotaenius. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 d'abril del 2008.
# Jabirú asiàtic

El jabirú asiàtic (Ephippiorhynchus asiaticus) és un gran ocell camallarg de la família dels cicònids (Ciconiidae) que habita rius, llacs, aiguamolls i manglars de la zona indomalaia, Nova Guinea i Austràlia. És una cigonya de bona grandària, que fa 130 – 150 cm d'alçada i 230 cm d'envergadura, amb una mitjana de pes de 4,1 kg. Els adults tenen cap i coll negre blavós iridescent, plomes secundàries i cua negres, capell de color marró rogenc i abdomen blanc. Bec negre amb la mandíbula superior lleugerament còncava. Potes de color vermell brillant. Els sexes són idèntics, excepte l'iris, groc en el cas de les femelles i més fosc els mascles.

## Llista de subespècies

Se n'han descrit dues subespècies:
* Ephippiorhynchus asiaticus asiaticus (Latham) 1790. Pròpia de l'Índia i el sud-est asiàtic.
* Ephippiorhynchus asiaticus australis (Shaw) 1800.De Nova Guinea i Austràlia.
# Petar Rajič

Petar Antun Rajič (Toronto, 12 de juny de 1959) és un arquebisbe catòlic canadenc, nunci apostòlic per Angola i São Tomé i Príncipe des de juny de 2015.

## Biografia

Nasqué a Toronto, fill d'emigrants croats de Bòsnia. El 30 de novembre de 1986 fou ordenat diaca de la diòcesi de Mostar-Duvno, per l'arquebisbe de Sarajevo Marko Jozinović. El 29 de juny de 1987 fou ordenat prevere de la mateixa diòcesi pel bisbe Pavao Žanić.
En 1991 ingressà a l'Acadèmia Pontifícia Eclesiàstica i l'u de juliol de 1993 entrà al servei diplomàtic de la Santa Seu. Posteriorment va prestar serveis en les representacions pontifícies a l'Iran, Lituània i en la Secció d'Assumptes Generals de la Secretaria d'Estat. El papa Joan Pau II li va concedir el títol Monsignore l'1 de juliol de 1994 i el 9 de setembre de 2003 de Prelat d'Honor de Sa Santedat.
El 2 de gener de 2009 el papa Benet XVI el va nomenar nunci apostòlic a Kuwait, Bahrein i Qatar i delegat apostòlic a la Península Aràbiga i arquebisbe titular de Sarsenterum. Va rebre l'ordenació episcopal el 23 de gener de l'any següent pel cardenal Tarcisio Bertone, Secretari d'Estat de la Santa Seu, coconsagrants l'arquebisbe de Sarajevo Vinko Puljic i el bisbe de Mostar-Duvno Ratko Perić. El 27 de març de 2010 fou nomenat nunci apostòlic a Iemen i als Emirats Àrabs Units. A Manama (Bahrein) el 31 de maig de 2014 ha presidit la cerimònia de benedicció de la primera pedra de la catedral de Nostra Senyora d'Aràbia, destinada a esdevenir nova seu del vicariat apostòlic de l'Aràbia Septentrional. Des del 15 de juny de 2015 és nunci apostòlic a Angola i a São Tomé e Príncipe.
El 5 de febrer de 2007 fou condecorat amb l'Orde al Mèrit de la República Italiana

## Referències

* ↑ Nomina del Nunzio Apostolico in Angola e São Tomé e Príncipe, Premsa Vaticana, 15 de juny de 2015
* ↑ Annuario Pontificio per l'anno 1996, Città del Vaticano 1996, S. 2353.
* ↑ Annuario Pontificio per l'anno 2009, Città del Vaticano 2009, S. 2282.
* ↑ Kuwait, Bahréin y Qatar tienen nuevo nuncio, Zenit, 2 de desembre de 2009
* ↑ The Apostolic Nuncio (Holy See) - Most Rev. Petar Rajič al web del vicariat del Nord d'Aràbia
* ↑ Sito web del Quirinale: dettaglio decorato.
# Jānis Tilbergs

Jānis Tilbergs també conegut com a Tillbergs o Tilberg (en letó:Jānis Roberts Tilbergs; en rus: Янис Тилберг, Yanis Tilberg), (Riga, 2 de juliol de 1880 - Riga, 7 de novembre de 1972) va ser un artista, pintor i escultor letó. És conegut com un consumat retratista.

## Biografia

Tilbergs es va graduar a la desapareguda «Escola d'Art de Riga», després, entre 1901 y 1909 va passar a completar els seus estudis a l'Acadèmia Imperial de les Arts a Sant Petersburg, la capital de l'Imperi Rus estudiant allà amb Dmitri Kardovski, i presentant com la seva obra mestra Pietà.
La seva obra va aparèixer publicada el 1904 en la revista Austrums on il·lustra la història d'A. Niedra Bads un Mīlestība («Fam i amor»), a partir d'això va passar a il·lustrar un gran nombre d'altres llibres. Va ser el dissenyador gràfic per a la revista Svari, publicada a Sant Petersburg i Riga; també va fer il·lustracions per als diaris russos Seri Volk i Novaia Rusi.
Va participar en l'organització i exhibició a la primera exposició d'art de Letònia de 1910. Al llarg de la seva carrera, va exposar en diversos llocs internacionals (Dinamarca, Suècia, Noruega, França, Anglaterra), com ambaixador de l'art de Letònia va realitzar una exposició a Riga (1934, 1960) i a Tallin (1961).
Després de la Revolució Russa de 1917, Tilbergs va participar [al | en el] programa de propaganda monumental de Lenin. que va sol·licitar la creació de l'«art monumental Revolucionari», la construcció de monuments als revolucionaris pels «artistes progressistes de totes les èpoques i nacions». Tilbergs va realitzar un monument a en guix dedicat a Taràs Xevtxenko un dels més grans poetes i humanistes d'Ucraïna, va ser inaugurat l'1 de desembre de 1918. Aquest monument va aguantar durante uns vuit anys, quan el guix ja s'havia deteriorat per estar a l'aire lliure i va ser desmuntat definitivament.
Es va convertir en professor a l'Acadèmia d'Art de Letònia a Riga on va ensenyar pintura figurativa entre 1921-1932. Va ser autor de diversos dissenys de les monedes encunyades en el període d'entreguerres a Letònia. Els lats encunyats el 1924-1926 van portar la «branca de palma» disseny de Tilbergs, un motiu popular a Europa en aquell moment. A l'àmbit acadèmic Tilbergs era considerat un mestre del retrat i els realitzats a Rainis, un gran escriptor i a Eduards Smiļģis, un famós productor de teatre, s'exhibeixen al Museu d'Art Nacional de Letònia.

## Referències

* 1 2 3 4 Samsons, V. et al. Latvijas PSR Mazā Enciklopēdija (Concise Latvian S.S.R. Encyclopedia) 3rd ed. Vol. III. Riga, Latvia: Zinatne. 1970.
* 1 2 3 4 «Jānis Roberts Tillbergs» (en letó). Klasiskās mākslas galerija. Antonija. [Consulta: 6 febrer 2015].
* ↑ «Монументальная пропаганда» (en rus). Источник: «Популярная художественная энциклопедия. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Melipotes

Melipotes és un gènere d'ocells de la família dels melifàgids (Meliphagidae ).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per quatre espècies:
* Melipotes gymnops - menjamel dels Arfak.
* Melipotes fumigatus - menjamel fumat.
* Melipotes carolae - menjamel de Carlota.
* Melipotes ater - menjamel pigallat.
# Luci Canidi Cras

Luci Canidi Cras (en llatí Lucius Canidius Crassus) va ser un militar i polític romà que era a la Gàl·lia l'any 43 aC quan Marc Antoni, després de la batalla de Mutina, es va refugiar en aquestes terres. Cras va aconseguir que el seu cap, Lèpid, unís les seves tropes amb les de Marc Antoni.
Tres anys més tard, l'any 40 aC, va ser cònsol sufecte amb Luci Corneli Balb, i després, l'any 39 aC, va ser un dels legats de Marc Antoni, a qui va acompanyar en la seva campanya contra els Parts.
L'any 38 aC, quan Marc Antoni va tornar d'aquesta expedició, Canidi Cras es va quedar a Armènia i va continuar la guerra contra els armenis i els parts amb un gran èxit, ja que va derrotar els armenis, i també als reis d'Ibèria del Caucas i d'Albània del Caucas, i va penetrar fins al centre de la regió del Caucas.
A la campanya de Marc Antoni contra els Parts l'any 36 aC, Cras va ser tan desafortunat com els altres generals romans, i va patir patir grans pèrdues, cosa que els va obligar a retrocedir.
L'any 32 aC, quan Marc Anton va resoldre fer la guerra a Octavi, Cras va ser nomenat cap de les forces estacionades entre Armènia i la costa de la mar Mediterrània. A l'inici de la guerra, molts dels amics de Marc Anton li van aconsellar que apartés a Cleòpatra de l'exèrcit, però Cras, que havia estat subornat per la reina, s'hi va oposar i Cleòpatra va acompanyar al seu amant a la guerra. Poc després Cras va aconsellar a Marc Antoni que la tornés a Egipte i que planegés la batalla decisiva a terra i no al mar. Però aquest consell no va ser escoltat. Durant la batalla d'Àccium, Cras, que tenia el comandament de les forces de terra de Marc Antoni, només va actuar d'espectador. Després de la batalla essencialment marítima, Cras i el seu exèrcit es van quedar durant set dies en aquell lloc esperant que Marc Antoni tornés. Però finalment Cras, desesperat, va encaminar les seves tropes a Alexandria seguint Marc Antoni, on aquest havia de decidir sobre el destí del seu exèrcit. Després de la caiguda de Marc Anton, Cras va ser executat per ordre d'Octavi. Va morir com un covard, tot i que en els seus temps d'èxit polític presumia de que la mort no li feia por.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 872.
# Pantalla (desambiguació)

«Pantalla» té aquests significats:
* Pantalla
* Pantalla d'ordinador, un dispositiu de sortida que representa visualment la informació;
* Pantalla de plasma, un dispositiu generador d'imatges basat en la descàrrega de plasma;
* Pantalla de projecció, una superfície utilitzada per a projectar imatges;
* Pantalla tàctil, una pantalla que permet l'entrada de dades mitjançant contacte tàctil sobre la seva superfície;
* Protector de pantalla, un programa d'ordinador dissenyat per a conservar la qualitat del monitor de la PC;
* Pantalla SED, una pantalla basada en la tecnologia SED;
* Taula comparativa dels dispositius de reproducció, taula que compara les diferents tecnologies que s'estan utilitzant en les pantalles;
Viccionari
# Lliga equatoguineana de futbol

La Lliga equatoguineana de futbol (oficialment Primera Divisíon de Honor) és la màxima competició futbolística de Guinea Equatorial. És organitzada per la Federación Ecuatoguineana de Fútbol. Fou creada el 1979.
Abans de la independència del país hi havia dues lligues, una per europeus (Liga Europea) i una pels habitants locals (Liga Indigenas).

## Clubs participants

Font:

### Insular

* Atlético Semu
* Ceiba FC
* Cano Sport
* Deportivo Unidad
* Estrella Roja
* Leones Vegetarianos
* Real X Balompié
* Recreativo Lampert
* San Pablo de Nsork
* Santa María
* Sony Elá Nguema
* The Panthers

### Continental

* 15 de Agosto
* AD Mongomo
* Akonangui
* Atlético Bata
* Deportivo Anoney
* Deportivo Mongomo
* Deportivo Niefang
* Dragón
* Fundación Bata
* Futuro Kings
* Racing de Micomeseng
* Unión Vesper

## Historial

Font:
* 1979: Real Rebola (1)
* 1980: Deportivo Mongomo (1)
* 1981: Atlético Malabo (1)
* 1982: Atlético Malabo (2)
* 1983: Dragón FC Bata (1)
* 1984: CD Elá Nguema (1)
* 1985: CD Elá Nguema (2)
* 1986: CD Elá Nguema (3)
* 1987: CD Elá Nguema (4)
* 1988: CD Elá Nguema (5)
* 1989: CD Elá Nguema (6)
* 1990: CD Elá Nguema (7)
* 1991: CD Elá Nguema (8)
* 1992: Akonangui FC (1)
* 1993-1995: desconegut
* 1996: Cafe Bank Sportif (1)
* 1997: Deportivo Mongomo (2)
* 1998: CD Elá Nguema (9)
* 1999: Akonangui FC (2)
* 2000: CD Elá Nguema (10)
* 2001: Akonangui FC (3)
* 2002: CD Elá Nguema (11)
* 2003: Atlético Malabo (3)
* 2004: Renacimiento FC (1)
* 2005: Renacimiento FC (2)
* 2006: Renacimiento FC (3)
* 2007: Renacimiento FC (4)
* 2008: Akonangui FC (4)
* 2009: CD Elá Nguema (12)
* 2010: Deportivo Mongomo (3)
* 2011: Sony de Elá Nguema (13)
* 2012: Sony de Elá Nguema (14)
* 2013: Akonangui FC (5)
* 2014: Sony de Elá Nguema (15)
* 2015: Racing de Micomeseng (1)
* 2015–16: Sony de Elá Nguema (16)
* 2017: Leones Vegetarianos (1)
* 2018: Leones Vegetarianos (2)
* 2018-19: Cano Sport (1)
* 2019-20: Cancel·lat
* 2020-21: No es disputà
* 2021-22: Deportivo Mongomo (4)
* 2023: Dragón FC Bata (2)

## Referències

* ↑ Liga masculina 1ª y 2ª división feguifut.org (castellà)
* ↑ «Equatorial Guinea – List of Champions». RSSSF.
* ↑ Leones Vegetarianos, Campeón de la Liga Nacional
* ↑ «Equatorial Guinea 2019/20». rsssf.
* ↑ «Equatorial Guinea 2020/21». rsssf.

## Enllaços externs

* RSSSF
# Hyperolius major

Hyperolius major és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a la República Democràtica del Congo, Zàmbia i, possiblement també, a Angola.

## Referències

* Schiøtz, A. & Poynton, J.C. 2004. Hyperolius major. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 d'abril del 2008.
# Joaquim Leitão

Joaquim Leitão, ComIH, OM (nascut el 1956) és un director de cinema portuguès. Va guanyar dos Globos de Ouro, el 1996 per Adão e Eva i el 1998 per Tentação.

## Biografia

Va estudiar dret a la Universitat de Lisboa, però va canviar a direcció de pel·lícules. A la dècada de 1980 va dirigir diversos curtmetratges i vídeos musicals. El 1994 va escriure Uma Cidade Qualquer per a la Capital Europea de la Cultura. Va seguir amb Adão e Eva (1995), el repartiment del qual incloïa Joaquim de Almeida i Maria de Medeiros en els papers de dues figures de mitjans de televisió comercials, i per a la qual va rebre dos "Globos de Ouro": Millor pel·lícula i Millor director. Amb Tentação (1997) va aconseguir un dels majors èxits comercials del cinema portuguès, i després, va dirigir Inferno (1999), la sèrie Até Amanhã Camaradas (2005) - adaptació de l'obra homònima d'Álvaro Cunhal - i 20,13 Purgatório (2006).
Joaquim Leitão també va participar en diverses pel·lícules com a actor, sobretot en pel·lícules de Fernando Lopes, Ruy Guerra i António Pedro Vasconcelos. Va ser guardonat amb el Comandant de l'Orde de l'Infant Dom Henrique, pel president de la República Jorge Sampaio l'any 2005.

## Filmografia

* Duma Vez por Todas (1986)
* Ao Fim da Noite (1991)
* Uma Vida Normal (1994)
* Adão e Eva (1995)
* Tentação (1997)
* Inferno (1999)
* 20,13 Purgatório (2006)
* A Esperança Está Onde Menos Se Espera (2009)
* Quarta Divisão (2013)
* Sei Lá (2014)
* Índice Médio de Felicidade (2017)
* O Fim da Inocência (2017)

### Curtmetratges

* O Aprendiz de Mago (1980)
* A Ilha (1990)
* O Resgate (1990)
* Uma Cidade Qualquer (1994) - Capital Europeia da Cultura

### televisió

* Voltar (1988)
* Até Amanhã, Camaradas (minisèrie) (2005)
* Terra Nova (sèrie) (2020)

## Referències

* ↑ «Centro de Língua Portuguesa - Realizadores - Joaquim Leitão». Arxivat de l'original el 2012-05-24. [Consulta: 7 desembre 2011].
* ↑ Awards at IMDB.com
* ↑ Joaquim Leitao a caminhos.info
# Paul Karrer

Paul Karrer (Moscou, Rússia 1889 - Zúric, Suïssa 1971) fou un químic i professor universitari suís guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1937.

## Biografia

Va néixer el 21 d'abril de 1889 a la ciutat de Moscou, fill dels ciutadans suïssos Paul Karrer i Julie Lerch. La seva família va retornar a Suïssa el 1892, i Karrer va assisitir a les escoles de Wildegg, Lenzburg i Aarau. Va estudiar química a la Universitat de Zúric, sota la supervisió d'Alfred Werner, i després d'obtenir el doctorat l'any 1911, va passar uns anys com a assistent a l'Institut Químic. Posteriorment va obtenir un lloc en l'Institut Quimicoterpèutic George Speyer de Frankfurt del Main, on va ser ajudant del Premi Nobel Paul Ehrlich. L'any 1918 va tornar a Züric com a professor auxiliar de química orgànica i el 1919 fou nomenat professor de química d'aquesta universitat i, posteriorment, director del seu Institut de Química.
Karrer va morir a la seva residència de Zúric el 18 de juny de 1971.

## Recerca científica

Les seves investigacions més notables van estar relacionades amb els carotenoides i les flavines, descobrint que alguns d'ells, com el carotè i la riboflavina, actuen com a provitamines A i B2, respectivament. L'any 1938 va aconseguir sintetitzar el compost denominat alfatocoferol, que corregeix l'esterilitat carencial de manera anàloga a la vitamina E.
L'any 1937 fou guardonat amb la meitat del Premi Nobel de Química per les seves investigacions sobre els carotenoides, flavines i la vitamina A i vitamina B2. L'altra meitat del premi recaigué en el químic britànic Walter Norman Haworth per les seves investigacions sobre els carbohidrats i la vitamina C.

## Enllaços externs

* «Paul Karrer» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Kairomona

Una kairomona és una substància química produïda i alliberada per un organisme viu que beneficia el receptor i perjudica l'organisme que l'emet. La kairomona és contrària a l'al·lomona, que beneficia l'emissor de la substància química.
Un exemple d'aquest fenomen pot trobar-se en Pinus ponderosa, que produeix un terpè anomenat mircè quan és danyat per l'escarabat del pi occidental. En lloc de dissuadir aquests insectes, actua sinèrgicament amb les feromones d'agregació de l'escarabat, aconseguint atraure més escarabats cap a l'arbre. El terme kairomona s'utilitza sobretot en el camp de l'entomologia.

## Vegeu també

* Semioquímica
* Feromona
* Al·lomona
# Michelangelo Cerquozzi

Michelangelo Cerquozzi, anomenat Michelangelo delle Battaglie (Roma, 1602 - 1660), va ser un pintor barroc italià, especialitzat en escenes populars minuciosament descrites.

## Biografia

Nascut i actiu a Roma, és conegut principalment pels seus petits llenços de gènere, estant un dels més coneguts membres del corrent dels Bamboccianti encapçalada pel flamenc Pieter van Laer, encara que Cerquozzi no va deixar d'abordar d'altres gèneres, com el mitològic i el religiós.
Es coneixen poques dades segures de la seva vida. Format, segons algunes fonts, amb Pietro Paolo Bonzi, pintor de natures mortes, o amb Vincent Adriaenssen (Vincent Leckerbetien el Maciola), reconegut especialista en la pintura de batalles, a la qual deuria Cerquozzi el sobrenom, va ingressar a l'Accademia di San Luca el 1634.
Malgrat els crítics que menyspreaven la baixesa dels temes tractats pels «bamboccianti» no li van faltar encàrrecs d'alguns[cardenals i membres de l'aristocràcia romana, especialment dels cercles hispanòfils com els Colonna o el cardenal Rapaccioli, oposats als Barberini, defensors, al contrari, dels pintors d'història i del corrent classicista representat, per exemple, per Nicolas Poussin. Cerquozzi, en aquest sentit, va col·laborar amb Jan Miel en les il·lustracions de la segona dècada de De Bello Gallico de Famiano Strada, que exalçava les victòries d'Alexandre Farnese als Països Baixos.
Reconegut pels seus quadres de batalles, el 1648 va pintar per encàrrec de Virgilio Spada La revolta de Masaniello (Roma, Galeria Borghese) representant el moment en què el líder popular arenga a la multitud congregada a la plaça del Mercat de Nàpols, a la vegada crònica històrica i testimoni de l'interès del mateix Cequozzi pels motius populars, oli per al que va comptar amb la col·laboració, en les arquitectures, de Viviano Codazzi, especialitzat en la pintura de perspectives. També va col·laborar amb Angeluccio, pintant les figures dels seus paisatges per al cardenal Chigi.

## Referències

* ↑ Martínez Peláez, Agustín. «El público de los museos: de agente del mercado del arte a pieza de coleccionismo» (en castellà) p. 6-7.
* ↑ «La revuelta de Masaniello» (en italià).

## Bibliografia

* Pacciarotti, Giuseppe, La pintura barroca en Italia, Madrid, Istmo, 2000, págs. 65 y 116, ISBN 84-7090-376-4

## Enllaços externs

* Artcyclopedia. (italià)
* Cerquozzi al Museu del Prado (castellà)
# Luci Canini Gal

Luci Canini Gal és el nom dels següents personatges:
* Luci Canini Gal (cònsol), cònsol el 37 aC
* Luci Canini Gal (cònsol sufecte), cònsol sufecte
* Luci Asini Gal II, cònsol l'any 62
* Luci Canini Gal (tribú), tribú de la plebs el 56 aC
# Pantalla

* Per a altres significats, vegeu «Pantalla (desambiguació)».
Una pantalla és una superfície plana i llisa col·locada amb l'objectiu de recollir llum que projecta imatges o ombres. Certament, es tracta d'un concepte antic, però aquesta paraula, segons el Diccionari Català-Valencià-Balear, es va incorporar a la llengua catalana a través del castellà, sembla que durant el segle xx. Tanmateix, és molt probable que l'origen de la paraula pantalla sigui català, encara que s'hagi format en el si del castellà. Seria una combinació de les paraules pàmpol i ventalla. Una altra hipòtesi la faria derivada del mot grec πάν (pan), que vol dir tot, i el verb tallar. Sembla que és una paraula que comparteixen el català, el castellà i el gallec. Vingui d'on vingui, ha esdevingut inqüestionablement molt emprada per un ampli ventall de conceptes. Alguns d'aquests són aparells nous que recorden la pantalla del cinema. També s'ha utilitzat per a tot allò que s'interposa a una altra cosa, com ara el pàmpol del llum o qualsevol mampara, i fins i tot es pot referir a una persona que encobreix una altra.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.147. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 6 desembre 2014].
Viccionari
# Leonardo Ulrich Steiner

Leonardo Ulrich Steiner (Forquilhinha, 6 de novembre de 1950) és un arquebisbe catòlic i teòleg brasiler, arquebisbe de Manaus des del 27 de novembre de 2019.

## Biografia

Va ser ordenat sacerdot de l' Orde dels Frares Menors el 21 de gener de 1978 .
Des de 1995 estudia a Roma a l' Ateneu Pontifici Antonià, on es va llicenciar primer (1998) i després (2001) en filosofia, amb una tesi sobre el concepte de Déu a Bernhard Welte. Del 1999 al 2003 va ser secretari general de la mateixa Universitat.
De tornada al Brasil, va esdevenir vicari parroquial de Curitiba a la parròquia de Senhor Bom Jesus. A la mateixa ciutat va impartir classes a la Facultat de Filosofia San Bonaventura .

### Ministeri Episcopal

El 2 de febrer de 2005, el papa Joan Pau II el va nomenar prelat de São Félix ; succeeix Pedro Casaldáliga, que va dimitir després d'haver arribat al límit d'edat. El 16 d'abril següent va rebre l'ordenació episcopal, a la catedral de Sant Pau Apòstol de Blumenau, de mans del cardenal Paulo Evaristo Arns, co-consagrant els bisbes Angélico Sândalo Bernardino i Heinrich Timmerevers .
Del 2007 al 2011 va ser membre de la Comissió Episcopal Pastoral per als ministeris ordenats i la vida consagrada de la Conferència Episcopal Brasilera i vicepresident de la regió Oest-2 de la mateixa.
El 10 de maig de 2011 va ser elegit secretari general de la Conferència Episcopal del Brasil. Va ocupar aquest càrrec fins al 7 de maig de 2019.
El 21 de setembre de 2011, el papa Benet XVI el va nomenar bisbe auxiliar de Brasília i titular de Tisiduo .
El 27 de novembre de 2019 el papa Francesc el va promoure arquebisbe metropolità de Manaus ; va succeir a Sérgio Eduardo Castriani, que va dimitir per motius de salut. El 31 de gener de 2020 va prendre possessió de l'arxidiòcesi.

## Genealogia episcopal i successió apostòlica

La genealogia episcopal és:
* Cardenal Scipione Rebiba
* Cardenal Giulio Antonio Santori
* Cardenal Girolamo Bernerio OP
* Arquebisbe Galeazzo Sanvitale
* Cardenal Ludovico Ludovisi
* Cardenal Luigi Caetani
* Cardenal Ulderico Carpegna
* Cardenal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni
* Papa Benet XIII
* Papa Benet XIV
* Papa Climent XIII
* Cardenal Bernardino Giraud
* Cardenal Alessandro Mattei
* Cardenal Pietro Francesco Galleffi
* Cardenal Giacomo Filippo Fransoni
* Cardenal Carlo Sacconi
* Cardenal Edward Henry Howard
* Cardenal Mariano Rampolla del Tindaro
* Cardenal Rafael Merry del Val
* L'arquebisbe Leopoldo Duarte i Silva
* Arquebisbe Paulo de Tarso Campos
* Cardenal Agnelo Rossi
* Cardenal Paulo Evaristo Arns, OFM
* L'arquebisbe Leonardo Ulrich Steiner, OFM
La successió apostòlica és:
* Bisbe Evaristo Pascoal Spengler, OFM (2016)
* Bisbe José Altevir da Silva, CSSp. (2017)

## Referències

* ↑ Dom Leonardo Steiner é o novo Secretário da CNBB Arxivat 2011-06-30 a Wayback Machine., consultato il 10.05.2011