OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adenina

* Aquest article tracta sobre el grup funcional o la molècula aïllada. Si cerqueu el nucleòsid que forma l'ADN, vegeu «monofosfat de desoxiadenosina».
L'adenina és una base nitrogenada que entre altres forma part com a grup funcional a l'ADN i l'ARN del grup de les purines que en el codi genètic es representa amb la lletra A majúscula. Sempre s'aparella amb la timina per mitjà dos ponts d'hidrogen, la qual cosa dona poca estabilitat a la cadena i en facilita la desnaturalització i la formació d'estructures com la caixa TATA. El seu nucleòsid s'anomena adenosina.
Un cop fosforilada, l'adenosina forma els nucleòtids monofosfat d'adenosina (AMP), difosfat d'adenosina (ADP) i trifosfat d'adenosina (ATP), amb un, dos o tres grups fosfat, respectivament. Aquests nucleòtids són molt importants com a intercanviadors energètics, ja que permeten la transferència d'energia en les reaccions catabòliques i anabòliques del metabolisme, de tal manera que la fosforilació de l'ADP en ATP comporta l'emmagatzematge de l'energia alliberada en una reacció catabòlica en forma d'enllaç químic. La hidròlisi de l'adenina s'aprofita en les reaccions anabòliques per tal d'aconseguir la biosíntesi d'altres molècules que necessiten aquesta aportació energètica.
Anys enrere la literatura sovint es referia a l'adenina com a vitamina B₄, integrant del complex vitamínic B, però avui ja no se la considera una vertadera vitamina. Tanmateix, dues altres vitamines B, la niacina i la riboflavina, s'uneixen a l'adenina per formar cofactors essencials: la nicotinamida adenina dinucleòtid (NAD) i el dinucleòtid de flavina i adenina (FAD), respectivament.
Hermann Emil Fischer fou un dels primers científics que estudià l'adenina i Albrecht Kossel l'esmentà el 1885, amb aquest nom, que prové del grec aden (pàncrees), perquè la mostra que Kossel feu servir provenia d'aquest òrgan.
El 1959 el bioquímic català Joan Oró va sintetitzar artificialment l'adenina per primera vegada, a partir de la polimerització d'amoni amb cinc molècules d'àcid cianhídric (HCN) en dissolució aquosa. Aquesta troballa, al costat de la síntesi d'aminoàcids aconseguida el 1953 en l'experiment de Miller i Urey, van marcar el naixement d'una nova especialitat: la química prebiòtica, és a dir, la síntesi de compostos orgànics a partir dels inorgànics.

## Referències

* ↑ Vera Reader (1930). "The assay of vitamin B4". Biochem J. 24 (6): 1827–31. PMC 1254803. PMID: 16744538
* ↑ Oró J, Kimball AP «Synthesis of purines under possible primitive earth conditions. I. Adenine from hydrogen cyanide». Archives of biochemistry and biophysics, 94, agost 1961, pàg. 217–27. DOI: 10.1016/0003-9861(61)90033-9. PMID: 13731263.
* ↑ Shapiro, Robert (June, 1995). "The prebiotic role of adenine: A critical analysis". Origins of Life and Evolution of Biospheres 25 (1–3): 83–98. Bibcode 1995OLEB...25...83S. doi:10.1007/BF01581575.
# Cal Planes d'Aguilar

Cal Planes d'Aguilar (o Masia Vella del Sunyer d'Aguilar) és una masia que està situada a Aguilar, a la parròquia de Gargallà, Montmajor, el Berguedà. És un edifici que està catalogat com patrimoni immoble situat al costat de Santa Maria d'Aguilar que no té ús i és de titularitat privada. El seu estat de conservació és regular i no està protegit. Està inventariat amb el número IPA-3492.

## Situació geogràfica

Cal Planes d'Aguilar està al costat de l'església de Santa Maria d'Aguilar i del castell del Sunyer d'Aguilar, a Gargallà, municipi de Montmajor, no gaire lluny de Cardona.

## Estil i característiques

Cal Planes d'Aguilar té una estructura clàssica que s'avé al grup I definit per Danès: té una coberta a dues vessants i el carener paral·lel a la façana principal que està orientada a orient. Té la planta, un pis i les golfes i està construïda amb blocs de pedra i les cantoneres estan fetes amb pedra més grans i escairats. Les finestres tenen llinda i la porta és adovellada i té un arc de mig punt i les dovelles irregulars. A la façana les finestres tenen llinda i dues lloses en angle a la seva part superior que ajuden a descarregar el mur. El 1705 es va afegir un cos a la façana de migdia amb un assecador obert a les golfes i un arc carpanel de maó tapat. L'estructura interior és clàssica i té tres crugies, tot i que no hi ha elements que demostrin l'edat antiga de la casa. Hi ha dues finestres espitllerades a la planta baixa.

## Història

Tot i que aquesta masia s'anomena en alguns inventaris com la masia vella del Sunyer, els propietaris neguen que això sigui cert. Cal Planes d'Aguilar és una masoveria de la casa del Sunyer d'Aguilar que es va construir al segle xvii i s'amplià el 1705 amb una sortida al migdia, tal com demostra la data que hi ha en una llinda. Es creu que fou construïda abans que la casa nova del Sunyer. A la dècada de 1960 Cal Planes d'Aguilar va quedar abandonada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Cortés Elía, Mª del Agua. «Cal Planes d'Aguilar al mapa de patrimoni cultural del DIBA». Diputació de Barcelona. [Consulta: 24 setembre 2014].
# Antónivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Antónovka».
Antónivka (en (ucraïnès): Антонівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 29 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Bedford (Nova York)

Bedford és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.724 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bedford tenia 1.724 habitants, 577 habitatges, i 492 famílies. La densitat de població era de 180,9 habitants per km².
Dels 577 habitatges en un 44,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 77,5% hi vivien parelles casades, en un 5,4% dones solteres, i en un 14,6% no eren unitats familiars. En el 10,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 2,6% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 30,1% de 45 a 60 i un 11,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 120.325 $ i la renda mediana per família de 118.848 $. Els homes tenien una renda mediana de 81.898 $ mentre que les dones 52.375 $. La renda per capita de la població era de 56.868 $. Entorn de l'1,3% de les famílies i el 2,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bedford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bedford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ca n'Argelaguet

Ca n'Argelaguet és una masia del segle xvi situada dins el terme municipal de Sabadell. Apareix documentada per primera vegada el 1537. Està ubicada a la carretera que uneix Sabadell amb Matadepera.

## Descripció

Masia de planta, pis i golfa. Presenta una teulada a dues vessants que donen aigües a les façanes laterals. Té una majestuosa porta adovellada, amb un gravat amb efígies, el monograma de Jesús i una finestra d'estil renaixentista. Als balcons de la golfa hi ha balustres de terra cuita. Envolta la masia un mur de tanca amb dos portals, un a nord i l'altra a sud. A l'interior destaca la sala, decorada amb gust neoclàssic i les cambres. La llar de foc de la cuina és rodona i es caracteritza pel fet de tenir el «colguer» separat de les parets amb forma circular i una gran campana.

## Història

La data més antiga sobre els Argelaguet (grafiats també Argilaguet i Argeleguet) remet a l'any 1537 i fa referència a un cens concordat entre Pere Argelaguet i Pere de Sentmenat. Al forn d'aquesta masia foren cuits els maons de la volta del campanar de Sant Julià d'Altura.

## Referències

* 1 2 «Ca n'Argelaguet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].

## Enllaços externs

* Ca n'Argelaguet Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Akwugo Emejulu

Akwugo Emejulu és professora de sociologia a la Universitat de Warwick. Especialitzada en la sociologia política, incloses les desigualtats a tot Europa i les campanyes de base per a dones de color.

## Vida i educació primerenques

Emejulu va completar la seva llicenciatura en ciències polítiques a la American University. Es va incorporar a la Universitat de Glasgow per als estudis de postgrau i va obtenir un Màster en Filosofia en Política Urbana. Es va traslladar a la Universitat de Strathclyde per obtenir el seu doctorat, que li va ser atorgat el 2010. La seva tesi doctoral considerava el desenvolupament comunitari com un discurs, d'identitat i pràctica socials als EUA i Regne Unit.

## Carrera

Emejulu va treballar com a organitzadora comunitària als Estats Units i al Regne Unit. Va ser professora titular a la Universitat d'Edimburg, i expressà la seva preocupació perquè el supremacisme blanc influís en el vot sobre el Brexit.
El 2017 Emejulu es va incorporar a la Universitat de Warwick com a professora de sociologia. Formant part d'un projecte de la Open Society Foundation anomenat Women of Color Resist. El projecte buscava mapar els processos que les dones de color utilitzen per a l'activisme. També treballà àmpliament amb Leah Bassel a la Universitat de Leicester.

## Llibres

* Emejulu, Akwugo. Community development as micropolitics : comparing theories, policies and politics in America and Britain. Bristol University Press, Policy Press, 2015, p. 192. ISBN 9781447313182.
* Minority women and austerity : survival and resistance in France and Britain. Policy Press, 2018, p. 168. ISBN 1447327144.
* Leah Bassel. MINORITY WOMEN AND AUSTERITY : survival and resistance in france and britain. POLICY PRESS, 2018. ISBN 1447327144. OCLC 1007921857.
* To exist is to resist : Black feminism in Europe. Pluto Press, 2019, p. 320. ISBN 9780745339481.

## Referències

* ↑ «Akwugo Emejulu - Edinburgh Research Explorer». Arxivat de l'original el 2018-12-10.
* ↑ (tesi).
* ↑ «On the Hideous Whiteness Of Brexit: “Let us be honest about our past and our present if we truly seek to dismantle white supremacy”».
* ↑ «The Boar» (en anglès britànic), 26-10-2016.
* ↑ «Akwugo Emejulu».
* ↑ «Women of Colour’s Anti-Austerity Activism: They Cut, We Bleed» (en anglès americà), 01-09-2017.
# Adenanthos

Adenanthos és un gènere d'angiospermes de la família de les proteàcies (Proteaceae). Inclou 33 espècies d'arbusts i petits arbres, 31 dels quals són originaris del sud-oest d'Austràlia occidental.

## Descripció

Les espècies d'Adenanthos varien des de la forma d'arbusts prostrats a arbres de fins a tres metres d'alçària. Són perennes, amb fulles petites i sovint peludes. Tenen glàndules nectàries, en general en la punta; en algunes espècies, però, n'apareixen en tota la superfície de la fulla. Aquestes atrauen les formigues, que fan un paper important en la distribució de les llavors. No tenen grans flors vistoses, sinó menudes, sense lluentor, i s'amaguen en el fullatge, una cosa gens habitual en les proteàcies.

## Distribució i hàbitat

Les espècies es distribueixen àmpliament per tota l'àrea sud-oest d'Austràlia occidental, prop de la costa des de Geraldton a Esperança, i per l'interior en Kalgoorlie. Les dues espècies que es produeixen fora d'aquesta regió són Adenanthos terminal, que s'estén al llarg de la costa sud australiana i a l'oest de Victòria; i Adenanthos macropodianus, que és endèmic de la illa Cangur.

## Etimologia

El nom del gènere prové del grec aden, ('glàndula') i anthos ('flor'), i es refereix a les glàndules de la base de l'ovari.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Jacques Julien Houtton de la Billardière i publicat en Novae Hollandiae Plantarum Specimen, 1: 28, l'any 1805. L'espècie tipus n'és Adenanthos cuneatus Labill.

## Espècies

* Adenanthos acanthophyllus
* Adenanthos apiculatus
* Adenanthos argyreus
* Adenanthos barbiger
* Adenanthos cacomorphus
* Adenanthos cuneatus
* Adenanthos cygnorum
* Adenanthos detmoldii
* Adenanthos dobagii
* Adenanthos dobsonii
* Adenanthos drummondii
* Adenanthos ellipticus
* Adenanthos eyrei
* Adenanthos filifolius
* Adenanthos flavidiflorus
* Adenanthos forrestii
* Adenanthos glabrescens
* Adenanthos gracilipes
* Adenanthos ileticos
* Adenanthos labillardierei
* Adenanthos linearis
* Adenanthos macropodianus
* Adenanthos meisneri
* Adenanthos obovatus
* Adenanthos oreophilus
* Adenanthos pungens
* Adenanthos sericeus
* Adenanthos stictus
* Adenanthos terminalis
* Adenanthos velutinus
* Adenanthos venosus

## Híbrids naturals

* Adenanthos × cunninghamii
* Adenanthos × pamela

## Referències

* ↑ «Adenanthos». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 23 setembre 2010].

## Enllaços externs

* «Adenanthos» Arxivat 2018-09-29 a Wayback Machine.. Flora of Australia Online Arxivat 2006-10-30 a Wayback Machine. (en anglés). Department of the Environment and Heritage, Govern d'Austràlia.
* «Adenanthos» Arxivat 2012-09-13 a Wayback Machine.. FloraBase (en anglés). Departament de Medi Ambient i Conservació, Govern d'Austràlia Occidental.
* Powell, Robert (1990). Leaf and Branch: Trees and Tall Shrubs of Perth. Perth, Western Australia: Department of Conservation and Land Management. ISBN 0-7309-3916-2.
# Camerino (habitació)

Un camerino, vestidor o vestuari és una cambreta o cambra on els intèrprets a les arts escèniques es preparen per a sortir a escena i esperen en els moments que no surten a l'escenari. L'anomenada zona de camerinos és la part d'un teatre o sala d'espectacles privada, a la qual no té accés el públic. Sol ser el lloc de trobada per a xerrar i compartir opinions de tots els participants, després de l'espectacle.
Aquest espai, fora de l'espai públic, sol tenir taules i cadires o bancs, un sistema de comunicació amb l'escenari, algun sistema per a guardar la roba i els accessoris, algun mirall ben il·luminat, normalment també un de cos sencer, un lavabo i una pica. Els miralls solen tenir il·luminació zenital i lateral, per ambdós costats, per a evitar ombres. També hi pot haver una petita nevera o algun lloc per a guardar menjar, una cafetera, un telèfon o connexió wifi.

## Etimologia

El mot "camerino" en català és un italianisme que literalment significa "cambreta" i que indicava el vestuari als teatres a la italiana. En el sector de les arts escèniques de vegades es conserva el nom italià per tradició, tot i que també s'usa "vestuari". "Camerino" s'entén com un vestuari específic pels intèrprets (actors, ballarins, cantants, músics, etc.) a les arts escèniques i audiovisuals.

## Escenes de camerino

Les "escenes de camerino" són part del tema del "teatre dins el teatre", molt habitual al món de l'espectacle. Als camerinos, els intèrprets no sols segueixen els rituals de pentinar-se, maquillatge i vestir-se, també és el seu espai per a relaxar-se i preparar el seu personatge, on potser fan el darrer assaig o repassada del text, un espai d'introspecció o de tafaneries entre ells. Primer a la literatura i les arts escèniques, i posteriorment també al cinema, ha estat escenari real i fictici de suïcidis, assassinats, amors apassionades i altres secrets. També han estat font d'inspiració per a pintors i fotògrafs.

## Curiositats

Maria Aurèlia Capmany, que als anys 1960 era una actriu de la companyia Adrià Gual que interpretava regularment a teatres de la talla del Teatre Romea de Barcelona, va començar a escriure als camerinos, entre pausa i pausa de les seves actuacions. Li agradava tant que un dia li va passar el temps i va oblidar de sortir a l'escenari, saltant una escena.

## Referències

* ↑ Josep Anton Castellanos i Vila, Els llenguatges d'especialitat i la divulgació periodística, Universitat Autònoma de Barcelona, 2002. ISBN 9788449022647 (català)
* ↑ Raül-David Martinez Gili, Montserrat Palau Martí, Maria Aurèlia Capmany: l'afirmació en la paraula, Cossetània Edicions, 2002. ISBN 9788495684486 (català)
# Antónov (Rostov)

Antónov (en rus: Антонов) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 787 habitants. Pertany al districte de Tsimliansk.

## Referències

* ↑ «История Саркела». Arxivat de l'original el 2013-10-04. [Consulta: 14 abril 2011].
# Bisbe groc

El bisbe groc o teixidor daurat (Euplectes afer) és una espècie d'ocell de la família dels plocèids (Ploceidae) que habita pantans i vegetació de ribera de la major part de l'Àfrica Subsahariana.

## Referències

* ↑ «Bisbe groc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
* ↑ Fitxa del teixidor daurat a la pàgina del SIOC Rev. 16/04/2013 (català)
# Calessa

Una calessa és un carruatge de quatre i, més comunament, de dues rodes, tirat per cavalleries amb tamboret davanter per al conductor, per dins amb dos o quatre seients «cara a cara» de fusta cobert per capota de vaqueta, obert per davant i protegit parcialment de la intempèrie per darrere. Sobre seu s'hi recolzen els passatgers i d'aquesta el carruatge servei de respatller.

## Referències

El contingut d'aquest article incorpora material del Diccionari Enciclopèdic Hispà-Americà de l'any 1898, que es troba en el domini públic
# Club Hoquei Vila-seca

El Club Hoquei Vila-seca és una entitat esportiva, fundada el 1975 a Vila-seca, Tarragonès, dedicada a l'hoquei sobre patins. La temporada 2017/18 competí a la màxima categoria d'hoquei sobre patins a Catalunya, la Divisió Nacional Catalana, després d'aconseguir l'ascens, tot i que jugà la Lliga espanyola, la màxima categoria a l'Estat espanyol, en tres ocasions. El club juga els seus partits com a local al Pavelló Municipal d'Esports de Vila-seca. La temporada 2012/13 cedí de mutu acord, juntament amb el CP Monjos, la seva plaça a Primera Divisió Nacional en benefici del CP Taradell i el PHC Sant Cugat, de manera que disputaren la Primera Divisió Catalana.

## Palmarès

* 3 Campionats de la Primera Divisió Catalana (1996/97, 2002/03 i 2009/10)

## Referències

* ↑ «Recepció al Club Hoquei Vila-seca pel seu ascens a Nacional Catalana». InfoCamp.cat, 28-06-2017. [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ «Es presenten els equips de bàsquet i hoquei de Vila-seca». ReusDigital.cat, 18-11-2013. [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ «El CP Taradell y el PHC Sant Cugat militarán en la Primera Nacional la próxima temporada» (en castellà). FEP.es, 21-06-2012. [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ «Hockey Burguillos, HC Borbolla y CH Vila-Seca militarán la próxima temporada en la Primera Nacional» (en castellà). FEP.es, 29-06-2010. [Consulta: 17 gener 2019].

## Enllaços externs

* Club Hoquei Vila-seca - Lloc web oficial
# Akyodes

Els akyodes són els membres d'un grup èntic guang que viuen a la regió Vola de Ghana, a la frontera amb Togo. En aquest país hi ha entre 10.400 i 14.000 akyodes. La seva llengua materna és el gikyode. El seu codi ètnic és NAB59a i el seu ID és 10237.

## Situació geogràfica i pobles veïns

El territori dels akyodes està situat al districte de Nkwanta Meridional, al nord de la regió Volta al centre est de Ghana. Hi ha 9 aldees remotes que parlen el gikyode a prop de la frontera amb Togo.
Segons el mapa lingüístic de Ghana de l'ethnologue, el territori de parla gikyode fa frontera amb Togo, a l'est i al nord i amb els chales i els adeles al sud. A l'oest hi ha un territori despoblat.
Els akyodes són considerats els indígenes del districte de Nkwanta Meridional. El seu poblat amb més població és Shiare.

## Economia

Els akyodes són agricultors i cultiven principalment nyam i cassava. Els que viuen a la zona muntanyosa cultiven també pinyes i bananes.

## Etnologia

Els akyodes tenen la reputació de ser un poble bel·licós, sobretot els de l'aldea de Nyambong. Entre els akyodes hi ha molts avortamets de noies joves no casades perquè creuen que si una noia resulta embarassada sense estar casada, ja no podrà tenir més fills.

### Festes i costums

Un dels moments més destacats de la vida dels akyodes són els funerals, ja que entre ells el culte als morts és important.
A finals d'agost o principis de setembre celebren el seu festival principal. Cadascuna de les aldees el celebren un dia diferent. Celebren el cultiu dels nous cultius de nyam, que són purificats.

## Llengües

La llengua materna dels akyodes és el gikyode. A més a més, també parlen la llengua àkan.

## Religió

La gran majoria dels akyodes (93%) creuen en religions africanes tradicionals, un 6% són cristians i hi ha una petita minoria de l'1% que són musulmans. El 90% dels akyodes cristians són catòlics i el 10% són protestants. Segons el joshuaproject, només el 0,4% dels akyodes cristians segueixen el moviment evangèlic.
El cristianisme és preponderant en les aldees de Nyambong, Keri i Abrewankor. A Shiare i Chilinga la majoria de la seva població creu en religions africanes tradicionals.

### Creences segons la seva religió tradicional

Els akyodes creuen en Wurubuare, el seu Déu Suprem únic. A més a més, també creuen en diferents déus menors i ídols.

## Referències

* 1 2 3 4 «Gikyode. A language of Ghana». ethnologue. [Consulta: 13 març 2015].
* 1 2 «Language: Gikyode». joshuaproject. [Consulta: 13 març 2015].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Akyode, gikyode in Ghana». joshuaproject. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ «Mapa lingüístic de Ghana. El gikyode és el número 37». ethnologue. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ «Akyode, gikyode in Ghana» (en anglès). joshuaproject. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ «akyode, gikyode in Ghana». joshuaproject. [Consulta: 13 març 2015].