OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eyetok

Eyetok és una aplicació per mòbil catalana creada per Bruno Saguer Duprez i Oscar Vidal Larsson l'any 2013 i es va aparèixer al mercat mundial durant l'edició del Mobile World Congress de 2015.. Es tracta d'una plataforma de streaming (reproducció en línia) que permet als usuaris compartir i reproduir vídeos. Aquesta aplicació es col·loca a la tendència de propostes relacionades a la retransmissió de fets a temps real. Eyetok és un startup (empresa emergent) dedicada al Contingut Generat en Viu per Usuaris (User Generated Live Content) que permet a les organitzacions -mitjans, marques, esdeveniments esportius o musicals- adquirir, giestionar i pulicar vídeos retransmesos directament en live-streaming pels mateixos usuaris, en el moment i lloc on ocorre l'acció.
Actualment Eyetok es pot descarregar gratuïtament per a dispositius iOS i Android i compta amb usuaris Premi a la Innovació disruptiva sectorial.

## Propostes que presenta l'aplicació d' Eyetok

Eyetok és una plataforma d'alta disponibilitat i escalabilitat sense límits, i la implementació d'elements com codificadors de vídeo i xarxes de distribució de contingut aporta una experiència d'usuari òptima arreu de món. D'altra part, Eyetok disposa d'un sistema de monitoratge avançat que permet actuar davant errors i controlar les variacions en els costos, així com registres d'activitat per analitzar el rendiment de la solució i obtenir insights del comportament dels usuaris.

### Disseny

* Amplada i elasticitat per suportar grans transferències de dades.
* Comunicació constant i ininterrompuda entre l'usuari que emet el vídeo i el servidor que el codifica.
* Desplegaments de codi sense interrupció del servei.
* Presència global de l'streaming per evitar una mala experiència de visionat per problemes de latència.
* Costos ajustats a l'ús de la plataforma.

## Reconeixements

Des de la seva creació han aconseguit fer-se amb el Premi a la Innovació disruptiva sectorial en la 12a edició dels Premis BDigital a la Innovació Digital.

## Referències

* ↑ Gonzalo, Paula. «Eyetok: una #app de streaming de vídeo que debes conocer» (en castellà), 13-10-2016. [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ «Eyetok conecta al mundo en vivo con Claranet y Amazon Web Services» (en castellà), 30-08-2015. [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ Catalunya, UPC School of Professional & Executive Development Fundació Politècnica de. «Premis BDigital a la Innovació Digital». [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ «EYETOK, ganador del Premio a la Innovación disruptiva sectorial - YouTube». [Consulta: 18 desembre 2020].
# Creta (geologia)

* Per a altres significats, vegeu «Creta».
La creta és una roca sedimentària blanca i porosa, una forma de pedra calcària composta pel mineral calcita. La calcita és carbonat de calci o CaCO₃. Es forma sota condicions marines profundes per l'acumulació gradual de petites plaques de calcita (cocòlits) posades per microorganismes anomenats cocolitòfors. És comú trobar nòduls de chert o sílex embeguts en la creta. La paraula creta es pot referir a altres compostos incloent silicat de magnesi i sulfat de calci.
La creta resisteix més la meteorització que l'argila amb la qual normalment està associada, formant així penya-segats als litorals. La creta, per la seva porositat, pot acumular molta aigua i alliberar-la en les estacions seques.

## Usos

La creta es fa servir per fer la calç viva i la calç apagada usada en el morter de calç en la construcció. Es pot utilitzar com el guix per escriure o dibuixar en superfícies rugoses. En agricultura la creta es fa servir per elevar el pH dels sòls àcids. En esports com el tennis es fa servir per marcar els límits del terreny de joc però actualment es fa servir més el diòxid de titani. En gimnàstica tradicionalment es feia servir la creta per a les mans, actualment es fa servir però, el carbonat de magnesi. La creta pot ser un ingredient de la pasta dentífrica, també en el poliment de metalls.

## Referències

* ↑ «Light spells doom for bacteria». .
* ↑ Information on polishing powders, from the 1879 book "The Workshop Companion"

## Enllaços externs

* Chalk cliffs in the North of Ireland Arxivat 2009-06-07 a Wayback Machine.
* Chalk: Sedimentary rocks Arxivat 2009-06-20 a Wayback Machine.
Viccionari
# Eth Estudi

Eth Estudi és un edifici del municipi d'Es Bòrdes (Vall d'Aran). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de secció rectangular assentat sobre un basament que supera el desnivell del terreny,essent aprofitat com a terrassa en la banda posterior. La façana de migdia paral·lela a la "capièra" presenta un cos sobresortint a cada banda,els quals sense solució de continuïtat connecten amb sengles porxos laterals. Les finestres són d'arc de mig punt en la planta baixa i allindanades en el primer pis. La teulada d'encavallades de fusta i llosat de pissarra és de dos vessants amb "tresaigües" en els extrems,els quals contenen les "lucanes de l'humarau" i es projecten vers els esmentats espais porticats. Els pilars i els arcs d'aquests pòrtics desenvolupen diversos motius geomètrics. La decoració de les façanes juga amb el fons blanc de l'arrebossat i les motllures horitzontals i verticals resoltes amb carreus cara vista que remarquen la simetria.

## Història

Es d'Escolà, l'escola es construí en part en terreny de casa Pauet, d'Antoni Ramos, i en part en terreny de Rosa Mª Arró Centeno. Fou construïda per influència d'Eduard Aunòs, en temps del govern de Primo de Rivera, mentre era ministre de Justícia, el qual promogué també altres escoles de similars característiques a la Val: Bossòst, Les, Canejan, Salardú i Arties, totes del mateix estil, que en aquella època resultà avançat. Per aquesta escola han passat mestres famosos i alumnes d'Es Bordes, Arró; Benòs, Begòs, Arres; Vilamòs i Era Bordeta.

## Referències

* 1 2 «Eth Estudi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# José María Aguirre Salaberría

José María Aguirre Salaberría (Markina-Xemein, 1919 – Palma, 6 de setembre de 2009) fou el pres 4.553 de Mauthausen segons ell mateix deixà dit en un manuscrit que publicà al Diario de Mallorca del dimarts 8 de setembre de 2009.
Era el més gran d'una família de vuit germans. Encara que va néixer a Markina, la família es va traslladar a Irun, ciutat en la qual va créixer. L'inici de la guerra civil espanyola va obligar la família Aguirre a refugiar-se a Hendaia (Iparralde), ja que Irun va ser immediatament ocupada per les tropes nacionals per la seva situació estratègica fronterera amb França. En aquesta vila José María va ser separat de la resta de la seva família juntament amb el seu pare Doroteo i traslladat amb tren fins a Catalunya. José María tenia 17 anys i Doroteo 39.
A Catalunya va haver d'ingressar en les milícies, i va ser destinat primerament a la lloma de Sant Pere Màrtir i a Sant Feliu de Guíxols poc després. El febrer de 1939 va haver de passar a França davant l'avanç de l'exèrcit nacional.
A França, va estar als camps de concentració de Sant Cebrià de Rosselló i Gurs. En aquest últim camp, va conèixer Marcelino Bilbao, el seu futur cunyat i company de captivitat a Mauthausen. A Gurs va ingressar en una de les “Companyies de Treball” de l'exèrcit francès i va ser traslladat a la Línia Maginot.
Capturat per l'exèrcit alemany durant la invasió de França, va ser traslladat a Estrasburg on va treballar per a l'exèrcit alemany com a pres.
Finalment, el 13 de desembre de 1940 va ser deportat a Mauthausen on va ingressar amb el número 4553. Durant la seva estada a Mauthausen, va passar per diversos subcamps, com Ternberg i Redl-Zipf, i va estar integrat en el Kommando César. Va sobreviure a malalties com l'erisipela i a diferents experiments mèdics.
L'alliberament el va sorprendre mentre eren traslladats en els últims dies de la guerra al subcamp d'Ebensee.
Va tornar a Espanya en els anys 50, i es va instal·lar a Mallorca, on va treballar en el sector de l'hostaleria i va arribar a dirigir un hotel. Ja en els anys que van seguir a la seva jubilació es va prestar en moltes ocasions a donar testimoniatge de la seva vivència. Va donar xerrades en nombrosos centres escolars i va ser entrevistat repetidament pels mitjans de comunicació.
Una placa Stolperstein el rememora a la casa del carrer de Can Bennassar de Son Roca de Palma on va viure.

## Referències

* ↑ De la Salud, Anna «Aguirre: la veu de qui aconseguí sobreviure a l’horror del camp d’extermini de Mauthausen». Cent per Cent, 16-05-2020 [Consulta: 4 maig 2024].

## Bibliografia

* Bermejo, Benito y Checa, Sandra, Libro Memorial. Españoles deportados a los campos nazis (1940-1945), Madrid, Ministerio de Cultura, 2006, ISBN 84-8181-290-0
# Iélokh (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Iélokh».
Iélokh (en rus: Елох) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 15 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Gai Fundani (sogre de Varró)

Gai Fundani (en llatí Caius Fundanius) va ser un propietari romà del segles II i I aC. Formava part de la gens Fundània, una gens romana d'origen plebeu.
Era el pare de Fundània, i sogre de Marc Terenci Varró. És un dels parlants al primer diàleg de Varró en el seu llibre De re rustica, i pels temes que tracta sembla que era un coneixedor de les qüestions agrícoles. Les seves opinions sobre el luxe que anaven adquirint les cases de camp romanes l'aproxima a les opinions de Sèneca. Varró cita també a Fundani en un dels seus tractats de filologia.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/199?view=image&size=100Smith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Londres:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 189. ]
# Conrad Pla

Conrad Pla (nascut el 24 d'octubre de 1966) és un actor canadenc i antic kickboxer professional. És probablement conegut especialment per fundar Tristar Gym i protagonitzar la sèrie de televisió canadenca ReGenesis.

## Biografia

Pla va néixer a Madrid. Va ser kickboxer professional entre els 18 i els 32 anys. Va competir a la divisió de pes lleuger i supermitjà. Amb 26 baralles professionals, va ocupar el tercer lloc del món, va ser el campió nord-americà de l'ISKA i també el campió intercontinental de l'WKA. Va lluitar contra Javier Mendez pel títol mundial ISKA a Santa Cruz, Califòrnia el 1995, però va perdre en una decisió dividida. Una lesió el va obligar a retirar-se de l'esport.
Va iniciar el Tristar Gym l'any 1991 juntament amb Michel Lavallée i Ron Di Cecco. L'any 2001 el gimnàs es va vendre a Alexandre Choko. Encara ensenya kickboxing i Muay Thai a Mont-real.
Després de la seva lesió, es va dedicar a la interpretació. Ha estudiat amb Danielle Schneider i Ivana Chubbuck. Va tenir papers secundaris en pel·lícules com 16 Blocks, The Terminal, Confessions of a Dangerous Mind, The Sum of All Fears, Jericho Mansions, Max Payne i Pawn Sacrifice. Va ser el protagonista masculí de la pel·lícula de terror del 2004 Eternal. El 2009, Pla va ser l'escriptor i director de Burning Mussolini, on també va actuar al costat del seu amic i coprotagonista de ReGenesis Peter Outerbridge. El 2013, va tenir un paper secundari a la pel·lícula Riddick com a Vargas. També va interpretar el principal antagonista d'Assassin's Creed IV: Black Flag, el Governador Laureano de Torres y Ayala. També va interpretar la veu de Jackal a Rainbow Six Siege. El 2017, Pla va retratar l'oficial científic coronel Janus al llarg de cinc episodis de la sèrie de televisió d'òpera espacial, The Expanse. El 2021, Pla va aparèixer a Far Cry 6 d'Ubisoft com a guerriller Carlos Montero.

## Videojocs

| Curs | Títol | Rol |
| 2013 | Assassin's Creed IV: Black Flag | Laureano de Torres y Ayala |
| 2016 | Tom Clancy's Rainbow Six Siege | "Xacal" |
| 2021 | Far Cry 6 | Carlos Montero |

## Referències

* 1 2 «Stu Cowan: Montreal's Tristar Gym becomes MMA training mecca». , 02-06-2016 [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ «Tristar». Tristar Gym. [Consulta: 20 febrer 2020].
* 1 2 «MMA Crossfire Conversations - Future of Boxing author Alexandre Choko». Canada.com, 18-09-2013 [Consulta: 20 febrer 2020]. Arxivat 20 de febrer 2020 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-02-20. [Consulta: 25 juliol 2022].
* ↑ «Conrad Pla: père du Tristar». Le Journal de Montréal, 28-11-2012 [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ «Filmographie Conrad Pla».
# Juan Araujo Pino

Juan Araujo Pino (La Carolina, Província de Jaén, 24 de novembre de 1920 - Sevilla, 4 de novembre de 2002) va ser un futbolista professional andalús que jugava com a davanter.
Va començar la seva carrera jugant en l'equip amateur del Sevilla FC, per passar el 1943 al Xerez CD de segona divisió, en qualitat de cedit. Dos anys després va tornar al Sevilla FC, amb el qual es va proclamar campió de primera divisió en la temporada 1945-1946, marcant el gol decisiu davant del FC Barcelona al camp de Les Corts en l'última jornada del campionat. Dos anys després, es va proclamar campió de la copa del Generalísimo. Va estar al club sevillà fins al 1956, on hi va jugar 11 temporades seguides i durant les quals va disputar 210 partits de lliga i va marcar 136 goles.
Després de la seva etapa al Sevilla FC va fitxar pel Córdoba CF de segona divisió, on hi va jugar una temporada. La seva última etapa com a professional la va passar al Xerez CD, també a segona divisió, equip en el qual es va retirar el 1958.

## Palmarès

* 1 lliga espanyola (Primera Divisió): 1945/46.
* 1 copes d'Espanya (Copa del Generalíssim): 1947-48.

## Referències

* ↑ «Juan Araujo Pino». BDFutbol. [Consulta: 8 juny 2017].
* ↑ «Adiós al mítico «Pato» Araújo» (en castellà). ABC, ed. Sevilla - Hemeroteca, 05-11-2002. [Consulta: 9 juny 2017].
* ↑ «Juan Araújo, un mítico sevillista» (en castellà). El País, 05-11-2002. [Consulta: 9 juny 2017].
# Dinotrux

Dinotrux és una sèrie de televisió estatunidenca d'animació per ordinador per a Web TV. Presenta un món prehistòric fictici habitat per personatges híbrids que són part dinosaures i part vehicles mecànics. El Dinotrux gran és acompanyat per Rotilian Reptools que són rèptils més menuts combinats amb eines de mecànic. La sèrie es va estrenar el 14 d'agost de 2015 a Netflix, amb la segona temporada començant l'11 de març de 2016, amb la tercera el 7 d'octubre de 2016, amb la quarta el 31 de març de 2017, i amb la cinquena el 18 d'agost de 2017. Començant el 10 de novembre de 2017, les temporades posteriors s'estrenaren sota el títol Dinotrux Supercharged, amb la segona temporada estrenant-se el 22 de març de 2018, i la tercera temporada el 3 d'agost de 2018.
DreamWorks Animation va ser el primer en optar per els drets de Dinotrux el març de 2009, un mes abans que es publicara el primer llibre, amb la intenció de desenvolupar una sèrie animada.

## Referències

* ↑ PR Newswire (13 de juny de 2014). "DreamWorks Animation's Action-Packed Dinotrux Barges Onto Netflix As New Original Series For Kids". Nota de premsa. Consulta: 3 d'agost de 2015.
* ↑ «Exclusive Look: DreamWorks 'Dinotrux'». Rotoscopers, 03-08-2015. [Consulta: 3 agost 2015].
* ↑ «Clips: ‘Dinotrux’ Season 2 Roars onto Netflix». Animation Magazine, 11-03-2016 [Consulta: 23 agost 2016].
* ↑ «'Dinotrux' Season 3 First Look: Click-Clack Takes on the Slamtools». The Hollywood Reporter, 04-10-2016 [Consulta: 27 febrer 2017].
* ↑ ; Lawson, Richard «What’s New on Netflix in March». Vanity Fair, 24-02-2017 [Consulta: 27 febrer 2017].
* ↑ «What's Coming to Netflix, Hulu and Amazon Prime in August 2017», 28-07-2017. [Consulta: 29 juliol 2017].
* ↑ «DreamWorks to drive ‘Dinotrux’». Variety, 09-03-2009 [Consulta: 3 agost 2015].
Sèries originals de Netflix :
Sèries en emissió :
Sèries acabades :
Sèries continuades :
# Iénino

Iénino (en rus: Енино) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 7 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Ezinu (cràter)

Ezinu és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 50.23 ° de latitud nord i 205.43 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 116 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el tres de juliol del 2015 i fa referència a Ezinu, deessa del gra de la mitologia sumèria.

## Referències

* ↑ "Ezinu (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Ernai

Ernai (paraula basca que significa «atent», «despert») és una organització política i juvenil, que té com a marc d'actuació Euskal Herria i té com a objectius principals la independència, el socialisme i el feminisme. Se la considera hereva de les organitzacions il·legalitzades Jarrai, Segi i Haika i compta amb diferents assemblees locals arreu del territori basc.
El primer congrés d'Ernai va ser celebrat el 2 de març del 2013, a la localitat navarresa de Lizarra, després d'un procés constituent iniciat sis mesos abans. Aquest procés constituent, anomenat zukgua, es va realitzar poble a poble i va tenir com a resultat la nova organització juvenil de l'Esquerra Abertzale. És, per tant, juntament amb el partit Sortu i el sindicat LAB, un dels principal eixos de l'Esquerra Independentista Basca.
El principal eix de treball d'Ernai es basa en la creació de nous models de vida per a la societat basca, adoptant com a objectius de treball la socioeconomia, l'oci, l'euskera, l'educació formal, l'ecologisme, el feminisme, l'internacionalisme i la formació politicoideològica. Ernai pren un compromís ferm per fer passos i seguir avançant en el procés de resolució del conflicte armat i es marca com a primer pas l'assoliment d'un "marc democràtic" a Euskal Herria.

## Referències

* ↑ Ojer, Pablo «Nace con el apoyo de los presos de ETA «Ernai», heredero de Segi y de Jarrai» (en castellà). ABC, 02-03-2013.
# Juan Santiesteban Troyano

Juan Santiesteban Troyano (Coria del Río, 8 de desembre de 1936) fou un futbolista espanyol de les dècades de 1950 i 1960 i entrenador.
Va ser jugador del Reial Madrid entre 1956 i 1961, i 1963-64. També jugà a Itàlia a Venezia i al Reial Betis. Va ser set cops internacional amb la selecció espanyola.
Va tenir una llarga carrera com a entrenador, principalment a les categories inferiors del Reial Madrid, i de la selecció espanyola.

## Palmarès
### Reial Madrid

* Copa Intercontinental de futbol: 1960
* Copa d'Europa de futbol: 1956-57, 1957-58, 1958-59, 1959-60
* Lliga espanyola de futbol masculina: 1956-57, 1957-58, 1960-61, 1963-64
* Copa Llatina: 1957

## Referències

* ↑ Juan Santiesteban Troyano a BDFutbol
* ↑ «Real Madrid biography (castellà) (realmadrid.com)». Arxivat de l'original el 2011-09-15. [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ Juan Santiesteban Troyano a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Juan Santiesteban Troyano Fitxa com a entrenador a BDFutbol
* ↑ Juan Santiesteban Troyano Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Doberdò del Lago

Doberdò del Lago (eslovè Doberdob, friülà Dobardò) és un municipi italià, dins de la província de Gorizia. L'any 2007 tenia 1.465 habitants. Limita amb els municipis de Komen (Eslovènia), Duino-Aurisina (Devin Nabrežina) (TS), Fogliano Redipuglia, Miren-Konstanjevica (Eslovènia), Monfalcone, Ronchi dei Legionari, Sagrado i Savogna d'Isonzo.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Paolo Vizintin | Esquerra Unida/Zdruzena Levica |
# Iélkino

Iélkino (en rus: Елкино) és un poble de l'óblast d'Arkhànguelsk, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 26 habitants.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Каргопольского района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2022-02-05. [Consulta: 2 maig 2022].
# Faraján

Faraján és un poble de la província de Màlaga (Andalusia), que pertany a la comarca de la Serranía de Ronda.

## Història

Els orígens del municipi es remunten a l'època àrab quan Faraján —de l'àrab فرحان farhān, lloc alegre o deleitós, com el municipi granadí de Farfán—, era lloc de repòs i descans. Després de la conquesta cristiana, el poble va quedar pràcticament abandonat sent repoblat amb famílies cristianes. Després de la Guerra de la Independència contra els francesos (1808-1814), Faraján va rebre el títol de Vila pel seu valor i fidelitat.

## Enllaços externs

* Faraján Arxivat 2021-04-26 a Wayback Machine.
# Gers (desambiguació)

«Gers» té aquests significats:

## Vegeu també

* Ger (desambiguació)
# Coryphaenoides affinis

Coryphaenoides affinis és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu fins als 3477 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est de la desembocadura del riu de La Plata.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gunnerus J. E. 1765. Efterretning om Berglaxen, en rar Norsk fisk, som kunde kaldes: Coryphaenoides rupestris. Det Trondhiemske Selskabs Skrifter v. 3. 50-58.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.