OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Afriland First Bank

Afriland First Bank és un banc de servei complet a Camerun, amb filials al República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial, Guinea, Libèria, Sudan del Sud, São Tomé i Príncipe i Zàmbia. El banc va ser fundat a Yaoundé en 1987 sota el nom de Caisse Commune d'Epargne et d'Investissement. És el major grup de serveis financers al Camerun.

## Informació general

El banc és el proveïdor de serveis financers més gran al Camerun amb dipòsits de clients en més de 951 milions US $ (CFA 460 bilions) en desembre de 2012. Amb els seus subsidiaris arreu del món tenia un capital social valorat en US$2.3 bilions (€1.7 bilions) en desembre de 2010.

## Filials

L'octubre de 2013 el banc mantenia filials en els següents països:
* Guinea Equatorial - CCEI Bank GE
* São Tomé i Príncipe - First Bank São Tomé and Príncipe
* R.D. del Congo - Afriland First Bank DRC
* Libèria - Afriland First Bank Liberia
* Sudan del Sud- Afriland First Bank South Sudan
* Zàmbia - Intermarket Bank - 80% de participació
* Guinea - Afriland First Bank Guinea

## Oficines representatives

El banc té oficines representatives als següents països:
* Paris, França - Afriland First Bank Paris
* Beijing, R.P. de la Xina - Afriland First Bank China
* Brazzaville, Rep. del Congo - Afriland First Bank Congo Brazzaville

## Xarxa d'oficines

Pel desembre de 2012 el banc tenia 32 oficines en xarxa al Camerun.

## Vegeu també

* Economia de Camerun
* Yaoundé
* Llista d'empreses de Guinea Equatorial

## Referències

* ↑ «Members of Board of Directors». Arxivat de l'original el 2011-09-09. [Consulta: 19 abril 2016].
* ↑ Afriland First Bank Deposits In Cameroon Exceeded CFA:460 Billion In December 2012
* ↑ December 2010 Group Financial Data
* ↑ Afriland First Bank Network
* ↑ «Afriland First Bank Acquires 80% Shareholding In Intermarket Bank». Arxivat de l'original el 2012-09-11. [Consulta: 19 abril 2016].
* ↑ In December 2012 Afriland First Bank Had 32 Branches In Cameroon

## Enllaços externs

* Afriland First Bank Arxivat 2006-10-24 a Wayback Machine.
* Perfil de l'empresa a Bloomberg BusinessWeek
# .bq

.bq és el codi territorial d'Internet (ccTld) assignat -però no en ús- per Bonaire, Saint Eustatius i Saba(les illes BES després de l'assignació el 15 de desembre de 2010 per de l'Agència de maneteniment ISO 3166 de bq com l'ISO 3166-1 alpha-2 a l'àrea. Aquesta decisió va ser conseqüència de la Dissolució de les Antilles Holandeses i nou estatus del Carib Neerlandès com a part dels Països Baixos el 10 d'octubre de 2010.
Les Illes BES utilitzaven la de les Antilles Neerlandeses, .an, que ja es va eliminar. Com a part dels Països Baixos, també es fa servir .nl.

## Referències

* ↑ «Delegation Record for .BQ». IANA, 20-12-2010. [Consulta: 30 desembre 2010].
* ↑ ISO 3166-1 Newsletter VI-8 (15-12-2010): dominis per a Bonaire, Saint Eustatius i Saba, Curaçao i Sint Maarten (Part holandesa), actualització d'altres territoris i correccions menors. 15-12- 2010.

## Enllaços externs

* IANA Informació .bq
Dominis de primer nivell territorial :
Dominis de primer nivell internacionalitzats :
Alfabet ciríl·lic:
.бел (.bel, Belarús)
.қаз (.qaz, Kazakhstan)
.мкд (.mkd, Macedònia)
.мон (.mon, Mongòlia)
.рус (.rf, gent de parla russa)
.рф (.rus, Rússia)
.срб (.srb, Sèrbia)
.укр (.ukr, Ucraïna)
Alfabet àrab:
الجزائر. (al-Jazā'ir, Algèria)
مصر. (masr, Egipte)
بھارت. (bharat, Índia)
ایران. (Iran)
الاردن. (al-urdun, Jordània)
فلسطين. (filastin, Territoris Palestins)
پاکستان. (pakstan, Pakistan)
قطر. (qatar, Qatar)
السعودية. (al-saudiah, Aràbia Saudí)
سوريا. (sūryā, Síria)
تونس. (tunis, Tunísia)
امارات. (emarat, UAE)
عمان. (Oman)
مليسيا. (maleesya, Malàisia
المغرب. (almahgrib, Marroc)
سودان. (Sudan)
اليمن. (alyemen, Iemen)
Alfabets indis:
.বাংলা (bangla, Bangladesh)
.ভারত (bharôt, Índia)
.भारत (bharat, Índia)
.భారత్ (bharat, Índia)
.ભારત (bharat, Índia)
.ਭਾਰਤ (bharat, Índia)
.இந்தியா (inthiyaa, Índia)
.ලංකා (lanka, Sri Lanka)
.இலங்கை (ilangai, Sri Lanka)
.ไทย (thai, Tailàndia)
.சிங்கப்பூர் (cinkappūr, Singapur)
Caràcters xinesos:
.中国 (Zhōngguó, Xina)
.中國 (Zhōngguó, Xina)
.香港 (Hong Kong)
.台灣 (Taiwan)
.台湾 (Taiwan)
.新加坡 (Xīnjiāpō/Sin-ka-po, Singapur)
Altres alfabets i escriptures del món:
.გე (ge, Geòrgia)
.한국 (Hanguk, Corea del Sud) :
ccTLDs internacionalitzats proposats :
.бг (bg, Bulgària, rebutjat) .κπ (kp, Xipre) .ελ (el, Grècia, rebutjat) ישראל. (yisrael, Israel) .日本 (nippon, Japó) .ລາວ (lao, Laos) :
Altres dominis :
Reservats / sense assignarAssignats / sense úsEn fase de desaparició / Entrada a ISO 3166-1 esborradaRetirats / esborratsProposats
.bl .bq .eh .mf
.bv .gb .sj
.su
.bu .cs .dd .um .yu .zr .an .tp
.ct :
Vegeu també Dominis de primer nivell genèrics :
# Astroblepus nicefori

Astroblepus nicefori és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.
Els adults poden assolir 7 cm de llargària. Viu a conca del riu Magdalena a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Myers, George S. «Notes on Colombian Fresh-Water Fishes, with Description of a New Astroblepus». Copeia, 1932, 3, 01-10-1932, pàg. 137. DOI: 10.2307/1436071.
* ↑ Torres, Armi G.; Casal, Christine Marie V. «Astroblepus nicefori Myers, 1932». FishBase.

## Bibliografia

* Burgess, Warren E. An atlas of freshwater and marine catfishes : a preliminary survey of the Siluriformes. Neptune City, NJ: T.F.H, 1989. ISBN 0-86622-131-X.
# Ariaramnes de Capadòcia

Ariaramnes de Capadòcia (en grec antic Ἀριάμνης, 'Ariámnēs') era sàtrapa de Capadòcia en el segle iv, del qual només es coneix el nom i algun detall menor.
El seu nom podria haver estat aplicat per Ctèsies al general Ariaramnes al no conèixer el verdader nom d'aquest.
Probablement la seva genealogia és inventada. Se'l suposa descendent de Farnaces de Capadòcia, el segon sàtrapa que va ser pare de Galó, avi d'Esmerdis i besavi d'aquest Ariaramnes. Si és així, va ser el pare d'Anafes I, un dels set nobles grecs que van posar fi a la usurpació de Smerdis de Pèrsia, el mag.
Se sap que Anafes va tenir dos fills: Arimnaios (que potser podria ser aquests Ariaramnes) i Datames el qual també va tenir suposadament un fill de nom Ariaramnes o Ariamnes, que hauria governat 50 anys, segons Diodor de Sicília, i hauria incorporat altres governs a part del territori de Capadòcia doncs en aquesta satrapia no hi ha espai per un govern tan llarg, i hauria governat només 10/15 anys com a successor de Datames, cap a l'any 361 aC. A la meitat del segle iv va ser succeït per Ariarates I, el fill del qual Ariaramnes I es va convertir en el primer rei de Capadòcia, i que de vegades és anomenat Ariamnes però que per les monedes se sap que el nom era Ariaramnes.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Anaphas». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 20 maig 2021].
* ↑ Smith, William (ed.). «Pharnaces». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 20 maig 2021].
* ↑ Smith, William (ed.). «Ariamnes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 20 maig 2021].
# Sultangazi

Sultangazi és un districte d'Istanbul, Turquia, situat en la part europea de la ciutat. La població del districte inclou comunitats procedents de Bulgària i l'antiga Iugoslàvia, així com turcs de la mar Negra, alevis i kurds.

## Divisió administrativa
### Mahalleler

50. Yıl · 75. Yıl · Cebeci · Cumhuriyet · Esentepe · Eskihabipler · Gazi · Habipler · İsmetpaşa · Malkoçoğlu · Sultançiftliği · Uğur Mumcu · Yayla · Yunusemre · Zübeydehanım

### Pobles

Cebeci

## Referències

* ↑ «Sultangazi» (en anglès britànic), 16-03-2014. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ «Sultangazi». [Consulta: 23 juny 2023].
# 12 Hores de Motocròs de Sabadell

Les 12 Hores de Motocròs de Sabadell, o 12 Hores del Vallès, foren una cursa de Resistència Tot Terreny que es disputà anualment al circuit del Vallès entre el 1973 i una data no determinada de la dècada del 1970 (la darrera edició que se n'ha pogut documentar és la de 1974, però podria haver-n'hi hagut d'altres).
Organitzada pel Penya Motorista 10 x Hora, la prova estava pensada inicialment per a una durada de 24 hores, però finalment fou reduïda a 12 a causa de l'excessiva duresa que hagués suposat una cursa tan llarga en un circuit exigent com era el del Vallès (oimés aquella primera edició, el 1973, amb la pista enfangada per la pluja recent). La participació era oberta a equips de quatre corredors de categoria Júnior que s'havien d'alternar en la conducció de la motocicleta. Considerant la llarga durada de la cursa, la longitud total del circuit s'escurçà 500 metres envers la que tenia normalment quan s'hi celebrava el Gran Premi d'Espanya de Motocròs, mirant de fer-lo més accessible als pilots.

## I 12 Hores de Motocròs de Sabadell - 1973

La primera edició, celebrada el diumenge 6 de maig de 1973, començà de matinada i s'acabà a la una del migdia. L'estat del circuit, molt enfangat a causa de la pluja persistent, va fer que dels vint equips que varen començar, només n'acabessin nou. Per tal d'il·luminar convenientment el circuit durant la nit, l'organització hi va instal·lar un equip electrogen de 50.000 watts.

### Classificació final

Font:
| Posició | Equip | Equip | Equip | Equip | Equip | Voltes |
| Posició | Pilot 1 | Pilot 2 | Pilot 3 | Pilot 4 | Motocicleta | Voltes |
| 1 | Bosch | Josep Figueras | Esteve Soler | Ardèvol | Montesa | 267 |
| 2 | Joan Ciscar | Julià | Joan Garcia | Rosell | Bultaco | 251 |
| 3 | César Rojo | Marquès | Blanc | Xavier Cucurella | Bultaco | 231 |
| 4 | Ramon Burés | Perelló | Trullàs | Joan Cros | Bultaco | 231 |
| 5 | Carreño | Puig | Narcís Roca | Juan López | OSSA | 230 |
| etc. | Fins a 9 classificats | Fins a 9 classificats | Fins a 9 classificats | Fins a 9 classificats | Fins a 9 classificats | - |

## Referències

* 1 2 «24 Horas de Moto Cross en el Vallés» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* ↑ Rubio, Eduardo. «El "Valles" y una "Vehkonen"...» (en castellà), 11-04-2020. [Consulta: 18 juny 2020].
* ↑ «12 Horas de Moto Cross» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* 1 2 «Se celebraron las "12 Horas" de Moto-Cross"» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
# Barranc de Dellui

El Barranc de Dellui és un barranc que discorre dins del terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom «podria derivar del basc ote-ili-oi. Ote vol dir argelaga. Aquesta vall és més feréstega que les veïnes, té menys bosc i molts menys pasturatges. Potser d'aquí li ve el nom. Ili vol dir poble i en aquesta vall no n'hi ha hagut mai cap, però potser aquí ili és un element basc diferent».
És afluent per l'esquerra del Riu de Sant Nicolau. Té el naixement a 2.308 metres, en el més septentrional dels Estanyets de Dellui. Baixa direcció oest primer, i gira cap al nord-oest en terreny boscos de forta pendent, per desaiguar en la zona del Pletiu de les Crabes, a l'extrem sud del Planell Gran.

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Barranc de Dellui. [Consulta: 30/10/2013]

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 16 abril 2011].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estanyets de Dellui. [Consulta: 30/10/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Tahanea

Tahanea és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa. Administrativament depèn de la comuna associada de Faaite, de la comuna d'Anaa. Està situat a 12 km al sud-est de Faaite i a 530 km a l'est de Tahití.

## Geografia

És un atol allargat de 48 km i 15 km d'ample. La superfície total és de 8,3 km², amb un total de 50 illots repartits per la corona d'esculls. Té una llacuna interior gran, de 545 km², amb tres passos navegables: Motupuapua, Teavatapu i Otao.
És deshabitat i visitat ocasionalment. A Otao hi ha una vila amb cases abandonades.

## Història

Va ser descobert per Domingo Bonaechea, el 1772, anomenant-lo San Julián. Fabian von Bellingshausen el 1820 el va anomenar Tchitschagof.

## Referències

* ↑ «Population». Institut de la statistique de la Polynésie française. Arxivat de l'original el 11 d’abril 2020. [Consulta: 20 octubre 2014].
* ↑ Sharp, Andrew The discovery of the Pacific Islands Oxford, 1960, p.125,126,127.
* ↑ Brand, Donald D. The Pacific Basin: A History of its Geographical Explorations The American Geographical Society, New York, 1967, p.139.
* ↑ Young, J.L. «Names of the Paumotu Islands, with the old names so far as they are known.». Journal of the Polynesian Society, vol. 8, 4, 1899, pàg. 264–268 [Consulta: 7 gener 2015]. Arxivat 10 de febrer 2012 a Wayback Machine.
* ↑ Jacques Bonvallot, Les Atolls des Tuamotu, éditions de l'IRD, 1994, ISBN 9782709911757, p. 275-282.
# Welscheid

Welscheid (en luxemburguès: Welschent; en alemany: Welscheid) és una vila de la comuna de Bourscheid situada al districte de Diekirch del cantó de Diekirch. Està a uns 31 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Welscheid». [Consulta: 5 octubre 2015].
# Teixidor de Jackson

El teixidor de Jackson (Ploceus jacksoni) és un ocell de la família dels ploceids (Ploceidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones humides de l'extrem oriental de Sudan del Sud, centre i sud d'Uganda, Burundi i oest i sud de Kenya cap al sud fins l'oest, sud i nord-est de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Teixidor de Jackson». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# 12 Concerts a cinc (Albinoni)

12 Concerts a cinc (op. 9) és una col·lecció de concerts del compositor italià Tomaso Albinoni, publicada el 1722.
La peça més famosa de l'Opus 9 d'Albinoni és el Concert en re menor per a oboè (Opus 9, número 2). És conegut pel seu moviment lent. Aquest concert és probablement la segona obra més coneguda d'Albinoni després de l'Adagio en sol menor (que es creia que era una reconstrucció basada en un fragment d'Albinoni).
Els concerts van ser dedicats a Maximilià II Emanuel, Elector de Baviera, i van ser publicats per primera vegada per Michel-Charles Le Cène a Amsterdam. És possible, però no segur, que fossin escrits a la cort de l'Elector durant una visita d'Albinoni el 1722 durant les representacions de les seves composicions teatrals. Aquestes són potser les seves obres més reconegudes.
* Concerto for oboe in D minor, Op. 9, No. 2 - I. Allegro e non presto (3:50)
* Concerto for oboe in D minor, Op. 9, No. 2 - II. Adagio (4:18)
* Concerto for oboe in D minor, Op. 9, No. 2 - III. Allegro (3:25)
* All files courtesy of Musopen
* Oboe Concerto, Op. 9, no 5 – 1. Allegro
* Performed by Camden, Anthony (oboe) London Virtuosi Georgiadis, John (Conductor) Courtesy of NAXOS

## Els 12 concerts

* Concerto for violin in B flat major, Op. 9, No. 1 (I. Allegro, II. Adagio, III. Allegro)
* Concerto for oboe in D minor, Op. 9, No. 2 (I. Allegro e non presto, II. Adagio, III. Allegro)
* Concerto for 2 oboes in F major, Op. 9, No. 3 (I. Allegro, II. Adagio, III. Allegro)
* Concerto for violin in A major, Op. 9, No. 4 (I. Allegro, II. Adagio, III. Allegro)
* Concerto for oboe in C major, Op. 9, No. 5 (I. Allegro, II. Adagio, III. Allegro)
* Concerto for 2 oboes in G major, Op. 9, No. 6 (I. Allegro, II. Adagio, III. Allegro)
* Concerto for violin in D major, Op. 9, No. 7 (I. Allegro, II. Andante e sempre piano, III. Allegro)
* Concerto for oboe in G minor, Op. 9, No. 8 (I. Allegro, II. Adagio, III. Allegro)
* Concerto for 2 oboes in C major, Op. 9, No. 9 (I. Allegro, II. Adagio, III. Allegro)
* Concerto for violin in F major, Op. 9, No. 10 (I. Allegro, II. Adagio, III. Allegro)
* Concerto for oboe in B flat major, Op. 9, No. 11 (I. Allegro, II. Adagio, III. Allegro)
* Concerto for 2 oboes in D major, Op. 9, No. 12 (I. Allegro, II. Adagio, III. Allegro)

## Referències

* ↑ I Musici; Roberto Michelucci (1968). Albinoni: Adagio; Oboe Concertos; Violin Concertos (en anglès). St. Laurent, Quebec: Philips Records. 6570 085.
# Arteaga (municipi de Coahuila)

Arteaga és un dels 38 municipis en què es troba dividit l'estat mexicà de Coahuila de Zaragoza. És a l'extrem sud-est de l'estat i la seva capital és la població d'Arteaga.

## Geografia

Limita al nord-oest amb el municipi de Ramos Arizpe i a l'oest i sud-oest amb el municipi de Saltillo. La resta dels seus límits corresponen a l'estat de Nuevo León: al nord-est amb el municipi de Santa Catarina, a l'est amb el municipi de Santiago, al sud-est amb el municipi de Rayones i al sud amb el municipi de Galeana.
D'acord amb els resultats del Cens de Població i Habitatge realitzat el 2020 per l'Institut Nacional d'Estadística i Geografia; la població total del municipi d'Arteaga és de 29.578 persones. La densitat de població és de 13.76 persones per quilòmetre quadrat.
El municipi inclou al seu territori un total de 657 localitats. Les principals, considerant la seva població del cens de 2020 són:
| Localitat | Població |
| Total municipal | 29.578 |
| Arteaga | 15 534 |
| San Antonio de las Alazanas | 2 576 |
| Huachichil (El Huache) | 1 314 |
| Els Lliris | 497 |
| El Tunal | 480 |

## Política

Per a l'elecció de diputats locals al Congrés de Coahuila i de diputats federals a la Cambra de Diputats federal, el municipi d'Arteaga s'integra en el següents districtes electorals:

### Local

    Districte electoral local de 12 de Coahuila amb capçalera a Ramos Arizpe.

### Federal

    Districte electoral federal 4 de Coahuila amb capçalera a Saltillo.

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estadística y Geografía. «Principales resultados por localidad 2010 (ITER)», 2010.
* ↑ Instituto Nacional Electoral. «Descriptivo de la distritación 2015». [Consulta: 23 juliol 2020].
* ↑ Instituto Nacional Electoral. «Descriptivo de la distritación Federal, Coahuila de Zaragoza, Marzo de 2017». Arxivat de l'original el 2022-09-10. [Consulta: 23 juliol 2020].
# Teatre Quevedo

El Teatre Quevedo va ser un teatre de Barcelona, situat a la Plaça de Catalunya, fent cantonada amb el carrer de Fontanella. Construït en fusta, va ser inaugurat el 28 de maig de 1876. El 1880 ja no funcionava.

## Referències

* ↑ Hernàndez Cardona, Francesc Xavier; Tatjer, Mercè; Vidal i Jansa, Mercè. Passat i present de Barcelona (III): materials per l'estudi del medi urbà. Edicions Universitat Barcelona, 1991, p.124. ISBN 8478755594.
# Villastellone

Villastellone és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 15 quilòmetres al sud de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 4.659 habitants.
Villastellone limita amb els següents municipis: Moncalieri, Cambiano, Santena, Poirino, Carignano i Carmagnola.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 31 març 2020].
# Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad (V)

Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad (V) fou un emir hàfsida (1494 -1526). Era fill d'Abu-Muhàmmad Hàssan, el qual era germà d'Abu-Zakariyyà Yahya (IV). A la mort de pesta del fill d'aquest, Abu-Yahya Zakariyyà ibn Yahya, el 1494, sense fills, la successió va recaure en Muhàmmad (el seu pare ja havia mort).
El nou emir no tenia cap interès a governar i només es dedicava als plaers de la vida. La decadència del país es va fer inexorable. Les tribus àrabs es van revoltar, però van poder ser dominades amb força dificultat. El 1510 els castellans li van arrabassar Bugia i Trípoli. Els germans corsaris d'origen turc Arudj i Khair ed-Din Barba-rossa arriben a la Mediterrània occidental la primera dècada de 1500, i combaten per sobreviure, realitzen el cors de forma organitzada, acumulant un gran nombre de naus molt més artillades i grans que els anteriors, i més homes, per aconseguir que els seus atacs resultin més efectius. Amb la promesa de donar la cinquena part dels botins, el jurament sobre el Corà i la no intervenció en els assumptes interns de el regne, es declaren vassalls de Muhàmmad V i s'estableixen a Gerba.
Va morir el 1526 i el va succeir el seu fill al-Hàssan ibn Muhàmmad.

## Referències

* ↑ de Bunes Ibarra, Miguel Ángel «Bases y logística del corsario berberisco». Duadernos IHCN, 61, 2011, pàg. 89 [Consulta: 18 desembre 2019].
# Babeffita

La babeffita és un mineral de la classe dels minerals fosfats. Va ser descoberta l'any 1966 a mines de la república de Buriàtia, a les muntanyes de Transbaikal (Rússia), sent nomenada així en al·lusió a la seva composició química, contenint bari, beril·li, fluor i fòsfor. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Sinònims poc usats són: babefphita, babepfita i la seva clau IMA1966-003.

## Característiques químiques

És un fosfat anhidre de bari i beril·li amb anions addicionals fluorur.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la herderita pertany a «08.BA - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida petita i mitjana» juntament els següents minerals: väyrynenita, bergslagita, herderita i hidroxilherderita.

## Formació i jaciments

Es forma en directament en dipòsits al·luvials sobre minerals de metalls rars, associat a intrusions alcalines.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: zircó, ilmenorrutil, fenacita, scheelita, bertrandita, albita, microclina o quars.

## Referències

* ↑ «Babefphite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Nazarova, A.S. «Babefphite, a barium beryllium fluoride-phosphate» (en rus). Doklady Akademii Nauk SSSR, 167, 1966, pàg. 895-897.
* ↑ Shashkin, D.N. «Crystal structure of babefphite BaBePO₄F=Ba(Be,P)₂O₄F» (en rus). Doklady Akademii Nauk SSSR, 176, 1967, pàg. 1392-1395.
* ↑ Simonov, M.A. «Use of modern X-ray equipment to solve fine problems of structural mineralogy by the example of the crystal structure of babefphite BaBe(PO₄)F» (en anglès). Soviet Physics - Crystallography, 25, 1980, pàg. 28-31.
* Babeffita, mindat.org.
* Babeffita, webmineral.com.
* Manual de babeffita, Mineral Data Publishing.
# Arthur O. Lovejoy

Arthur Oncken Lovejoy (Berlín, 10 d'octubre de 1873 - Baltimore, 30 de desembre de 1962) va ser un filòsof i historiador intel·lectual nord-americà molt influent, fundador del camp conegut amb el nom d'història de les idees. Lovejoy va néixer a Berlín, Alemanya, on el seu pare realitzava investigació mèdica. Divuit mesos després, la seva mare va cometre suïcidi, i a partir de llavors el seu pare va deixar la medicina i es va tornar sacerdot. Lovejoy va estudiar filosofia, primer a la Universitat de Califòrnia, després a Harvard sota la tutela de William James i Josiah Royce. El 1901 va renunciar al seu primer treball a la Universitat Stanford, en protesta contra l'acomiadament d'un company que havia ofès a un dels finançadors. El president de la universitat el va vetar a partir de llavors, i va prohibir que se li contractés novament, argumentant que es tractava d'una persona conflictiva. Durant la dècada següent va donar classes a la Universitat de Washington, a la Universitat de Colúmbia ia la Universitat de Missouri.

## Llibres

* Primitivism and Related Ideas in Antiquity (1935). (avec George Boas). Johns Hopkins U. Press. 1997 edition: ISBN 0-8018-5611-6
* The Great Chain of Being: A Study of the History of an Idea (1936).
* Essays in the History of Ideas (1948). Johns Hopkins U. Press. 1978 edition: ISBN 0-313-20504-3
* The Revolt Against Dualism (1960). Open Court Publishing. ISBN 0-87548-107-8.
* The Reason, the Understanding, and Time (1961). Johns Hopkins U. Press. ISBN 0-8018-0393-4
* Reflections on Human Nature (1961). Johns Hopkins U. Press. ISBN 0-8018-0395-0
* The Thirteen Pragmatisms and Other Essays (1963). Johns Hopkins U. Press. ISBN 0-8018-0396-9

## Referències

* Journal of the History of Ideas Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Entrada a la Britannica