OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sciopèn

Sciopèn (també coneguda com a Chopin) és una pel·lícula de comèdia Italiana del 1982 dirigida per Luciano Odorisio. Va ser rodada en 16 mm i en presa directa. Chieti, bressol del director, va ser escollit com a escenari d'una comèdia de costums que volia representar amb ironia i sarcasme el món provincial italià, l'atmosfera del qual es reflecteix en el ritme lent de la pel·lícula.

## Argument

Alguns notables ciutadans de Chieti elaboren un projecte per reconstituir una gran orquestra permanent de la ciutat, amb cent vint elements i una programació internacional d'alta qualitat. El fet desencadena una ràfega de xafarderies, baralles i petites enveges, guiats expertament per un advocat intrigant i presumptuós, sobrenomenat Sciopèn, perquè de jove havia fet passar per pròpia una composició de Frederic Chopin. Tot porta a una rivalitat artificial entre dos amics de la infància, Francesco Maria Vitale i Andrea Serano, tots dos músics, tots dos d'una quarantena d'anys, ambdós enfrontats a la crisi de la mitjana edat i preguntant-se cadascun si l'altre ha pres les opcions d'una vida millor.
Serano, un cop graduat, va abandonar la ciutat per a una carrera prestigiosa a Milà. Tanmateix, després de l'èxit inicial, es va veure reduït a escriure temes musicals per a telenovel·les. L'altre, Vitale s'ha quedat sempre a Chieti, on té una feina estable com a professor de música en escoles públiques. El seu moment de glòria arriba un cop l'any, quan dirigeix la coral Miserere a la processó de Divendres Sant. Tots dos aspiren a ser nomenats directors de la nova orquestra fantasma, per tal de renovar les carreres amb les quals estan insatisfets.
Al final, el projecte no arriba a port, però es desvetllarà la tendència a intrigar, escoltar rumors, amors traïts i totes les mostres socioculturals pròpies de la vida provincial.
Quan Serano marxa cap a Milà, Vitale corre cap a l'estació per acomiadar-se. Tots dos decebuts, renoven la seva amistat i intenten recuperar l'optimisme amb unes frases estereotipades.

## Repartiment

* Michele Placido: Francesco Maria Vitale
* Giuliana De Sio: Marta Vitale
* Adalberto Maria Merli: Andrea Serano
* Guido Celano: Cesare Serano '’zio Cesarin'’
* Tino Schirinzi: Nicolino
* Fabio Traversa: Vittorio
* Lino Troisi: Lawyer Gianni D'Angelo
* Anna Bonaiuto: Laura Serano

## Premis

La pel·lícula va entrar a la competició a la 39a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, en la qual va guanyar el Lleó d'Argent al millor primer treball. Odorisio va ser guardonat com a millor director novell al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià, mentre que Tino Schirinzi va guanyar un Nastro d'argento al millor actor secundari.

## Referències

* ↑ Roberto Poppi. Dizionario del cinema italiano: I film. Gremese, 2000. ISBN 887742429X.
* ↑ Sciopèn a Il Cinematografo
* ↑ «Articolo sul film». abruzzoweb.it. Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 6 agost 2023].
* 1 2 Enrico Lancia. I premi del cinema. Gremese Editore, 1998, 1998. ISBN 8877422211.

## Enllaços externs

* Sciopèn a YouTube
# Bni Smih

Bni Smih (àrab بني سميح) és una comuna rural de la província de Xauen de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 16.987 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# AltBeacon

AltBeacon és un dels diversos protocols disponibles per a la implementació de la funcionalitat anomenada Beacon Bluetooth LE i va ser desenvolupat per l'empresa Radius Networks com a codi obert.

## Detalls tècnics

* Format de la trama d'identificadoció anomenada "Advertisement PDU" (Protocol Data Unit). Integrada per 47 bytes :
| Preàmbul | Adreça d'accés | Capçal de PDU | AdvA | AD Flags | Advertisement | CRC |
| 1 byte | 4 bytes | 2 bytes | 6 bytes | 3 bytes | 28 bytes | 3 bytes |
El camp Advertisement té el format:
| Longitud AD | Tipus AD | ID del fabricant | Codi de beacon | ID de beacon | RSSI | Reservat |
| 1 byte | 1 byte | 4 bytes | 6 bytes | 20 bytes | 2 bytes | 2 bytes |
AD : dades d'Advertisement
ID : identificador

## Vegeu també

* Bluetooth Low Energy
* Beacon Eddystone

## Referències

* ↑ «AltBeacon» (en anglès). https://store.radiusnetworks.com.+[Consulta: 3 juny 2017].
* ↑ «Understanding the different types of BLE Beacons | mbed» (en anglès). https://developer.mbed.org.+[Consulta: 3 juny 2017].
* ↑ «iBeacon Has Company: AltBeacon May Become a Default Standard for Android and Other Devices - BEEKn» (en anglès). BEEKn, 28-07-2014. Arxivat de l'original el 2015-08-13 [Consulta: 3 juny 2017]. Arxivat 2015-08-13 a Wayback Machine.
* ↑ «AltBeacon» (en anglès). https://github.com.+[Consulta: 3 juny 2017].
* ↑ «AltBeacon Specs» (en anglès). https://github.com.+[Consulta: 03/06/20º7].
# Stanislav Galić

Stanislav Galić és un antic oficial de l'Exèrcit Popular Iugoslau (JNA), que durant la Guerra de Bòsnia formà part de l'Exèrcit de la República Sèrbia (VRS). El 7 de setembre de 1992 es va convertir en el comandant del Cos Sarajevo-Romanija (SRK), la unitat del VRS que va assetjar Sarajevo, la capital de Bòsnia i Hercegovina. Galić ocupà aquest lloc fins al 10 d'agost de 1994, quan va ser substituït per Dragomir Milošević.

## Crims de guerra

El 1998 el Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia el va acusar per la seva responsabilitat individual amb càrrecs d'assassinat, actes inhumans, crims contra humanitat, atacs contra civils i violacions de les lleis i costums de la guerra. L'acusació va ser ajornada fins que Galić va ser detingut per unitats de la SFOR el 20 de desembre de 1999. El 5 de desembre de 2003 va acabar el seu judici amb una condemna de 20 anys de presó com responsable dels bombardejos i franctiradors de Sarajevo. Galić va apel·lar la sentència, però el 30 de novembre de 2006 la seva apel·lació va ser rebutjada, i el Tribunal d'apel·lació va augmentar la seva condemna a cadena perpètua. El 15 de gener de 2009 va ser transferit a una presó d'Alemanya per a complir la seva condemna.

## Referències

* ↑ «Judgement in the Case: The Prosecutor v. Stanislav Galić» (en anglès). ICTY, 05-12-2003. [Consulta: 7 març 2010].
* ↑ «Stanislav Galić Detained by SFOR in Bosnia and Herzegovina» (en anglès). ICTY, 20-12-2009. [Consulta: 7 març 2010]. PDF
* ↑ «Condemnen a cadena perpètua el responsable del setge a Sarajevo». Diari de Girona, 01-12-2006. [Consulta: 6 març 2010].
* ↑ «Stanislav Galić Transferred to Germany To Serve Sentence» (en anglès). ICTY, 15-01-2009. [Consulta: 7 març 2010].

## Enllaços externs

* Documentació sobre el procés a Stanislav Galić, Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (anglès)
# Vilanova (Sagàs)

Vilanova és una masia del municipi de Sagàs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Construïda al s. XVIII, les diferents llindes escampades per tota la casa donen testimoni dels avenços de la construcció: 1730, 1774, 1776 i 1806. La masia de Vilanova s'esmenta ja en el Fogatge de 1553: "En Vilanova de Valleriola" i pertany a la parròquia de Sant Esteve de Valldoriola. És una masia de planta rectangular amb la façana principal orientada a migdia, coberta amb doble vessant i carener paral·lel a la façana. Modificada exterior i interiorment, presenta una interessant i llarga sala, transversal a l'eix de la casa. Les eixides o porxos són d'arc de mig punt, igual que l'entrada principal. A tramuntana hi ha un pou amb una gran cisterna d'aigua (1806).

## Referències

* 1 2 3 «Mas Vilanova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Xian Bangdi

Xian Bangdi (11 d'agost de 1976) és una esportista xinesa que va competir en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les, guanyadora d'una medalla de plata al Campionat Mundial de Piragüisme de 1995 en la prova de K4 500 m.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Atlanta 1996, on va finalitzar quarta en la prova de K4 500 m.

## Palmarès internacional

Campionat del món :
| Any | Lloc | Medalla | Esdeveniment |
| 1995 | Duisburg ( Alemanya) | 2 | K4 500 m |

## Referències

* ↑ donar Xian Bangdi en Canoeresults.eu (en anglès).
* ↑ Llesta de medallistes olímpics i mundials en piragüisme (1936-2007): part 1, part 2. Federació Internacional de Piragüisme (anglès)
* ↑ Xian Bangdi Arxivat 2020-04-18 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).

## Enllaços externs

* http://www.canoeicf.com/site/canoeint/if/downloads/result/Pages%201-41%20from%20Medal%20Winners%20ICF%20updated%202007-2.pdf?MenuID=Results%2F1107%2F0%2CMedal%5Fwinners%5Fsince%5F1936%2F1510%2F0 ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 1: flatwater (now sprint): 1936–2007 at WebCite (archived 2009-01-21). Arxius addicionals: Wayback Machine (archived 2010-01-05).
* http://www.canoeicf.com/site/canoeint/if/downloads/result/Pages%2042-83%20from%20Medal%20Winners%20ICF%20updated%202007.pdf?MenuID=Results%2F1107%2F0%2CMedal%5Fwinners%5Fsince%5F1936%2F1510%2F0 ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 2: rest of flatwater (now sprint) and remaining canoeing disciplines: 1936–2007 at WebCite (archived 2009-11-09)
# Belk

Belk és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2007 tenia 205 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Belk tenia 214 habitants, 97 habitatges, i 70 famílies. La densitat de població era de 62,1 habitants/km².
Dels 97 habitatges en un 23,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,8% hi vivien parelles casades, en un 7,2% dones solteres, i en un 27,8% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,1% tenia menys de 18 anys, un 2,8% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 32,7% de 45 a 60 i un 19,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones hi havia 87,7 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.188 $ i la renda mediana per família de 43.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.313 $ mentre que les dones 18.500 $. La renda per capita de la població era de 16.848 $. Aproximadament el 2,8% de les famílies i el 6,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Scolopendra gigantea

Scolopendra gigantea és una espècie de miriàpode de la classe dels quilòpodes. Viu a Veneçuela (inclosa l'illa Margarita), Costa Rica, Colòmbia, República Dominicana, Mèxic i les illes de Trinidad, Jamaica, Aruba, Nicaragua, Puerto Rico i Curaçao. És el major representant del gènere Scolopendra, ja que pot arribar a longituds de 26 cm i pot superar 30 cm.
El seu verí és potent i tòxic pels humans produint una inflamació severa, calfreds, febre i debilitat. Però, malgrat ser dolorosa, la seva mossegada rarament és mortal pels éssers humans. A Veneçuela s'ha documentat la mort d'un nen per la seva mossegada.

## Referències

* ↑ R. M. Shelley & S. B. Kiser «Neotype designation and a diagnostic account for the centipede, Scolopendra gigantea L. 1758, with an account of S. galapagoensis Bollman 1889 (Chilopoda Scolopendromorpha Scolopendridae)». Tropical Zoology, 13, 1, 2000, pàg. 159–170.
* ↑ Bush SP, King BO, Norris RL, Stockwell SA «Centipede envenomation». Wilderness & environmental medicine, 12, 2, 2001, pàg. 93–9. PMID: 11434497.
* ↑ Niño de 4 años murió tras ser picado por ciempiés gigante «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-27. [Consulta: 13 gener 2021].; El Tiempo, Puerto La Cruz, Venezuela. (Consultat el 13 de Gener de 2021).

## Enllaços externs

* Scolopendra gigantea atacat per formigues (anglès)
* http://www.scolopendra.eu Arxivat 2015-03-21 a Wayback Machine.
* http://www.scolopendra.be Arxivat 2012-03-04 a Wayback Machine.
# Sebastià Santandreu i Sancho

Sebastià Santandreu Sancho (Son Sardina, Palma, 1907 - Koktebel, Crimea, 1982).
Fou un picapedrer mallorquí anarquista. Membre de la Confederació Nacional del Treball (CNT) des de 1931, va participar en la Guerra Civil Espanyola en el 20è batalló d'obres i fortificacions als fronts de Terol i de l'Ebre. Després de la guerra, s'exilià a França on va quedar internat als camps d'Argelers-Sur-Mer i a Bram. Posteriorment, seria reclutat per una Companyia de Treballadors Estrangers (CTE) francesa per treballar al departament de Cher. D'allà estant, l'octubre de 1940, sol·licitaria asil polític a Mèxic.
El 1941, amb l'ocupació nazi del país, fou enviat com a mà d'obra forçosa a Alemanya. Ubicat a Berlín, fou confinat al campament del barri de Rumelsburg on s’acomplí com a ajudant de transports a una empresa de productes carnis. El 1945, durant els últims dies de la guerra mundial, feu part del grup d’espanyols que van assaltar l’ambaixada franquista a Berlín davant la imminent victòria dels aliats. El grup s’apropià de les fitxes i els expedients dels elements que Franco havia tramès per ajudar els nazis. Finalment, van hissar la bandera republicana al balcó i s'hi van estar quinze dies allotjats.
Això no obstant, amb l’alliberació definitiva de la ciutat, els soviètics en van recelar i els van detenir. Conduïts cap a la comandància de la ciutat, van romandre presos fins que van ser traslladats a l'URSS. Aleshores foren internats a diversos Gupvi (ГУПВИ) en un periple que s’inicià amb l'entrada al camp nombre 27 de Krasni Bor, a Leningrad. Posteriorment, serien enviats al nombre 74 d’Oranski, a la regió de Nizhni Novgorod i, finalment, al camp nombre 186 d’Odessa, a Ucraïna. Reclosos durant tres anys, serien alliberats el 1948. Davant l'opció de tornar a França o marxar a Amèrica llatina, Sebastià optà per romandre a la Unió Soviètica i passà a laborar com a pagès a un sovkhoz estatal al poble de Koktebel. El 1960 s'afilià al Partit Comunista d'Espanya (PCE).

## Referències

* ↑ Gornals, Antoni. «Gabriel Arrom. Cultura i treball en la construcció de la identitat revolucionària a l'exili». Laberintos. Revista de estudios sobre los exilios culturales españoles, 23. Comunitat Valenciana [València], 2021, pàg. 41. ISSN: 1696-7410.
* ↑ Serrano, Secundino. La última gesta. Los republicanos que vencieron a Hitler (1939-1945). Madrid: Altea, 2005. ISBN 9788403096066.
* ↑ Iordache, Luiza. En el Gulag: españoles republicanos en los campos de concentración de Stalin. Barcelona: RBA, 2014, p. 193-200. ISBN 9788490562918.
* ↑ Encinas, Ángel Luís. Fuentes históricas para el estudio de la emigración española en la U.R.S.S (1936-2007). Madrid: Exterior XXI, 2008, p. 536. ISBN 978-84-612-6429-2.
# Bni Selmane

Bni Selmane (àrab بني سلمان) és una comuna rural de la província de Xauen de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 24.217 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Tallant (ganivet)

Un tallant o tallanta, especialment si és gran, és un tipus de ganivet emprat en carnisseries i cuines per a tallar la carn. Consta d'una fulla gran rectangular i un mànec.

## Referències

* ↑ Ganivet - Argot culinari i gastronòmic, al Termcat, per Josep M. Daró
* ↑ Tallanta, al Termcat
* ↑ Tallanta, a enciclopèdia.cat

## Vegeu també

* Deba bōchō
* Fulla (eina)
# Virus Editorial

Virus Editorial és un projecte autogestionat i assembleari d'edició i distribució alternativa amb seu a Barcelona, que va començar l'any 1991 per a la difusió del pensament crític i antiautoritari al servei dels moviments socials i de les editorials afins.
Amb un predomini dels gèneres de l'assaig, la narrativa i la literatura infantil, les publicacions de Virus Editorial tenen un abast temàtic divers: salut, pedagogia crítica, cultura lliure, anarquisme, antropologia, ecologia, feminisme, memòria històrica i alliberament nacional. El col·lectiu de Virus Editorial el formen en l'actualitat cinc persones treballadores.

## Referències

* ↑ «20 años de Virus editorial, 20 años de edición y distribución alternativa», 19-10-2011. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ Carrera, Mar. «L'abc de la fira Literal: pensament crític a Barcelona». Crític, 06-05-2016. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ «Ecofeixistes d'ahir i d'avui». Directa, 17-12-2019. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ «Virus editorial, más de veinte años creando y difundiendo cultura del libro». Gara, 05-03-2013. [Consulta: 19 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Lloc web- Virus editorial
# Yaiza Guimaré

Yaiza Guimaré (Las Palmas de Gran Canària, 1976) és una actriu espanyola.
Des dels 3 anys ha estudiat ballet i està llicenciada en Traducció i Interpretació d'alemany i anglès. També és coach corporal, i parla cinc idiomes (anglès, francès, alemany i castellà, entén una mica d'italià i hebreu). Fins 2000 va treballar com a presentadora a Televisión Canaria i va establir-se a Madrid per treballar com a actriu. Va debutar en cinema el 1996 amb Como un relámpago de Miguel Hermoso, però no va tenir cap paper destacat fins al 2006 amb Cándida de Guillermo Fesser i el 2008 amb Que parezca un accidente de Gerardo Herrero. Des de 2012, però, ha treballat a televisió, on s'ha fet coneguda pels seus papers secundari com Begoña a la sèrie de Netflix Élite i Elvira a la sèrie Hierro.

## Filmografia
### Televisión

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2012 | Hospital central | Adela | 1 episodi ("Mujeres de fuego") |
| 2013 | Cuéntame un cuento | Silvia | 1 episodi ("Los 3 créditos") |
| 2014 | La que se avecina | Matilde | 1 episodi ("Una sentencia, un atentado a Shakespeare y una tigresa encerrada") |
| 2013 | Cuéntame un cuento | Silvia | 1 episodi ("Los 3 créditos") |
| 2015 | Anima | Lucía | 1 episodi ("Pilot") |
| 2017 | Reinas | Maria d'Àustria | 2 episodis ("La abdicación" i "Venganza. El informe Rosso") |
| 2017 | Centro médico | Rebeca Cano | 2 episodis |
| 2018 | El mejor verano de mi vida | Ama del restaurant | |
| 2017 | Til vi falder | Agent immobiliària | |
| 2018 | + de 100 mentiras | Consuelo | 6 episodis |
| 2019 | Hierro | Elvira | 8 episodis |
| 2019 | Élite | Begoña | 9 episodis |

## Referències

* ↑ Yaiza Guimaré en continuo movimiento, Canarias 7, 20 de gener de 2019
* ↑ Yaiza Guimaré; «poder expresar mi mundo interior actuando es espectacular», The Citizen, 8 d'abril de 2019
* ↑ Gerardo Herrero ficha a la canaria Yaiza Guimaré para ´Que parezca un accidente´, La Provincia, 16 de gener de 2007
* ↑ Yaiza Guimaré: “La serie “Hierro” es la primera con acento canario” a micinexin.net, 28 de febrer de 2019
# Beliàievo

Beliàievo (en rus: Беляево) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2011 tenia 203 habitants. Pertany al districte rural d'Úsman.

## Referències

* ↑ «Комсомольская правда». «В Липецкой области в селе сгорело 103 дома». Николай Боков, 30 июля 2010. Проверено 01-08-2010
# Scomberoides commersonnianus

Scomberoides commersonnianus és una espècie de peix de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 120 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les regionst tropicals de l'Índic i de l'oest del Pacífic.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bni Rzine

Bni Rzine (àrab بني رزين) és una comuna rural de la província de Xauen de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 20.904 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Albert Ferrando i Jornet

Albert Ferrando i Jornet (Amposta, 27 de febrer de 1943 - Amposta, 27 de juliol de 2016) fou un futbolista català de la dècada de 1960.

## Trajectòria

Es formà al CF Amposta, club amb el qual jugà a tercera divisió. Ingressà al RCD Espanyol la temporada 1963-64, amb el qual debutà a primera divisió, disputant 6 partits de lliga. Fou cedit al CE L'Hospitalet i la UE Lleida, ambdós a segona divisió. El 1967 fou traspassat al Granada CF, on jugà tres temporades i tornà a primera divisió. També jugà amb l'UP Langreo a segona i el CD Tortosa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Antoni Ferrando Jornet». Gran Enciclopèdia Catalana, 30-04-2013. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Ens deixa Alberto Ferrando Jornet». RCD Espanyol, 27-07-2016. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Alberto Ferrando». Mundo Deportivo, 09-09-1963. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Faura tomó el mando del Tortosa». Mundo Deportivo, 06-08-1971. [Consulta: 7 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Sulmona

Sulmona és un municipi italià, situat a la conca del riu Gizio, a la regió d'Abruços i a la província de L'Aquila. L'any 2008 tenia 25.327 habitants. És una petita ciutat industrial i artesanal.
Antigament era coneguda amb el nom de Sulmo, lloc de naixença del poeta Ovidi.

## Referències

* ↑ «Sulmona». Enciclopedia Treccani. [Consulta: 15 maig 2023].
# Vil·la Remei

La Vil·la Remei és una obra del municipi de Sitges (Garraf) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta irregular amb un petit jardí situat a la part esquerra, des d'on s'accedeix a l'habitatge. Consta de planta baixa i un pis. A la façana que dona a la carretera hi ha, a la part inferior, dues obertures d'arc de mig punt amb ampit convex i protegides per una reixa. Al primer pis, un balcó ocupa tota la façana. Té baranes de ferro i tres obertures rectangulars. Sota el balcó s'estén una imposta amb decoració floral. L'edifici es corona amb una cornisa sostinguda per cartel·les i una barana d'obra amb obertures circulars. La coberta és plana i forma un terrat, d'on ressurt una petita torratxa.
La façana és arrebossada imitant encoixinat pla.

## Història

Segons consta a l'Arxiu Històric de Sitges, el 14 de març de 1911, Joan Bassa i Careny va demanar permís per edificar una casa al terreny de la seva propietat situat a la carretera de Barcelona - Santa Creu de Calafell. L'Ajuntament va aprovar el projecte el 16 de març del mateix any i un temps més tard, el 22 de juny, va donar-hi el vistiplau el "Cos Nacional d'Enginyers de Camins, Canals i Ports de la província de Barcelona".
El projecte original que constava de planta i pis amb balcó de dues obertures, es va ampliar en portar a terme l'obra, i va passar a ser de planta i pis amb balcó de tres obertures, sense modificar la decoració.
En l'actualitat l'edifici ha perdut la seva funció d'habitatge i s'utilitza com a botiga d'antiguitats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Vil·la Remei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].