OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Profeta (obra)

El Profeta (The Prophet) és un llibre de l'autor libanès Khalil Gibran. Consta de 26 assajos en prosa, escrits originalment en anglès. S'ha traduït a més de 40 llengües i és l'obra més coneguda de l'escriptor.

## Argument

El profeta Almustafà ha viscut a la ciutat estrangera d'Orfalese durant 12 anys, esperant l'arribada del vaixell que l'havia de tornar a la seva terra natal. Quan finalment arriba el dia en què el vaixell ve a la ciutat, la gent demana consell al profeta sobre diversos tòpics referents a la vida i la condició humana.
El llibre es divideix en diversos capítols que versen sobre el que el profeta afirma sobre els temes que els seus conciutadans li van plantejant: l'amor, el matrimoni, els fills, el donar, el menjar i el beure, la feina, l'alegria i el dolor, les cases, la roba, el comprar i el vendre, el crim i el càstig, les lleis, la llibertat, la raó i la passió, el dolor, el coneixement, l'ensenyança, l'amistat, la parla, el temps, el bé i el mal, la pregària, el plaer, la bellesa, la religió i la mort.

## El Jardí del Profeta

Després d'escriure El Profeta, Khalil Gibran va escriure El Jardí del Profeta, on es narren les converses del profeta Almustafa amb nou dels seus deixebles després del retorn a la seva terra natal, i que fou publicat el 1933 pòstumament.

## Referències

* ↑ «The Arab American Dialogue, Vol. 7, No. 3» (en anglès). [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ Gibran. «El Profeta». Arxivat de l'original el 2015-03-19. [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ «El Jardín del Profeta». Arxivat de l'original el 2014-08-16. [Consulta: 14 novembre 2014].
# Jean Samuel Pauly

Jean Samuel Pauly o Samuel Johannes Pauly, fou un dissenyador i fabricant d'armes nascut a Vechigen, prop de Berna, Suïssa el 13 d'abril de 1766.

## Carrera

El 1798, als 32 anys, Pauly es va convertir en Sergent d'Artilleria. Va lluitar com a membre de l'Exèrcit suís, al costat dels francesos, sota el comandament d'André Masséna. Durant les seves campanyes, el 1799, Pauly va escriure un manual sobre l'ús d'armes de foc.
Pauly es va traslladar a París el 1802, on va treballar en el disseny d'una aeronau i va mantenir contacte amb el fabricant d'armes de Saint-Étienne. El 1804 va dissenyar un pont automàtic. Pauly usava per a si mateix el títol de "Coronel Jean Samuel Pauly". Va establir un taller armer on va desenvolupar un mecanisme de dispar amb fulminat de mercuri. El 1809 va prendre com a empleat a l'alemany Johann Nikolaus von Dreyse, qui més tard seria l'inventor del famós fusell Dreyse.

## Cartutx auto-contingut

El 1808, amb la col·laboració del armer francès François Prélat, Pauly va crear el primer cartutx autocontingut, incorporant una base de coure amb fulminat de mercuri (la major innovació de Pauly), una beina de paper i una bala de punta roma. El cartutx s'introduia per la recambra i es disparava amb una agulla. A partir de llavors, l'arma de retrocàrrega de foc central amb percussió per agulla es convertiria en la principal característica de les armes de foc. L'arma corresponent també va ser desenvolupada per Pauly. Més tard, va realitzar una versió millorada, que va patentar el 29 de setembre de 1812. El cartutx va ser posteriorment millorat per l'armer francès Casimir Lefaucheux el 1836.
Després de la caiguda de Paris en mans dels aliats el 5 d'abril de 1814, von Dreyse va abandonar França i es va traslladar a Prússia i Pauly es va traslladar a Londres, on va continuar el desenvolupament de diverses armes sota el patrocini de Durs Egg.

## Referències

* ↑ "Johannes Samuel Pauly, later known as Jean Samuel or Samuel John, was born near Berne, Switzerland, in 1766" in Encyclopedia of Firearms - Page 225 by Harold Leslie Peterson
* ↑ Firearms by Roger Pauly p.94
* ↑ Chemical Analysis of Firearms, Ammunition, and Gunshot Residue by James Smyth Wallace Page 24
* ↑ A History of Firearms By W. Y. Carman p.121
# Harry Dénis

Henri Léonard Barthélémi Dénis, conegut com a Harry Dénis, (La Haia, 1896 -La Haia, 1971) fou un futbolista neerlandès, que jugà en la posició de defensa, guanyador d'una medalla olímpica.

## Biografia

Va néixer el 28 d'agost de 1896 a la ciutat de La Haia, població situada a la província d'Holanda Meridional. Va morir el 13 de juliol de 1971 a la ciutat de la Haia.

## Carrera esportiva

Membre de l'equip de futbol HBS Craeyenhout, entre 1911 i 1934 disputà 298 partits amb el seu equip fent un total de 16 gols. El 1925 guanyà la lliga neerlandesa.
L'any 1919 debutà amb la selecció de futbol dels Països Baixos, amb la qual jugà 56 partits. Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la competició olímpica de futbol. Posteriorment participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França), on fou quart, i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 realitzats a Amsterdam (Països Baixos), on finalitzà en novena posició i fou l'encarregat de realitzar el Jurament Olímpic per part dels atletes en la cerimònia inaugural dels Jocs.

## Referències

* ↑ «Dutch Olympic Committee» (en neerlandès). Arxivat de l'original el 2007-07-10.
* ↑ Profile - Voetbal Legends (neerlandès)
* ↑ Intl career stats - EU Football (neerlandès)
* ↑ «Olympedia – Harry Dénis». [Consulta: 13 setembre 2024].

## Enllaços externs

* (neerlandès) Dénis, Henri Léonard Barthélémi (1896-1971)
# Gujarat (desambiguació)

«Gujarat» té aquests significats:
* Gujarat (regió)
* Gujarat, estat de l'Índia
* Sultanat de Gujarat
# Districte de Lucerna

El Districte de Lucerna és un dels 5 districtes del cantó de Lucerna (Suïssa). Té una població de 166307 habitants (cens de 2007) i una superfície de 259.92 km². El cap del districte és Lucerna i està format per 19 municipis.

## Municipi

| Municipi | Habitants (Des. 2007) | Superfície en km² | Número SFOS |
| Adligenswil | 5.412 | 6.99 | 1051 |
| Buchrain | 5.391 | 4.80 | 1052 |
| Dierikon | 1.268 | 2.78 | 1053 |
| Ebikon | 11.631 | 9.69 | 1054 |
| Gisikon | 916 | 1.08 | 1055 |
| Greppen | 945 | 5.25 | 1056 |
| Honau | 357 | 1.25 | 1057 |
| Horw | 12.896 | 20.43 | 1058 |
| Kriens | 25.691 | 27.31 | 1059 |
| Littau | 16.611 | 13.27 | 1060 |
| Lucerna | 58.381 | 24.15 | 1061 |
| Malters | 6.283 | 28.57 | 1062 |
| Meggen | 6.453 | 13.93 | 1063 |
| Meierskappel | 1.203 | 9.23 | 1064 |
| Root | 3.949 | 8.65 | 1065 |
| Schwarzenberg | 1.602 | 39.31 | 1066 |
| Udligenswil | 2.080 | 6.22 | 1067 |
| Vitznau | 1.218 | 11.76 | 1068 |
| Weggis | 4.020 | 25.29 | 1069 |
| Total (19) | 166.307 | 259.92 | 0303 |

## Vegeu també

* Districtes del Cantó de Lucerna
# Francis Bazire

Francis Bazire (Écalles-Alix, 17 d'abril de 1939 - Rouen, 16 de gener de 2022) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1965 i 1966. Com amateur guanyar una medalla d'or als Jocs del Mediterrani de 1963 i una medalla de plata al Campionat del món en ruta de 1963, per darrere de l'italià Flaviano Vicentini.

## Palmarès

* 1962
** Campió de França amateur en ruta
** 1r al Tour d'Eure-et-Loir
* 1963
** Medalla d'or als Jocs del Mediterrani de 1963 en ruta
** 1r al Tour d'Eure-et-Loir

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats.com
# El Progreso (diari de Lugo)

El Progreso és un diari en castellà i gallec d'informació general i centrada sobretot en la província de Lugo. Pertany al Grup El Progreso.
El va fundar el 1908 Purificación de Cora y Más Villafuerte i sempre ha estat en mans de la seva família. La seva presidenta actual és Blanca García Montenegro.
Avui en dia és un dels diaris de referència a Galícia. La seu editorial es troba al carrer Ribadeo de Lugo, al costat del parc de Rosalía de Castro.

## Enllaços externs

* Pàgina web del diari
# Glacera Viedma

La glacera Viedma és una glacera situada en part a la zona de litigi del camp de gel Patagó Sud, entre Xile i l'Argentina. En el costat argentí la glacera integra el Parc Nacional Los Glaciares, província de Santa Cruz, mentre que en el costat xilè la glacera forma part del Parc Nacional Bernardo O'Higgins, i se situa a la regió de Magallanes. El sector oriental de la glacera, en la seva desembocadura en el llac Viedma, és completament argentí, mentre que el seu sector occidental és reclamat per tots dos països com a part dels seus respectius territoris, a excepció dels extrems del vessant nord que, descendint del camp de gel, parteixen de territori xilè.
És la glacera més gran del Parc Nacional Los Glaciares, seguida per Upsala i la segona més gran de l'hemisferi sud solament després de la glacera Pío XI. El seu naixent es troba al SE del volcà Lautaro i la seva longitud és de 70 km; per tal motiu és la glacera més llarga de Sud-amèrica. És coneguda a més per les tres bandes de cendres producte d'erupcions passades d'aquest volcà. Descendeix del camp de gel Patagó Sud i corre en un canó format entre els turons Huemul i Campana, per finalment desembocar sobre el llac Viedma.
El front de la glacera es pot observar en embarcacions des del llac Viedma i té 2,5 quilòmetres d'ample per 50 metres d'altura. La superfície total arriba als 977 km². Dins de la glacera es destaca el nunatak Viedma.

## Excursions turístiques

La glacera és un dels principals atractius de la localitat turística del Chaltén. Existeix un concessionari de parcs nacionals que realitza excursions turístiques de diversa índole:
* Opció "Viedma Light" (excursió al capdavant de la glacera): es realitza un viatge en catamarà que recorre el front glacial i el llac Viedma. L'excursió surt del moll de badia Túnel, que es troba a 18 km del Chaltén. Dura dues hores i mitja.
* Opció "Ice Trek" (navegació a la glacera i tresc): es realitza una excursió de sis hores que inclouen un viatge amb vaixell a la glacera i un recorregut de dues hores i mitja i 400 m sobre la glacera fent tresc senzill amb grampons.
* Opció "Viedma-pro" (escalada en el gel): una excursió de nou hores que inclou escalada en el gel.

## Referències

* ↑ «Glacera Viedma».
* ↑ «Llac i glacera Viedma». Arxivat de l'original el 2014-12-10. [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «Patagònia aventura». Arxivat de l'original el 2019-02-01. [Consulta: 29 abril 2021].

## Enllaços externs

* Navegació en el llac Viedma Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine.
# Disques optiques (Rotorelief)

Disques optiques. Rotorelief és una obra de Marcel Duchamp de 1935. Està composta per sis discs pintats amb diferents motius per ambdues cares de manera que es poden veure de 12 maneres diferents. Duchamp les va realitzar sobre un material barat seguint un procediment industrial. D'aquesta manera, una vegada acabats els va presentar a la fira de l'invent Concours Lépine de París en 1935 com un disc fonografòptic. A més dels discs va fer una funda per guardar-los i va incloure un aparell per a poder fer que giraren, ho va fer amb un tocadiscs normal. Però en posar els discs al plat i fer-los girar no va aconseguir fer sonar res, ja que segons l'artista era música per als sords.
El 2018, l'autor francès Francois Avelanet feu un mural de 64 metres a la casa de l'artista a Buenos Aires, i es basà en aquesta obra.

## Referències

* ↑ 50 obras maestras de la Colección del IVAM : 1900-1950. València: Institut Valencià d'Art Modern, 2019. ISBN 978-84-482-6416-1.
* ↑ «La magia de Marcel Duchamp en Congreso: el arte sale a la calle para convertirla en una fiesta». Clarín, 07-09-2019. [Consulta: 23 novembre 2021].
# Francis Blanche

Francis Blanche (11è districte de París, 20 de juliol de 1921 - 15è districte de París, 6 de juliol de 1974) fou un actor, cantant i humorista francès.
Va néixer el 20 de Juliol 1921. Era d'una família d'artistes i d'actors, com el seu pare, Louis Blanche, o el seu oncle, el pintor Emmanuel Blanche. Així doncs va formar un duo amb el seu company, Pierre Dac. Van fer espectacles còmics durant anys, com el famós Sâr Rabindranath Duval. Fou també l'autor de nombrosos enganys telefònics als anys 1980. Va ser actor en un gran nombre de pel·lícules des del 1942 fins a la seva mort, d'un atac de cor als 52 anys.

## Referències

* ↑ Blanche, Jean-Marie; Tranlé, Evelyne. Francis Blanche, mon père (en francès). Place des éditeurs, 2011-11-17. ISBN 978-2-259-21644-9.
* ↑ Hoffmann, Stéphane «Les années Blanche». Le Figaro Magazine, 11-03-2022, pàg. 82.
# Gondwanatitan faustoi

Gondwanatitan faustoi (Gondwanatitan, "tità de Gondwana") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure sauròpode titanosàurid, que va viure a la fi del període Cretaci superior, fa aproximadament 83 milions d'anys, en el Santonià, en el territori que avui és Sud-amèrica. Nomenat a causa de l'antic superccontinent de Gondwana que va unir una vegada els continents meridionals moderns (Sud-amèrica, Àfrica, Austràlia, Antàrtida i l'Índia). Gondwanatitan és un relativament petit, al voltant de 8 a 10 metres de llarg i 10 tones de pes, estant lleugerament construït.
El Gondwanatitan faustoi, es descriu i es compara amb altres membres d'aquest clado de sauròpodes. L'espècimen consisteix en un esquelet incomplet (MN 4111-V) que prové de la regió d'Álvares Machado, Estat de São Paulo, del Brasil i va ser trobat en els dipòsits continentals de la Formació Adamantina del Grup Bauru del Cretaci inferior. Aquest tàxon té les següents autapomorfías, superfícies articulessis distales de les vèrtebres caudals proximals i mitjanes amb forma de cor, cresta deltopectoral de l'húmer desenvolupada i corbada medialmente, la tíbia amb la part anterior de l'articulació próximal que projecta dorsalment i de la cresta cnemial corbada lleument a lateral. Encara que la seva posició filogenètica no aquesta clara, aquest tàxon no aquesta estretament vinculat als membres de saltasaurí i es pot també distingir de titanosaures més basals com andesaure i malawisaure. Comparteix almenys un caràcter únic amb eolosaure, una espina dorsal neural fortament dirigida cap a anterior en les caudals proximals i mediocaudals anteriors i però més material de tots dos taxons és necessari per confirmar una propera relacions entre ells.

## Referències

* ↑ Paul, Gregory S. The Princeton Field Guide to Dinosaurs (en anglès). 2a ed.. Princeton University Press, 2016, p. 234. ISBN Princeton University Press.
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# El Progreso (Guatemala)

El Progreso és un departament que està situat a la regió nord-oriental de Guatemala, la capital departamental és Guastatoya, que es troba a 74 kilòmetres de la capital de Guatemala. Limita al Nord amb els departaments d'Alta Verapaz i Baja Verapaz; al Sud amb Guatemala i Jalapa; a l'est amb Zacapa i Jalapa; i a l'oest amb Baja Verapaz i Guatemala.

## Idioma

Amb la forta colonització espanyola que es va arrelar en aquesta regió, el departament del Progrés es va convertir ràpidament en via de pas mercantil entre el Carib i Espanya, per la qual cosa l'idioma espanyol es va assentar definitivament i els antics pobladors van ser transculturitzats i els seus idiomes desaparegueren, i entre alguns dialectes maies.

## Divisió administrativa

Té 8 municipis que són:
* El Jícaro
* Guastatoya
* Morazán
* Sanarate
* Sansare
* San Agustín Acasaguastlán
* San Antonio La Paz
* San Cristóbal Acasaguastlán
# Joan de Ragusa

Joan de Ragusa O.P. (Iohannis [Stojković] de Ragusio) (prop de 1395, República de Ragusa, avui Croàcia - † 20 d'octubre de 1443, Lausanne, avui Suïssa) fou un teòleg dominic. Fou nomenat pseudocardenal per l'antipapa Fèlix V i participà com a nunci al Concili de Basilea.

## Biografia

Estudià a Ragusa, després a la Universitat de Pàdua i a la Sorbona de París. El papa Martí V el designà per fer la lectura d'obertura del Concili de Pavia el 1423, durant el qual exhortà a reformar l'Església. Esdevingué professor a la Universitat de Bolonya i convencé el papa Martí V per organitzar un Concili a Basilea. Fou nomenat teòleg del Concili General i l'obrí el 1431. Ragusa també fou nomenat secretari general del Concili. L'enviaren a Constantinoble i sabé convèncer l'emperador Joan VIII Paleòleg per designar un ambaixador al Concili.
Al Concili Joan de Ragusa predicà contra les doctrines dels hussites. Contra el seu opositor Johannes Rokcyana, fra Ragusa defensà el dret de l'Església de distribuir la comunió als lais només sota la forma del pa. En les tensions entre el papa Eugeni IV i el Concili de Basilea, Ragusa prengué part pel conciliarisme i defensà la superioritat del Concili sobre el Papa.
El 1438 fou nomenat bisbe titular d'Argeș a Valàquia pel Concili de Basilea i donà suport a l'elecció de l'antipapa Fèlix V el 1439. El Concili i l'antipapa l'enviaren a la dieta de Frankfurt, a Múnic i a Viena per defensar els afers del Concili. És conegut com un teòleg important del conciliarisme, com un especialista de la literatura patrística i medieval i com un gran humanista. És autor del cèlebre Tractatus de Ecclesia.
L'antipapa Fèlix V el creà cardenal durant el seu consistori del 2 d'octubre de 1440. El cardenal de Ragusa deixà Basilea amb l'antipapa el 1442 i visqué a Lausana, on finalment morí.

## Referències

* ↑ Jedin, H.; Dolan, J.P.. History of the Church: From the High Middle Ages to the eve of the Reformation. Burns & Oates, 1980, p. 1-PA733. ISBN 978-0-86012-086-5.
* ↑ John Wilkes (of Milland House, Sussex.). Encyclopaedia Londinensis; or an universal dictionary of arts, sciences, and literature .... publisher not identified, 1812, p. 223-.
* ↑ MATTHEW BUNSON, OSV's Encyclopedia of Catholic History (2004), p. 505.
* ↑ Història de l'Església al segle XV (en).
* ↑ Johannes (de Ragusa). Magistri Iohannis [Stojković] de Ragusio ... Tractatus de ecclesia. Hrvatska Dominikanska Provincija et Kršćanska Sadašnjost, 1983.
* ↑ J. Santiago Madrigal Terrazas. La eclesiología de Juan de Ragusa O.P. (1390/95-1443): estudio e interpretación de su Tractatus de Ecclesia. Univ Pontifica Comillas, 1995, p. 21–. ISBN 978-84-87840-72-2.
# Haffouz

Haffouz (àrab: حفوز, Ḥaffūz) és una ciutat d'uns 15.000 habitants a Tunísia, a la governació de Kairuan, situada uns 30 km a l'oest de Kairuan. És propera al Djebel Ousselat, que es troba al nord de la ciutat. És capçalera d'una delegació de 43.730 habitants.

## Economia

L'economia és essencialment agrícola i hi predomina el cultiu de l'olivera.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 41 56 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en vuit sectors o imades:
* Hafouz Centre (41 56 51)
* Khit El Oued (41 56 52)
* Oued El Jabbès (41 56 53)
* El Aîn El Beidha (41 56 54)
* El Houfia (41 56 55)
* Cherichira (41 56 56)
* Traza Sud (41 56 57)
* Ouled Khalfallah (41 56 58)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 41 16).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 97-101. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 155. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Franz West

Franz West (Viena, 16 de febrer de 1947 - 26 de juliol de 2012) va ser un escultor, pintor i dissenyador austríac, un dels els artistes més importants dels segles XX i XXI al seu país, sobretot conegut arran d'unes creacions anomenades Passstücke. Estava casat amb l'artista georgiana Tamuna Sirbiladze, i rebé els premis Wolfgang-Hahn, del Museu Ludwig de Colònia (1998), l'Skulpturenpreis de la Fundació Generali (1998), el premi Otto Mauer (1986, Viena) i el Lleó d'Or per la carrera artística (2011, Biennal de Venècia). Durant els últims 20 anys ha estat present en grans esdeveniments artístics, com la Documenta de Kassel o la Biennal de Venècia.
West no va iniciar de manera seriosa els seus estudis en matèria artística fins als 26 anys quan, entre 1977 i 1983, va estudiar a l'acadèmia de belles arts de Viena al costat de Bruno Gironcoli. De totes maneres, als anys 70 ja havia fet alguns dibuixos, i aviat va passar a treballar el collage tot incorporant retalls de revistes a les seves obres, clar signe de la influència del Pop Art en aquesta etapa de la seva activitat artística, que sorgí com una reacció a l'accionisme vienès.
A finals de la dècada dels 90, West va passar a elaborar grans peces d'alumini lacat, sovint inspirades en les salsitxes vieneses. Les peces, monocroms i de superfície irregular, estaven pensades per seure-hi i jaure-hi a sobre.
| « | No importa quin aspecte té l'art, sinó com s'utilitza. | » |
| — Franz West |||
Al llarg de la seva carrera, West ha col·laborat amb altres artistes, com Bernhard Cella, Douglas Gordon, el músic Fred Jellinek, el dissenyador de mobles Mathis Esterhazy, i la ceramista Tamuna Sirbiladze, qui al seu torn és la seva vídua.

## Referències

* ↑ Article al diari Ara, el 26 de juliol de 2012
* ↑ Johnson, Ken, "Sculpture That Asks You to Set a Spell", New York Times.com / Art & Design / Art Review, 19 desembre 2008
* 1 2 Christopher Knight (March 31, 2009), Review: Franz West at LACMA Los Angeles Times.
* 1 2 Roberta Smith (July 26, 2012), Franz West Is Dead at 65; Creator of an Art Universe New York Times.
* ↑ http://www.gagosian.com/artists/franz-west/ Arxivat 2017-06-16 a Wayback Machine.
* ↑ Smith, Roberta, "Designers for a Day: Sculptors Take a Turn", New York Times.com / Art & Design / Art Review, 10 setembre 2004
* ↑ La col·laboració de West i Cella
* ↑ Michael Brenson (June 21, 1991), 2 Austrians Who Find Anxiety in the Familiar New York Times

## Enllaços externs

* http://www.bbc.co.uk/news/entertainment-arts-18998968#story_continues_1
* http://www.gagosian.com/artists/franz-west/ Arxivat 2017-06-16 a Wayback Machine.