OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mastòcit

Un mastòcit o una cèl·lula encebada és una cèl·lula que té el seu origen en la medul·la òssia, on s'originen els precursors immadurs, que tenen un curt recorregut en la sang i que en arribar als teixits, especialment el teixit conjuntiu, es converteixen en mastòcits. Segons el teixit on maduri, el mastòcit tindrà diferents característiques.
Tot i que són majoritàriament reconeguts pel seu rol en els processos d'al·lèrgia i anafilaxi (inicien la reacció anafilàctica o d'hipersensibilitat immediata, que és una reacció inflamatòria produïda per proteïnes estranyes a l'organisme), també juguen un important paper protector en la defensa contra patògens, la curació de ferides i en la producció de picor.

## Origen i classificació

Descrits per Paul Ehrlich l'any 1878 a la seva tesi doctoral, on erròniament va creure que eren cèl·lules que servien per a nodrir als teixits, i per això les va anomenar "mastzellen" (del grec masto, alimentar). Avui en dia se'ls considera part del sistema immunitari.
Se'n coneixen de dos tipus, els del teixit connectiu i una munió de diferents mastòcits de mucoses. Es troben presents prop dels vasos sanguinis, i especialment nombrosos als espais que fan de frontera entre l'exterior i l'interior de l'organisme: pell, mucoses del pulmó i tracte digestiu, així com a la boca, conjuntiva i nas.

## Morfologia

Posseeixen reticle endoplasmàtic rugós i aparell de Golgi. En el seu citoplasma hi són presents unes vesícules que contenen mediadors químics, així com heparina i histamina. Expressen, igual que els basòfils, la proteïna CD34 a la seva membrana.

## Reacció anafilàctica

Després del primer contacte amb l'antigen, els mastòcits queden sensibilitzats amb immunoglobulines en la seva superfície. Quan el mateix antigen arriba de nou a l'organisme, s'uneix l'antigen a l'anticòs sintetitzat pels plasmòcits. Aquest complex antigen-anticòs (Ag-Ac) és l'encarregat d'alliberar els mediadors químics que es troben als grànuls del citoplasma mastocític.

## Referències

* ↑ «Mastòcit». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Mastòcit». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Paderne de Allariz

Paderne de Allariz és un municipi de la Província d'Ourense a Galícia. Pertany a la Comarca de Allariz-Maceda.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 | 2009 |
| 3.785 | 3.800 | 3.275 | 2.218 | 1.630 | 1.597 |
| Fonts: INE, IGE i (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) ||||||

## Parròquies

* Cantoña (San Mamede)
* Coucieiro (San Vicente)
* Figueiredo (San Pedro)
* Figueiroá (San Xillao)
* Golpellás (Santa Baia)
* Paderne (San Cibrao)
* San Lourenzo de Siabal (San Lourenzo)
* San Salvador de Mourisco (San Salvador)
* San Xes (San Xes)
* Solbeira (San Salvador)

## Referències

* 1 2 «Paderne de Allariz | enciclopèdia.cat». GEC. [Consulta: 8 maig 2021].
# Jaume Botella Mayor

Jaume Botella Mayor (La Vila Joiosa, 22 d'octubre de 1931 - 1995) fou un polític valencià, darrer alcalde del franquisme de La Vila Joiosa i diputat a les Corts Valencianes durant la II Legislatura.

## Biografia

Va estudiar per a tècnic industrial i va treballar en empreses tèxtils, xocolateres i en una assessoria d'inversions i finançament. El 1973 fou nomenat regidor de La Vila Joiosa pel terç sindical. Cap al juliol de 1974 en fou nomenat alcalde, càrrec que fa mantenir fins a les eleccions municipals espanyoles de 1979. Durant el seu mandat es van fer gestions per a construir-hi una residència sanitària, un institut de formació professional i el Casino de la Vila.
En 1981 es va afiliar a Alianza Popular, del que en serà president local i president comarcal de la Marina Baixa. Fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1987. Fou vocal de la Comissió d'Indústria, Comerç i Turisme i de la Comissió Permanent no legislativa de Seguretat Nuclear de les Corts Valencianes.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.96. ISBN 9788495484802.
* ↑ La historia de un casino sin suerte a Diario Información, 21 de març de 2010
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 2 juny 2015].
# Lancia Astura

El Lancia Astura és un automòbil de turisme fabricat per la marca italiana Lancia entre 1931 i 1939.
El Astura va ser llançat com a substitut del reeixit Lancia Lambda. Comptava en les seves primeres dues sèries amb un motor de 8 cilindres en V, amb una obertura de 19º, una cilindrada de 2.606 litres i una potència màxima de 72 hp a 4000 rpm. Gràcies al seu baix pes (950 kg) el Astura aconseguia bons registres d'acceleració amb una velocitat màxima declarada de 125 km/h. En les sèries 2:04 la cilidrada i potència del motor van ser augmentats a 2973 cc i 82 hp respectivament. Es van presentar en total 4 sèries d'aquest model amb nombrosos canvis de dissenys. Un total de 2912 exemplars van ser comercialitzats fins al cessament de la seva producció en 1939.

## Vegeu també

* Lancia
* Annex: Models de Lancia
* Annex: Prototips de Lancia
* Lancia Chivasso
* Centre Stile Lancia

## Galeria

* Lancia Astura Pourtout 1938.
* Lancia Astura 233C Aerodynamica 1935.
* Lancia Astura 1932.

## Referències

* ↑ Lancia. Dalton Watson, 1976. ISBN 0-901564-22-2.
# Joan Rivers

Joan Rivers (Brooklyn i Nova York, 8 de juny de 1933 - Mount Sinai Hospital, 4 de setembre de 2014) nascuda Joan Alexandra Molinsky,fou una actriu, comediant, escriptora, productora i estrella de la televisió americana, amb una vida controvertida i polèmica.
Rivers va esdevenir coneguda el 1965 quan va ser convidada al programa The Tonight Show. Aconsellada pel seu mentor, Johnny Carson, el programa va mostrar el seu estil còmic. El 1986, amb el seu propi programa The Late Show with Joan Rivers, esdevingué la primera dona a fer un programa d'entrevistes nocturn a la televisió. Després va fer The Joan Rivers Show (1989–1993), que va guanyar un Daytime Emmy. En els seus últims anys, Rivers fou particularment coneguda per fer entrevistes còmiques a persones famoses i per caminar per la catifa vermella durant els programes. Del 2010 al 2014 va co-presentar el xou Fashion Police. També va participar en sèries com Joan & Melissa: Joan Knows Best?, del 2011 al 2014, amb la seva filla Melissa Rivers. Se li va dedicar el documental Joan Rivers: A Piece of Work (2010).
Rivers va participar en diversos àlbums còmics, i fou nominada el 1984 per als premis Grammy pel seu àlbum What Becomes a Semi-Legend Most?. Fou nominada el 1994 per la Tony Award for Best Actress in a Play per la seva performance sobre el títol Sally Marr... and Her Escorts. El 2015, Rivers va rebre un premi Grammy Award pòstum pel seu llibre, Diary of a Mad Diva.
Rivers va ser l'autora de 12 llibres molt venuts de memòries i humor. Rivers va impulsar una línia de joies i roba al canal de venda QVC. El 1968, el crític de televisió del The New York Times Jack Gould va dir que Rivers havia estat "molt possiblement la dona viva més intuïtivament divertida".

## Referències

* ↑ Goldman, Shalom.
* ↑ Joan Rivers' Greatest Red Carpet Moments.
* ↑ "How Joan Rivers Changed the Red Carpet Interview Forever With One Simple Question: Watch Her Best Moments!"
* ↑ Ann Oldenburg, USA TODAY (February 8, 2015).
* ↑ Cavan Sieczkowski (September 5, 2014).
* ↑ Jack Gould (October 3, 1968).
# Kalanchoe alticola

Kalanchoe alticola és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, que pertany a la família Crassulaceae.

## Descripció

És una planta perenne, glabra per tot arreu.
Rizoma horitzontal, poc profund, allargat, de 5 mm de diàmetre, perllongat al vèrtex en brot aeri erecte de 25 cm d'alçada, ocasionalment també amb brots laterals. El brot porta a la meitat basa fins a 5 parells de fulles lleugerament glauques, solapades, una mica suculentes, per sobre de les quals duu un o dos parells remots de fulles reduïdes separades per llargs entrenusos i acaben en una inflorescència dichasio-corimbosa de 5 cm de diàmetre.
Les fulles inferiors són sèssils, estrenyent-se gradualment fins a la base, més amples per sobre del mig, obtuses, de fins a 4 cm de llarg i 2 cm d'ample, amb el marge subcoriaci sencer.
Les fulles de l'eix de la inflorescència són semblants, de fins a 1,5 cm de llargada i 1 cm d'amplada.
Les flors són erectes; calze de 4 a 7 mm; sèpals lineal-lanceolats, aguts; corol·la de color groc a taronja, tub allargat-ampul·lós, de 10 a 12 mm; pètals lanceolats, aguts, campanulats, de 5 a 7 mm de llarg i de 2 a 3 mm d'ample. Floreix de maig a setembre.

## Distribució

Planta endèmica del nord de Sud-àfrica i nord-oest de Eswatini. Creix en torba sobre roca granítica.

## Taxonomia

Kalanchoe alticola va ser descrita per Robert Harold Compton (Compton) i publicada al Journal of South African Botany 41(1): 47. 1975.

### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
alticola: epítet llatí que significa 'que creix en llocs alts'.

## Referències

* ↑ «Kalanchoe alticola». International Crassulaceae Network.
* ↑ «Kalanchoe alticola Compton». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
# Menjamel de Lady MacGregor

El menjamel de Lady MacGregor (Macgregoria pulchra) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae) i única espècie del gènere Macgregoria De Vis, 1897.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos del sud-est i oest de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Menjamel de Lady MacGregor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2022(català)
# Olmiïta

L'olmiïta és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom de Filippo Olmi, del CNR, el Centre di Studio per la Minerogenesi ela Geochimica Applicata de Florència, Itàlia.

## Característiques

L'olmiïta és un silicat de fórmula química CaMn[SiO₃(OH)](OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2006. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 5 i 5,5. És l'anàleg de la poldervaartita amb Mn$^{2+}$ dominant.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'olmiïta pertany a «9.AF - Nesosilicats amb anions addicionals; cations en [4], [5] i/o només coordinació [6]» juntament amb els següents minerals: sil·limanita, andalucita, kanonaïta, cianita, mullita, krieselita, boromullita, yoderita, magnesiostaurolita, estaurolita, zincostaurolita, topazi, norbergita, al·leghanyita, condrodita, reinhardbraunsita, kumtyubeïta, hidroxilcondrodita, humita, manganhumita, clinohumita, sonolita, hidroxilclinohumita, leucofenicita, ribbeïta, jerrygibbsita, franciscanita, örebroïta, welinita, el·lenbergerita, sismondita, magnesiocloritoide, ottrelita i poldervaartita.

## Formació i jaciments

És un producte d'alteració hidrotermal. Va ser descoberta a la mina N'Chwaning II, a Kuruman, al camp de manganès del Kalahari (Cap Septentrional, Sud-àfrica). Al mateix país també ha estat trobada a les mines N'Chwaning III i Wessels. També ha estat descrita a Långban, al municipi de Filipstad (Suècia). Són els únics indrets on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Olmiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 octubre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Joaquim Avellà i Vives

Joaquim Avellà i Vives (Valls, 1901 - 26 de febrer de 1967) fou un professor i un jurista català.

## Biografia
### Joventut

Fill de Joaquim Avellà Guàrdia, va cursar els estudis de primària a l'escola municipal de Valls, i el batxillerat a l'institut de Tarragona. L'any 1924 es tragué, amb la màxima qualificació, el doctorat de filosofia i lletres a la Universitat Central de Madrid amb les tesis doctorals Los cabildos coloniales i El consulado de Lima. L'any 1930 va prendre part del Tercer Congreso de Historia y Geografía Hispanoamericana a Sevilla, i l'any 1933 va seguir els cursets de formació per professors.

### Vida adulta

Al finalitzar els cursets de formació al professorat del 1933, començà a impartir classes a instituts de Salamanca i Pamplona. El 19 de setembre de 1940 va ser nomenat catedràtic d'institut d'ensenyança mitjana en les matèries de geografia i història. L'any 1942 fou el catedràtic de l'institut de Tarragona fins al curs 1966-1967 (que no acabà, per defunció), i durant els anys 1955-1960, en fou el director.
El 19 de febrer de 1940 es va col·legiar com a advocat. Va ser el tresorer de la Junta de Govern del Col·legi Provincial d'Advocats, i el juny de 1953 esdevingué el vocal titular del Tribunal Provincial Contenciós Administratiu, de l'Audiència Provincial de Tarragona.
Del 1947 fins als anys 60, fou el sotspresident de la Reial Societat Arqueològica Tarraconense. També formà part del Servicio de Defensa del Patrimonio Artístico i de l'Asociación de Amigos de los Castillos i del Consell Internacional de Museus (ICOM). També fou el conservador i secretari del patronat del Museu de Valls a partir del 1955.

## Publicacions
### En revistes

* Cultura (Valls)
** Urbanismo y ordenación del territorio
** El factor humano en el Campo de Tarragona (1953)
** Riqueza o pobreza en las comarcas de Tarragona (1956)
** Los castillos medievales en la comarcs de Tarragona (1967)
* Butlletí Arqueològic
** La iglesia parroquial de Alcover y su retablo mayor (1948)
** Estudio geopolítico de la Corona de Aragón (1952)
* Diario Español
** Gaudí en los archivos del Instituto de Tarragona (1960)

### Tesis doctorals

* Los cabildos coloniales (Madrid, 1934)

### Llibres

* Tarragona romana (síntesis histórica) (Valls, 1967)

## Referències

* 1 2 3 4 5 Güell, Manel; Rovira-Gómez, Salvador. Biografies de Tarragona. Benicarló: Edicions Onada, 2010-2013.
# Kalanchoe boranae

Kalanchoe boranae és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, de la família de les Crassulaceae.

## Descripció

És un arbust glabre perenne de fins a 2 m d'alçada.
Les fulles són peciolades, verdes, lleugerament pruïnoses, pecíol terete, acanalades a l'anvers, eixamplades a la base, de color púrpura, de fins a 7 cm de llarg, làmina oblong-ovada a subcordada, de fins a 30 cm de llarg i 15 cm d'ample, punta aguda, base truncada a subcordada, marges crenats o doblement crenat.
Les inflorescències són cimes paniculades, de 50 x 30 cm, pedicels de 9 a 15 mm.
Les flors són erectes, tub de calze de 0,5 a 1 mm, sèpals estretament lanceolats, de 7 a 13 mm de llarg i de 1,5 a 2,5 mm d'ample, tub de corol·la de 17 a 19 mm, verd groguenc, pètals de 9 a 10 mm de llarg i de 5 a 6,5 mm d'ample, estams superiors o grocs sobresortints, anteres de 1,3 a 1,5 mm, amb glàndula apical.

## Distribució

Planta endèmica del nord-est de Kènia. Creix en llocs rocosos secs, de 930 a 1450 m d'altitud.

## Taxonomia

Kalanchoe boranae va ser descrita per Raadts i publicada a Willdenowia 13: 378, f. 2a, 3a. 1983.

### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
boranae: epítet que fa referència al grup ètnic Boran que habita la regió on es troba aquesta planta a Kènia.

## Referències

* ↑ «Kalanchoe boranae». International Crassulaceae Network.
* ↑ «Kalanchoe boranae Raadts». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
* ↑ Eggli, Urs; Newton, Leonard E. «Etymological Dictionary of Succulent Plant Names».
# Llengües atapascanes de la costa del Pacífic

Les llengües atapascanes de la costa del Pacífic constitueixen una agrupació geogràfica, possiblement també filogenètica, de les llengües atapascanes.

## Classificació
### Atapascà de Califòrnia

    1. Hupa (o Hoopa-Chilula)
      * Hupa
      * Chilula-Whilkut
          - Chilula
          - Whilkut
    2. Riu Mattole–Bear
      * Mattole
      * Riu Bear
    3. Riu Eel
      * Sinkyone
      * Wailaki
      * Nongatl
      * Lassik
    4. Cahto (o Kato) (a vegades considerat dialecte de la llengua del riu Eel)

### Atapascà d'Oregon

    4. Alt umpqua
    5. riu Rogue (o Tututni o baix riu Rogue)
      * Upper Coquille
          Coquille
          Flores Creek
      * Tututni
          Tututunne
          Mikwunutunne
          Joshua (o Chemetunne)
          Sixes
          riu Pistol (o Chetleshin)
          Wishtenatin (o Khwaishtunnetunnne)
      * Euchre Creek
      * Chasta Costa (o riu Illinois, Chastacosta, Chasta Kosta)
    6. Galice–Applegate
      * Galice
      * Applegate (o Nabiltse)
    7. Tolowa
      * Chetco
      * riu Smith

## Comparació lèxica

Els numerals en diferents llengües atapascanes de costa del Pacífic són:
    GLOSA Atapascà de Califòrnia Atapascà de Oregon HupaMattolerío BearSinkyonePROTO-ATAP. CALIFORN. Alt UmpquaChastaCoaquilleTolowaPROTO-ATAP. OREGÓN '1'ɬaʔláihaʔɬaihaʔɬáʔhaʔ*ɬaʔha áitʰlaɬa(ːca)ɬaʃaɬaː*ɬaː '2'nahxinakxéʔnakanak!*nahki nákhoknáːxináxenaːxe*naːxi '3'taːqʼidaːk’étakataːk!*taːk’i taːktʰáːɣitáxetʰaːxe*taːɣi '4'diŋkʲʼidint’syéʔdintcedĩk!*diŋkʼi tóntcikdʌnʧidənʧitʌnʧiʔ*t’ənʧi '5'ʧʷolaʔkjikxóːɬaʔhalabənɬaskölá*sxoːɬaʔ çwolaksxôlaːsxwólaxʂʷeːlaʔ*ʂxoːɬaʔ '6'xostaːnigwostχáːnkotsamköstáy*gostʰaːni wostʰaːnekʼwɑstʰáːnekwostaːnekʼʷestʰaːni*kʼwostʰaːni '7'xohkʲʼidilaʔsgwódtcuwsitbukus nak!*goskidi hoitahisʧɑtdésʧæteːʂʧeːtʼe*sʧet’e '8'kʲeːnimdjiʔt’syédlebadintcebukus taːk! nakantinaːxʌndoːnaxandulaːniːʂʌtnaːtʰa*nahkantu '9'miqʼostawiɬasgotbukus dĩk! áiɬtʰlantlándoːlantiɬaʔtwi*ɬanti '10'minɬaŋnisiyaʔnnesiyan*nesiyan kwunezahwêʔθehwsæːsəneːsan*kweneza(n)

## Referències

* ↑ v. Dosch Hymes, 1955, pp. 26-45.
* ↑ Na-Dene Numerals (Mark Rosenfelder)
* ↑ «Na-Dené Nuermals (E. Chan)». Arxivat de l'original el 2011-05-11. [Consulta: 14 maig 2014].
# Portada/efemèride juny 7

Toti Soler
« 6 de juny · 7 de juny · 8 de juny »
# Menjamel de Kimberley

El menjamel de Kimberley (Territornis fordiana) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos del nord-oest d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Menjamel de Kimberley». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Jeroni Ferrer i Roca

Jeroni Ferrer i Roca va ser alcalde de Manresa durant un breu període abans de la Guerra Civil. El seu pas per l'alcaldia de Manresa durà pocs dies, des de l'endemà de la victòria electoral del Front popular a les eleccions del febrer de 1936 -cosa que havia comportat la desaparició de l'escena política de l'anterior alcalde Josep Maria Servitje, nomenat en ple Bienni de dretes- fins a la restitució com a nou alcalde de Francesc Marcet, que ja ho era en el moment dels fets del sis d'octubre. El 10 d'abril del 1936 entrà com a regidor a l'Ajuntament, en substitució de Vicenç Prat.

## Referències

* Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol La República a Manresa en un clic (1931-1936)
# Le Trou

Le Trou és una pel·lícula francesa del 1960 dirigida per Jacques Becker. És una adaptació de la novel·la homònima de 1957 de José Giovanni, que es basa en un fet real: l'intent de fugida de cinc reclusos de la presó parisenca de La Santé l'any 1947. Becker, que va morir poques setmanes després que s'hagués acabat el rodatge, va emprar majoritàriament actors no professionals per als papers principals, inclòs Jean Keraudy que va estar involucrat en l'intent de fuga. Es va estrenar al 13è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Argument

Gaspard és un pres d'una educació refinada que és traslladat a una cel·la on conviuen quatre reclusos que es mantenen ocupats muntant caixes de cartró.
Els quatre companys de cel·la tenen condemnes de presó llargues que van des dels deu anys fins a, possiblement, l'execució per guillotina. Gaspard està acusat de l'intent d'assassinat de la seva esposa i s'enfronta a una possible condemna de vint anys.

## Producció

Durant la producció, Becker va contactar tres dels presos com a consultors tècnics. Un dels presos, Roland Barbat (amb el nom artístic de Jean Keraudy), apareix a la pel·lícula com el personatge que planifica el túnel per a escapar i improvisa totes les eines que utilitzen. Barbat també apareix al començament de la pel·lícula fent d'ell mateix, treballant de mecànic en un Citroën 2CV, feina que va exercir després de la presó, i afirma directament a la càmera que estem a punt de veure la seva història real.
La fotografia en blanc i negre és de Ghislain Cloquet, el director de fotografia de Mickey one, A l'atzar, Baltasar i Tess.
L'escena en què tres personatges diferents es relleven per a foradar el terra de formigó de la cel·la està filmat en un pla seqüència de gairebé quatre minuts de durada. La pel·lícula no té crèdits inicials i no hi ha música excepte als crèdits finals.

## Referències

* ↑ Abuín, Alberto. «'La evasión', el minucioso realismo de Jacques Becker» (en castellà), 04-07-2009. [Consulta: 19 març 2023].
* ↑ Darragh O’Donoghue "Le Trou", senses of cinema website.
* ↑ «Festival de Cannes: The Hole». festival-cannes.com. [Consulta: 18 febrer 2009].
* ↑ Le Trou. The Criterion Collection, 2001. ISBN 0-78002-402-8.
* ↑ Vizcaíno, Juan Carlos. «Le trou: la obra maestra de Jacques Becker», 14-06-2013.
# Joaquim Aubert Puigarnau

Joaquim Aubert Puigarnau (Barcelona, 1941), més conegut amb el pseudònim de Kim, és un dibuixant de còmics català.
Format en Belles Arts i interessat en la pintura, aviat va trobar-se fent còmics i il·lustracions a publicacions de l'underground barceloní. Les primeres vinyetes les va publicar a la revista musical Vibraciones, dirigida per Àngel Casas. El 1977 va començar a dibuixar a la revista satírica El Jueves, i li encarregaren un personatge que ningú volia dibuixar, "un fatxa"; així va fer la primera pàgina de Martínez el Facha, que s'ha convertit en l'únic personatge que ha aparegut de manera ininterrompuda a les pàgines d'aquesta revista des del primer número fins al 2015. Les seves sàtires contra la ultradreta espanyola més rància i reaccionària es fan a través de les desventures d'en Martínez, el seu company Adolfito, i el gendre del primer, que sempre els pren el pèl.
Les historietes de Martínez el Facha s'han recopilat en més d'una vintena d'àlbums. Kim ha col·laborat també a revistes com Por Favor, Mata Ratos, Rambla, El Víbora i Makoki.
El 1995 fou guardonat amb el Gran Premi del Saló del Còmic de Barcelona, i el 2007 amb el Premi Internacional d'Humor Gat Perich.
El 2010 fou un any especialment fructífer per a Kim, ja que va acumular un total de tres premis. L'obra El arte de volar, realitzada conjuntament amb Antonio Altarriba, li va valer el Premi Nacional de Còmic concedit pel CoNCA. Així mateix, per al mateix còmic va rebre el Premi Nacional del Còmic concedit pel Ministeri de Cultura d'Espanya. Finalment, també va rebre el Premi Notari de l'Humor concedit per la Universitat d'Alacant.

## Llibres publicats (selecció)

* 2019: Quaranta maneres de cardar, Dibbuks, Madrid. ISBN 9788417294670.
* 2018: Nieve en los bolsillos, Norma, Barcelona. ISBN 9788467931433.
* 2016: El ala rota, guió d'Antonio Altarriba, Norma, Barcelona. ISBN 978-84-679-2323-0.
* 2012: L'art de volar, guió d'Antonio Altarriba, EDT, Barcelona. ISBN 978-84-9947-455-7.

## Referències

* ↑ «Miquel de Palol s'endú el Premi Nacional de Literatura amb "El testament d'Alcestis"». 324.cat, 09-04-2010. «Antonio Altarriba i Kim han rebut el premi pel còmic "El arte de volar", que narra amb humor la vida del pare de l'autor, que va viure la República, la guerra civil i la dictadura.»
* ↑ Grau, Abel. «'El arte de volar', crónica del choque de utopía y realidad en la España del siglo XX». El País, 16-11-2010.

## Enllaços externs

* Humoristan, sala dedicada a Kim [Consulta: 8 de juliol del 2019]
* Tebeosfera, fitxa de Kim [Consulta: 8 de juliol del 2019]
* Jot Down, entrevista a l'autor [Consulta: 8 de juliol del 2019]
* Humoristan, entrevista a l'autor [Consulta: 29 d'octubre de 2021]