OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pál Kovács

Pál Kovács (en hongarès: Kovács Pál) (Debrecen, Hajdú-Bihar, Imperi Austrohongarès, 17 de juliol de 1912 - Budapest, 8 de juliol de 1995) fou un tirador d'esgrima hongarès, guanyador de set medalles olímpiques. Fou el pare dels, també, tiradors d'esgrima Attila i Tamás Kovács.

## Carrera esportiva

Va participar, als 24 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 realitzats a Berlín (Alemanya nazi), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova per equips de sabre. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit) aconseguí revalidar el seu títol olímpic per equips, guanyant així mateix una medalla de bronze en la prova individual. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) tornà a guanyar la medalla d'or en la prova per equips, així com aquest metall en la prova individual. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia) no pogué revalidar el seu títol individual, on finalitzà sisè, però sí el seu títol per equips, aconseguint, així, la seva quarta victòria en aquesta prova. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia), la seva última participació olímpica, aconseguí guanyar una nova medalla d'or en la prova per equips, el seu cinquè títol consecutiu.
Al llarg de la seva carrera guanyà dotze medalles en el Campionat del Món d'esgrima, deu d'or i dues de plata, entre les edicions del 1933 i 1958.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Pál Kovács». [Consulta: 24 novembre 2023].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 24 novembre 2023].
# Menjamel de Makira

El menjamel de Makira (Meliarchus sclateri) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae) i única espècie del gènere Meliarchus Salvadori, 1880.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de les terres baixes i muntanyes de l'illa de Makira a les Salomó centrals.

## Referències

* ↑ «Menjamel de Makira». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Lancia Epsilon

El Lancia Epsilon (tipus 58, Epsilon) és un automòbil de turisme fabricat per la marca italiana Lancia entre els anys 1911 i 1912. El Epsilon compartia moltes característiques amb el seu antecessor, el Lancia Delta 20/30hp, tot i que presentava canvis substancials com una distància entre eixos notablement major (327cm), que va permetre una millora notable de l'habitabilitat posterior. El motor i la transmissió per contra no presentaven cap canvi, mantenint-se la cilindrada a 4084 cc, 60 hp de potència combinat a una caixa manual de 4 velocitats. Es va fabricar un total de 350 exemplars fins a finals de 1912, sent substituït pel Lancia Theta a 1913.

## Referències

* ↑ Lancia. Dalton Watson, 1976. ISBN 0-901564-22-2.
# Pál Titkos

Pál Titkos (Kelenvölgy, 8 de gener de 1908 - Budapest, 8 d'octubre de 1988) va ser un destacat futbolista hongarès dels anys 30.
Jugava com a davanter al MTK Hungária FC i a la selecció de futbol d'Hongria, amb la qual disputà 48 partits entre 1929 i 1938, marcant 38 gols.
Va aconseguir disputar la final de la Copa del Món de 1938 que va perdre davant Itàlia malgrat marcar un gol. Un cop retirat fou entrenador del seu club, el MTK.

## Palmarès
### Com a jugador

MTK Hungária FC
* Lliga hongaresa (campió el 1936 i 1937, subcampió el 1931, 1933 i 1940)
* Copa hongaresa (campió el 1932, subcampió el 1935)
Selecció d'Hongria
* Copa del Món (subcampió el 1938)

### Com a entrenador

Selecció d'Egipte
* Copa d'Àfrica de Futbol (1959)

## Referències

* ↑ Jugadors internacionals amb Hongria - RSSSF (anglès)
* ↑ Fitxa de la final de la Copa del Món de 1938 - FIFA.com Arxivat 2008-10-22 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Estadístiques a la Copa del Món - FIFA.com Arxivat 2008-10-02 a Wayback Machine. (castellà)
# Mel Lisboa

Mel Lisboa (Porto Alegre, Rio Grande do Sul; 17 de gener de 1982) és una actriu brasilera.

## Biografia

És filla de l'astròloga Claudia Lisboa Alves i del músic Luíz Alberto Nunes Alves.
Va estudiar cinematografia a la Universitat Federal Fluminense (UFF), a Niterói, però va abandonar els seus estudis per seguir la seva carrera artística. És coneguda per interpretar el paper principal en Presença de Aninha, una minisèrie de Rede Globo.
Va ser part de la portada en la revista Playboy, l'agost de 2004. El 2007, va llançar el llibre, Mundo Afora-Diário de Bordo de Mel Lisboa i es va convertir en presentadora del canal GNT.
Ha guanyat diversos premis al llarg de la seva carrera, entre ells el premi Kikito 2006 a la millor actriu, en el Festival de Gramado. Aquest premi el va rebre per la seva actuació en Sonhos e Desejos
Actualment resideix a la ciutat de São Paulo, encara que també té residència a Rio de Janeiro.

## Vida privada

Està casada amb el músic Felipe Roseno, amb qui té dos fills.

## Filmografia
### Televisió

* Presença de Aninha (Anita, 2001)
* Desejos de Mulher (Gabriela Diniz, 2002)
* Como uma onda (Lenita Paiva, 2004)
* Sete pecados (Carla da Silva, 2007)
* Sansão e Dalila (Dalila, 2011)
* Os Dez Mandamentos (Henutmire (1° fase), 2015)
* Lili, a Ex (Nadine, episodi: "Fantasma!", 2016)
* A Herança (Luciana Ferreira Reis 2017)
* Pacto de Sangue, (Gringa, 2017)
* Prata da Casa (Marina Sampaio, episodi: "Fama", 2017)

### Cinema

* A Cartomante (Vitória, 2003)
* O Casamento de Romeu e Julieta (Joana, 2005)
* Sonhos e Desejos (2006)

## Teatre

* Há Vaga Para Moças de Fino Trato (Lúcia, 2003)
* Brutal (Sol, 2003)
* Luluzinhas (Agnes, 2003)
* Mordendo Os Lábios (Eleonora, 2006)
* Rita Lee Mora ao Lado - O Musical (Rita Lee, 2016)
* Roque Santeiro – O Musical (Santinha, 2017)

## Referències

* ↑ «Mel Lisboa». [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ «Mel Lisboa, Anita, posa para Playboy - Perú 21». [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ PERÚ, NOTICIAS EL COMERCIO. «Así luce en la actualidad Mel Lisboa, la actriz que protagonizó "La presencia de Anita" | TVMAS» (en castellà), 30-09-2017. [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ Cristina Rigitano. «Na estréia em "Desejos de Mulher", Mel Lisboa quer esquecer Anita». Ilustrada, 09-01-2002. [Consulta: 1r gener 2012].
* ↑ «Mel Lisboa e João Vicente de Castro vivem um engraçado ex casal na ficção». Arxivat de l'original el 2017-08-28. [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ «Pacto de sangue». Arxivat de l'original el 2017-12-02. [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ «Em tempos de crise, Mel Lisboa pede por mais 'tolerância e amor'».
# Lecomtella

Lecomtella és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* L. madagascariensis A. Camus
# Laimonis Laizāns

Laimonis Laizāns (Riga, 30 de gener de 1945 - Riga, 16 de novembre de 2020) fou un futbolista letó de la dècada de 1970.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FK Daugava Rīga i FK Torpedo Moscou de Valentin Ivanov i Eduard Streltsov.

## Referències

* ↑ «Laizāns statistics in Soviet leagues». Arxivat de l'original el 2011-07-19. [Consulta: 4 gener 2019].
* ↑ Miķelis Rubenis. History of Latvian football, 2000, pp.109-111 (in Latvian)
# Lleis de síntesi de color

La síntesi additiva (SiAddi) és una actuació conjunta d'estímuls de color sobre la retina.
Qualsevol tipus de barreja simultània d'estímuls de color el podríem anomenar síntesi auditiva. Quan una persona sentada sota una parasol d'un determinat color i s'il·lumina amb una lot, de fet també és una síntesi additiva, doncs la llum solar canviaria la seva posició espectral a causa de la tela de color, barrejant-se llavors amb la llum groguenca de la lot. Ambdós tipus de llum se superposarien i es donaria lloc a una addició dels estímuls dels colors (cons, bastons).
Tot i així, com a norma general, la síntesi additiva hauria d'entendre's com el principi pel qual es produeixen unes variacions de intensitat de les llums de color, permetent així obtenir per barreja cromàtica una diversitat de colors i alterar el mode de reproducció d'aquests. Aquesta SiAddi, la "clàssica", simula la forma de treball de l'òrgan de la vista. Amb aquest fí és essencial disposar de un negre pur com a base (habitació fosca) i tres estímuls de color adequats: tres llums de colors diposades de tal forma que cadascuna d'elles activi un camp de recepció de cons un potencial màxim de sensació i un potencial mínim en els altres dos.
Resulten especialment apropiats els filtres de interferència de banda estreta, disposats de tal forma que davant de tres projectors que s'obtingui la sensació de blanc mitjançant l'excitació simultània dels tres tipus de cons.

## Síntesi substractiva (fotografia en color)

La síntesi substractiva és la tècnica dirigida a simular la forma de treball de l'òrgan de la vista amb els colors elementals additius negre, cian, verd i magenta. Les lleis de barreja de colors sempre són possibilitats d'interpretació de les lleis que regeixen la vista. Les lleis sustractives són la contrapart d'aquestes, suposant complementàries. La producció de colors per sustracció es dona sempre que a una energia de radiació existent se substrau alguna cosa de la seva absorció. En aquest aspecte també es consideraria un paradigma com quan algú està mirant un paisatge nevat a través d'unes ulleres de sol.
La fotografia en color funciona d'acord amb aquestes lleis, partint sempre de la base del color elemental blanc. Se'ns presenta aquesta llum acromàtica, necessària per a poder contemplar una diapositiva en color, ja sigui per un mitjà de projecció o un portadiapositives. Cada un d'aquests processos té com a missió absorbir el camp de radiacions de cada tipus de cons. La capa de color plena absorbeix la major quantitat possible de radiacions segons el seu tipus d'ona de color.

## Referències

* ↑ Küppers, Harald. Fundamentos de la teoría de los colores (en castellà). Ediciones G. Gili, S.A. de C.V. GG Mèxico, p. 145-160.
# Maringá

Maringá és una ciutat de l'estat brasiler de Paraná. És una ciutat en un recent procés d'urbanització i planejament, ocupant un tercer lloc en l'estat pel que fa a la població.
La ciutat va ser fundada per l'empresa "Companhia de Melhoramentos do Norte do Paraná", en 1947, i elevada a la categoria de municipi en 1951.

## Referències

* ↑ «Maringá - Panorama» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Maringá - História & Fotos» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
# RKS Raków Częstochowa

El RKS Raków Częstochowa o Robotniczy Klub Sportowy Raków Częstochowa Spółka Akcyjna és un equip de futbol de Polònia, de la ciutat de Częstochowa.
El KS Racovia va ser fundat el 1921 i dissolt el 1925. Dos anys més tard es reactivà amb el nom Robotniczy Klub Sportowy Raków (Club Esportiu dels Treballadors Raków). Un any més tard, la vila de Raków esdevingué un districte de Częstochowa. Evolució del nom:
* 1921: Klub Sportowo-Footbolowy Racovia
* 1927: RKS [Robotniczy Klub Sportowy] Raków Częstochowa
* 1951: Koło Zrzeszenia Sportowego Stal przy Hucie Częstochowa
* 1956: RKS Raków
* 2002: KS Raków Częstochowa
* 2011: RKS Raków Częstochowa SA

## Palmarès

* Lliga polonesa de futbol:
** 2022–23
* Copa polonesa de futbol:
** 2020–21, 2021–22
* Supercopa polonesa de futbol:
** 2021, 2022

## Jugadors destacats

Jugadors que han estat internacionals jugant amb el club.
* Kamil Piątkowski
* Paweł Skrzypek
* Adnan Kovačević
* Tomáš Petrášek
* Valerian Gvilia
* Giannis Papanikolaou
* Vladislavs Gutkovskis
* Bogdan Racovițan
* Deian Sorescu
* David Tijanić
* John Yeboah

## Referències

* ↑ «Raków Częstochowa». 90minut.pl.
* ↑ Rozporządzenie Rady Ministrów z dnia 14 marca 1928 r. o zmianie granic miasta Częstochowy w powiecie częstochowskim, województwie kieleckiem.. 40, 1928.
* ↑ «Portal Kibiców Rakowa Częstochowa:Historia» (en polonès). rakow.com.pl, 30-08-2021.
* ↑ «Poland - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 3 juliol 2024].
* ↑ «Poland - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 3 juliol 2024].
* ↑ «Walka o Superpuchar trwa nadal! Śledź relację! [NA ŻYWO]» (en polonès). sport.tvp.pl, 17-07-2021. [Consulta: 17 juliol 2021].
# Mel Stuart

Mel Stuart (Nova York, Estats Units, 2 de setembre de 1928 − Beverly Hills, Califòrnia, 9 d'agost de 2012) va ser un director de cinema estatunidenc. Va treballar sobretot per la televisió (telefilms i sèries) i també al cinema.

## Biografia

Stuart va dirigir la fantasia musical de Un món de fantasia (1971). Ha dirigit altres pel·lícules, incloent Si avui és dimarts, això és Bèlgica (1969), Two is a Happy Number (1972) i Running on the Sun: The Badwater 135 (2000).
Stuart també va dirigir llargmetratges documentals, incloent Four Days in November i Wattstax.
A més ha dirigit o produït més de 180 pel·lícules, incloent-hi, The Triangel cartery Fire, Bill, The Chisholms, i Ruby and Oswald, la sèrie de televisió Ripley’s Believe it Not, i els documentals The making of the President 1960, 1964, i 1968, The Hobart Shakespeareans, Rise and Fall of the Third Reich, Man Ray — The Prophet of the Avant-Garde, George Plimpton and the Philharmonic i The Poet’s View. Ha estat guardonat amb quatre premis Emmy, una nominació al Premi Oscar, un Peabody i altres nombrosos premis. Fa ser president de l'Associació Internacional de Documentals per dos anys.
Està emparentat amb el productor de televisió David L. Wolper. Va morir de càncer a la seva casa de Beverly Hills el 9 d'agost de 2012

## Filmografia (com a director)

* 1969: Si avui és dimarts, això és Bèlgica
* 1970: I Love My Wife
* 1971: Un món de fantasia (Willy Wonka & the Chocolate Factory)
* 1973: Wattstax
* 1978: Ruby and Oswald
* 1978: The Triangle Factory Fire Scandal
* 1979: Mean Dog Blues
* 1981: The Chisholms

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1965: Oscar al millor documental per Four Days in November
* 1968: Primetime Emmy al millor programa musical o de varietats per The Bell Telephone Hour
* 1982: Primetime Emmy al millor especial dramàtic per Bill
* 1997: Primetime Emmy al millor especial informatiu per American Masters
# Lars-Erik Moberg

Lars-Erik Moberg (Katrineholm, 7 d'agost de 1957) és un piragüista suec, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on fou novè en la prova del K-4 1.000 metres del programa de piragüisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, disputà tres proves del programa de piragüisme. En les tres, K-1 500 metres, K-2 500 metres i K-4 1.000 metres, guanyà la medalla de plata. El 1988, a Seül, disputà els seus tercers i darrers Jocs Olímpics, amb una vuitena posició final en la prova del K-4 1.000 metres.
En el seu palmarès també destaquen vuit medalles al Campionat del Món en aigües tranquil·les, dues d'or, dues de plata i quatre de bronze entre les edicions de 1981 i 1987.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Lars-Erik Moberg». [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «Medal Winners – Olympic Games and World Championships (1936–2007)». CanoeICF.com p. 1–83. International Canoe Federation, 2008. Arxivat de l'original el 18 May 2018.
* ↑ «Lars-Erik Moberg - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 4 setembre 2022].
# Riuet del Port d'Erta

El riuet del Port d'Erta, és un petit riu dels antics termes de Benés i Malpàs, tots dos de l'Alta Ribagorça, però actualment adscrits el primer al municipi ribagorçà del Pont de Suert i el segon al pallarès de Sarroca de Bellera. Neix en el de Benés, després entra en el de Malpàs, tot seguit torna a entrar en el de Benés, i finalment retorna al de Malpàs, ja en el seu tram final.
El barranc es forma a prop i al sud del Port d'Erta, a 2.429 m. alt., i davalla cap al sud-oest deixant a llevant la Pica de Cerví i la Roca del Port, i al cap de poc deixa l'antic terme de Benés per tal d'entrar en el de Malpàs, just on hi ha lo Salt d'Aigua. Continua davallant en la mateixa direcció, i rep aviat per l'esquerra el barranc d'Esterrador, troba la Cabana de Corelles, i rep, ara per la dreta, el barranc de la Font del Boix, i per l'esquerra el de Comagiters, que prèviament ha recollir la Canal de Puiolo. Al cap de poc passa per sota i a ponent del poble d'Erta, i de seguida torna a entrar en terme de Benés.
Rep per l'esquerra el Canal de Torrompregó al cap de poc, i s'adreça al poble de Sas, que deixa a dalt i a llevant. Just després rep per l'esquerra el barranc de Coll de Sas, i per la dreta, el del Pago, i altre cop per l'esquerra el de les Saletnes, després del qual reingressa en terres de Malpàs.
Ja dins de l'antic terme de Malpàs, rep per l'esquerra el barranc de la Llau dels Forats, i per la dreta el de la Borda del Martí, i arriba al lloc on hi hagué l'Hostalet de Massivert, que és on es transforma en el barranc de Massivert, a llevant d'aquest lloc, al capdavall del Prat de la Font. El poble de Massivert és al sud-est d'aquest lloc, en una posició més enlairada.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Marinha Grande

Marinha Grande és un municipi portuguès, situat al districte de Leiria, a la regió del Centre i a la subregió de regió de Leiria. L'any 2021 tenia 38.800 habitants. Limita al nord i est amb Leiria, al sud amb Alcobaça i a l'oest amb l'oceà Atlàntic.

## Població

Població del concelho de Marinha Grande (1920 – 2004) :
| 1920 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 10995 | 11888 | 20483 | 31284 | 32234 | 34153 | 38030 |

## Freguesies

* Marinha Grande
* Moita
* Vieira de Leiria
# Meticil·lina

La meticil·lina és un antibiòtic β-lactàmic de baix espectre de la classe de les penicil·lines.

## Història

La meticil·lina va ser desenvolupada per la companyia Beecham el 1959. S'utilitzava per a tractar infeccions causades per bacteris gram positius susceptibles. En particular, es feia servir contra organismes productors de β-lactamases com l'Staphylococcus aureus, ja que són resistents a la majoria de penicil·lines.
Avui en dia, el paper terapèutic de la meticil·lina ha estat àmpliament reemplaçat per la flucloxacil·lina i la dicloxacil·lina, i la meticil·lina ja no es fa servir clínicament. Així i tot, el terme "Staphylococcus aureus resistent a la meticil·lina" se continua usant per a descriure les soques de Staphylococcus aureus resistents a totes les penicil·lines.

## Mecanisme d'acció

Com la resta d'antibiòtics β-lactàmics, la meticil·lina actua inhibint la síntesi de la paret cel·lular bacteriana. Concretament, interfereix en l'entrecreuament de les cadenes lineals de peptidoglicà. Aquesta inhibició es deu a la unió de la meticil·lina amb la transpeptidasa, l'enzim que utilitzen els bacteris per a dur a terme l'entrecreuament del pèptid D-alanil-alanina del peptidoglicà. La meticil·lina, com la resta d'antibiòtics β-lactàmics, és un anàleg estructural de la D-alanil-alanina.

## Referències

* ↑ Graham Dutfield. Intellectual property rights and the life science industries: past, present and future. World Scientific, 30 juliol 2009, p. 140–. ISBN 978-981-283-227-6 [Consulta: 18 novembre 2010].
* ↑ Gladwin M., Trattler B. Clinical Microbiology made ridiculously simple. 3rd edition. Miami: MedMaster, Inc.; 2004.
# Lainate

Lainate és un municipi italià, situat a la regió de Llombardia i a la ciutat metropolitana de Milà. L'any 2004 tenia 24.146 habitants.
# Ricard Brugada i Panizo

Ricard Brugada i Panizo (Barcelona, 1867 - Barcelona, 1919) va ser un pintor català. Tradicionalment classificat dins del naturalisme acadèmic, va estar actiu principalment a Andalusia (Sevilla, Còrdova i Cadis) i va treballar a l'Escola de Belles Arts de Barcelona. Va ser deixeble d'Antoni Caba i Casamitjana. Les seves obres tenen una temàtica costumista i d'arrel romàntica.

## Referències

* ↑ «Ricard Brugada i Panizo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Llista de gèneres d'oonòpids

Aquesta és la Llista de gèneres d'oonòpids. La família compta, fins al 20 de novembre de 2006, amb 68 gèneres i 472 espècies. Hi ha 5 gèneres que concentren la major part de les espècies: Oonops (71), Gamasomorpha (55), Dysderina (44), Opopaea (43) i Orchestina (41).
La categorització en subfamílies segueix les propostes de Joel Hallan en el seu Biology Catalog.

## Subfamílies i gèneres
### Gamasomorphinae

   * Brignolia Dumitrescu & Georgescu, 1983
   * Camptoscaphiella Caporiacco, 1934
   * Diblemma O. P.-Cambridge, 1908
   * Dysderina Simon, 1891
   * Epectris Simon, 1893
   * Gamasomorpha Karsch, 1881
   * Hytanis Simon, 1893
   * Ischnothyrella Saaristo, 2001
   * Ischnothyreus Simon, 1893
   * Kijabe Berland, 1914
   * Lionneta Benoit, 1979
   * Lisna Saaristo, 2001
   * Marsupopaea Cooke, 1972
   * Myrmecoscaphiella Mello-Leitão, 1926
   * Neoxyphinus Birabén, 1953
   * Nephrochirus Simon, 1910
   * Opopaea Simon, 1891
   * Patri Saaristo, 2001
   * Pelicinus Simon, 1891
   * Plectoptilus Simon, 1905
   * Prida Saaristo, 2001
   * Prodysderina Dumitrescu & Georgescu, 1987
   * Pseudoscaphiella Simon, 1907
   * Pseudotriaeris Brignoli, 1974
   * Scaphiella Simon, 1891
   * Silhouettella Benoit, 1979
   * Triaeris Simon, 1891
   * Xyphinus Simon, 1893
   * Yumates Chamberlin, 1924
   * Grymeus Harvey, 1987
   * Kapitia Forster, 1956
   * Lucetia Dumitrescu & Georgescu, 1983
   * Matyotia Saaristo, 2001
   * Myrmopopaea Reimoser, 1933

### Oonopinae

Simon, 1890
   * Anophthalmoonops Benoit, 1976
   * Aprusia Simon, 1893
   * Australoonops Hewitt, 1915
   * Blanioonops Simon & Fage, 1922
   * Caecoonops Benoit, 1964
   * Calculus Purcell, 1910
   * Heteroonops Dalmas, 1916
   * Hypnoonops Benoit, 1977
   * Oonopinus Simon, 1893
   * Oonopoides Bryant, 1940
   * Oonops Templeton, 1835
   * Orchestina Simon, 1882
   * Simonoonops Harvey, 2002
   * Socotroonops Saaristo & van Harten, 2002
   * Stenoonops Simon, 1891
   * Sulsula Simon, 1882
   * Tapinesthis Simon, 1914
   * Telchius Simon, 1893
   * Termitoonops Benoit, 1964
   * Unicorn Platnick & Brescovit, 1995
   * Wanops Chamberlin & Ivie, 1938
   * Xestaspis Simon, 1884
   * Xiombarg Brignoli, 1979
   * Xyccarph Brignoli, 1978
   * Zyngoonops Benoit, 1977

### Incertae sedis

   * Aridella Saaristo, 2002
   * Cousinea Saaristo, 2001
   * Coxapopha Platnick, 2000
   * Decuana Dumitrescu & Georgescu, 1987
   * Dysderoides Fage, 1946
   * Farqua Saaristo, 2001
   * Ferchestina Saaristo & Marusik, 2004
   * Khamisia Saaristo & van Harten, 2006
   * Pescennina Simon, 1903

## Referències

* ↑ Simon, E. (1890a). Etudes arachnologiques. 22e Mémoire. XXXIV. Etude sur les arachnides de l'Yemen. Annales de la Société Entomologique de France (6) 10: 77-124.
* The World Spider Catalog, V7.5

## Vegeu també

* Llista d'espècies d'oonòpids
* Classificació de les aranyes
# Nicolau d'Etòlia

Nicolau d'Etòlia (en llatí Nicolaus, en grec antic Νικόλαος "Nikólaos") fou un general etoli al servei de Ptolemeu IV Filopàtor, rei d'Egipte.
L'any 218 aC assetjava Ptolemais que estava en poder del traïdor Teodot, revoltat contra Ptolemeu en favor d'Antíoc III el Gran, però es va haver de retirar quan el rei selèucida s'acostava. El mateix any va fer fracassar a Antíoc en el seu atac a Dura o Dora a Fenícia enviant constantment ajut als assetjats.
El 217 aC Ptolemeu li va donar el comandament suprem a Celesíria, un nomenament justificat, segons Polibi, pel seu valor i habilitat militar. Va ser expulsat per Antíoc d'una posició clau entre el Mont Líban i la mar propera a la ciutat de Porphyreon, i va haver de fugir cap a Sidó.
Sembla que després d'això, potser per temor al càstig del rei, va desertar al camp selèucida, ja que el seu nom apareix entre els generals selèucides en la campanya d'Hircània el 209 aC.

## Referències

* ↑ 4.Nicolaus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1192