OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pastilles Juanola

Les Pastilles Juanola són unes pastilles comercialitzades a les farmàcies espanyoles des de 1906 i formulades a base d'ingredients naturals (regalèssia, mentol, eucaliptus i d'altres olis essencials). Tenen la fàbrica a Sant Quirze del Vallès.

## Història

Manuel Juanola Reixach (Palafrugell, 19 d'octubre de 1874 – Barcelona, 1963) va estudiar la carrera de farmàcia a Barcelona i va començar a treballar en una farmàcia a Tarragona. L'any 1903 va obrir la seva pròpia farmàcia al carrer Montseny, al barri de Gràcia de Barcelona. En aquest establiment va idear i comercialitzar les pastilles Juanola l'any 1906, que es van registrar com a especialitat farmacèutica l'any 1912.
Als anys 40, Manuel Juanola Cervera, fill del fundador i d'Anna Cervera i Pellicer, va crear a Barcelona els Laboratoris Juanola. El 1996 apareixen els nous caramels balsàmics Juanola, també de forma romboïdal. El 1998 Farma Lepori (Grup Angellini) va adquirir Juanola, el producte evoluciona de manera natural i es diversifica amb novetats com els xiclets Juanola o les perles balsàmiques. Van centrar la seva distribució en farmàcies. Actualment (2016) es venen uns dos milions i mig de capsetes l'any, que arriben als 4,5 milions d'unitats si es tenen en compte els productes germans (xarops et al). L'any 2015 l'empresa va facturar 8 milions d'euros.

## Fabricació

La pasta de regalèssia s'obté a partir de la cocció lenta de les arrels de la planta Glycyrrhiza glabra. Aquesta planta creix de manera espontània, des de la més remota antiguitat, a la franja que abasta des de l'extrem sud-occidental d'Europa fins a l'Orient Mitjà, a on avui dia es cultiva afavorida pel clima càlid de tota l'àrea mediterrània i nord-africana. Els antics egipcis, que coneixien les seves propietats balsàmiques, depuratives, antiinflamatòries i protectores de l'aparell digestiu, se servien d'ella mitjançant decoccions o maceracions. Alguns segles després, els romans varen començar a cultivar-la i a explotar els seus usos medicinals de forma normalitzada.
Actualment les pastilles es creen amb regalèssia (un 49%), midó (un altre 49%) i un 2% d'un remei natural. El procés de preparació de les pastilles dura tres dies. La barreja, l'amassat, l'estirat i l'assecat es fa el primer dia. El segon dia es tallen les coques resultants amb una cisalla automàtica, després es tamisen els trossos resultants i s'acaba fent una revisió manual per descartar-ne peces.

## Referències

* 1 2 3 Vila, Natàlia «Els set homes que hi ha darrere les pastilles Juanola». Ara.cat, 03-12-2016.
* ↑ «esquela». La Vanguardia, 27-06-1963, pàg. 29.
* 1 2 «Dedicat un mirador de Calella al creador de les Pastilles Juanola». Ajuntament de Palafrugell, 02-07-2007. [Consulta: 22 novembre 2012].
* ↑ Watson, Ronald Ross; Zibadi, Sherma. Bioactive Dietary Factors and Plant Extracts in Dermatology (en anglès). Springer, 2012, p. 433. ISBN 1627031677.

## Enllaços externs

* Pastilles Juanola - Lloc web oficial
# Tvedalita

La tvedalita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom d'una pedrera de la localitat de Tvedalen, a Noruega, la seva localitat tipus.

## Característiques

La tvedalita és un silicat de fórmula química (Ca,Mn)₄Be₃Si₆O$_{17}$(OH)₄·3H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5. Podria pertànyer al grup de les zeolites ja que encara no s'ha determinat l'estructura del cristall.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tvedalita pertany a «09.DF - Inosilicats amb 2 cadenes múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: chesterita, clinojimthompsonita, jimthompsonita, ierxovita, paraierxovita, bavenita i bigcreekita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la Ppedrera Vevja, situada a la localitat de Tvedalen, al municipi de Larvik (Vestfold, Noruega). També ha estat descrita en altres pedreres properes, al mateix municipi, així com a la pedrera Sagåsen, al municipi de Porsgrunn (Telemark). Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tvedalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 gener 2020].
# Resistència Catalana d'Alliberament Nacional

Resistència Catalana d'Alliberament Nacional (RCAN) fou una organització armada independentista que va sorgir el juny de 1979 provinent de les joventuts (UJM-L) del Partit Comunista d'Espanya (internacional), formada per militants del Front Revolucionari Antifeixista i Patriota i, posteriorment, dels Grups de Resistència Antifeixista Primer d'Octubre. Era partidària de la reunificació nacional i popular dels Països Catalans, i de combatre el capitalisme de les multinacionals i el centralisme espanyol, tot oposant-se a l'entrada a l'OTAN.
Entre les seves principals accions, entre 1979 i 1980, van fer esclatar artefactes explosius als Jutjats i al Monument als Caiguts de l'Hospitalet de Llobregat, a la factoria de Citroën, a la Prefectura Superior de Policia de la Via Laietana de Barcelona (en el primer aniversari de la mort de Martí Marcó) i a la Comandància de Marina. També realitzaren diverses expropiacions en entitats bancàries i robatoris d'armament i explosius. L'estratègia que seguien era agrupar en un mateix dia un seguit d'accions, a manera de demostració de força, en el que anomenaven «la nit llum», consistent a fer esclatar tantes bombes com poguessin i simultàniament.
El febrer del 1980 foren detinguts la major part dels militants els quals van manifestar haver partit tortures a comissaria: Jordi Cano, Guillem Joan Lorenzo, Llorenç Triviño, Jaume Pujoles, Albert Rubio Sancho, Josep M. Bieites Arca i Maria del Carme Marín Pradas. Amb tot, Joan Carles Àlvarez, Joan Agustí Pérez Herrera i Joaquín Josep Rodríguez Dorado aconseguiren escapar. El 24 d'octubre de 1982, Albert Rubio i Guillem Joan Lorenzo foren condemnats a 26 anys de presó. Durant els judicis i el seus posterior empresonament, els Comitès de Solidaritat amb els Patriotes Catalans van organitzar diverses mobilitzacions solidàries.

## Referències

* 1 2 Viñas, Carles Història de l'Esquerra Independentista. Tigre de Paper Edicions [Manresa], 2021, pàg. 92-94.
* ↑ Sales, Ferran «Doce militantes independentistas catalanes, condenados a 95 años» (en castellà). El País [Madrid], 10-10-1982. ISSN: 1134-6582.
# Parepigynum

Parepigynum és un gènere monotípic de fanerògames que pertany a la família de les Apocynaceae. Conté una única espècie: Parepigynum funingense Tsiang i P.T.Li. És originari de la Xina de Guizhou i Yunnan.

## Descripció

Són lianes llenyoses, grans, amb làtex blanc. Les fulles són oposades. Les inflorescències en cimes corimboses, terminals i axil·lars, pedunculades. El calze és glandular entre els sèpals. Els fol·licles, estretament fusiformes, connats distalment, se separen quan maduren. Les llavorsestretament el·líptiques.

## Taxonomia

Parepigynum funingense va ser descrit per Tsiang i P.T.Li i publicat a Acta Phytotaxonomica Sinica 11(4): 395–396, pl. 54. 1973.

## Vegeu també

* Característiques de les apocinàcies

## Referències

* ↑ «Parepigynum». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 3 desembre 2009].
* ↑ Parepigynum a PlantList
* ↑ Parepigynum a Flora de China
* ↑ «Parepigynum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 21 octubre 2013].
# Vil·la Remei (Lleida)

Vil·la Remei és una casa de Lleida protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Habitatge unifamiliar aïllat de planta baixa i pis. De les quatre façanes destaca la cantonada amb forma de torre, emfatitzant l'accés principal. Es tracten els forats de la pell de les façanes molt especialment. Estructura de murs de càrrega i forjats de fusta. Façana d'obra arrebossada que s'ha restaurat i maó vist a les obertures.

## Referències

* ↑ «Vil·la Remei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Orthoclada

Orthoclada és un gènere de plantes de la subfamília centotecòidia, família de les poàcies. És originari de Mèxic, Sud-amèrica tropical i Àfrica. Fou descrit per Ambroise Marie François Joseph Palisot de Beauvois i publicat a Essai d'une Nouvelle Agrostographie 69. 1812.

## Taxonomia

* Orthoclada africana C.E.Hubb.
* Orthoclada laxa (Rich.) P.Beauv.
* Orthoclada rariflora(Lam.) P.Beauv.

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 2 març 2010].
* ↑ «Orthoclada». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 5 novembre 2014].

## Enllaços externs

* (en anglès) Grassbase - The World Online Grass Flora
# Universitat del Panjab

La Universitat del Panjab és una universitat pública índia que es troba a la ciutat de Chandigar. Es va fundar 1882 a Lahore. Després de la Partició de l'Índia, la universitat es va establir definitivament l'1 d'octubre de 1947 i és una de les universitats més antigues de l'Índia. Compta amb 188 centres d'investigació repartits en els vuit districtes de l'estat del Panjab, amb centres regionals a les ciutats de Muktsar, Ludhiana i Hoshiarpur.
El Gandhi Bhawan és una fita important de la ciutat de Chandigar. Dissenyat per l'arquitecte Pierre Jeanneret, un cosí de Le Corbusier, és una sala d'auditori que s'asseu en un estany. L'epitafi «La veritat és Déu» hi és escrit a l'entrada. També acull una col·lecció substancial de llibres sobre Mohandas Gandhi. La universitat disposa de quatre museus i el departament de teatre indi té el seu laboratori de teatre propi. La universitat té un jardí botànic i un jardí de plantes medicinals al campus.

## Referències

* ↑ «Chandigarh’s Sector 14: A long way from Lahore» (en anglès). , 11-07-2018 [Consulta: 26 juliol 2018].
* ↑ «Chandigarh’s Sector 14: The thought leader» (en anglès), 11-07-2018. [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ Service, Tribune News. «3,872 appear for LLB entrance at PU». The Tribune, 26-08-2015. Arxivat de l'original el 2019-10-01. [Consulta: 26 agost 2015].
* ↑ «Panjab University overtakes IITs, JNU in ranking» (en Indian English). The Hindu, 04-12-2013. ISSN: 0971-751X.
* ↑ «‘Preserve Chandigarh’s rich urban and architectural legacy’». The Times of India, 15-07-2013. ISSN: 0971-8257.
# Robert Bosch GmbH

Robert Bosch GmbH o Bosch, és una empresa multinacional alemanya d'enginyeria i electrònica amb la seva seu a Gerlingen, prop de Stuttgart, Alemanya. És el major subministrador mundial de components de l'automòbil. Aquesta empresa va ser fundada per Robert Bosch a Stuttgart l'any 1886.
El nucli de productes de Bosch són els compoenents de l'automòbil incloent els controls elèctrics.
Bosch té més de 350 filials en més de 60 països i vendes en uns 150.

## Referències

* ↑ «Annual Report 2013». Robert Bosch GmbH. Arxivat de l'original el 2015-03-19. [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ «German Business Confidence Fell for a Second Month in April». Bloomberg Businessweek, 21-04-2011 [Consulta: 23 setembre 2011].
* ↑ «Robert Bosch GmbH Company Profile». Yahoo! Finance. Yahoo!.
* ↑ «Annual Report 2010». Robert Bosch GmbH. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015. [Consulta: 5 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Robert Bosch GmbH - Lloc web oficial (anglès)
# San Giovanni Grisostomo

San Giovanni Grisostomo (Sant Joan Crisòstom en català) és un temple catòlic al sestiere de Cannaregio, a Venècia (Itàlia).
L'església fou fundada el 1080 i quedà destruïda pel foc el 1475. La reconstrucció començà el 1497 sota la direcció de l'arquitecte renaixentista Mauro Codussi i el seu fill, Domenico. Les obres conclogueren el 1525. El campanar data de finals del segle xvi. L'interior es basa en un disseny de planta de creu grega.
A la part interior de la façana pengen dos grans llenços, anteriorment parts de l'orgue, de Giovanni Mansueti representant els sants Onofre, Àgata, Andreu i Joan Crisòstom. Sant Onofre era el sant cotitular, venerat per la confraternitat dels tintorers com a llur patró. El 1516 l'església rebé la donació d'un dit seu com a relíquia.
D'una de les capelles de la dreta penja un quadre representant els sants Jerònim, Cristòfor i Lluís (1513), de Giovanni Bellini. A la part posterior esquerra, la capella del Rosari guarda un dels primers treballs de Sebastiano del Piombo, Els sants Joan Crisòstom, Joan el Baptista, Joan l'Evangelista, Teodor, Magdalena, Llúcia i Caterina o, en la seva forma abreujada, Sant Joan Crisòstom i sis sants, encàrrec de Caterina Contarini. Vasari atribuí erròniament aquesta pintura a Giorgione, i no sense raó, perquè Sebastiano segueix de prop l'estil del mestre en aquesta obra.
A la paret de l'absis, una sèrie de llenços mostren passatges de la vida de sant Joan Crisòstom i Crist. L'altar major està presidit per un relleu del Descendiment. A l'esquerra s'hi troba una capella construïda per a Giacomo Bernabo, amb dissenys escultòrics de Codussi. El retaule de marbre de la Coronació de la Verge (1500-1502) fou acabat per Tullio Lombardo.
* Interior de l'església
* sants Jerònim, Cristòfor i Lluís Giovanni Bellini
* Coronació de la Verge Tullio Lombardo.
* Sant Joan Crisòstom i sis sants, de Sebastiano del Piombo
# Societat Botànica Barcelonesa

La Societat Botànica Barcelonesa (SBB) va ser una societat científica creada el 1871 per una comissió presidida per Frederic Trèmols i Borrell. Va perdurar fins a l'any 1875, en què suspengué les seves activitats.
L'SBB, creada a finals de 1871, publicà el seu reglament el gener de 1872. Seguint el model d'altres societats d'intercanvi de plantes, es proposà la formació d'un herbari per a l'estudi de la flora ibèrica mitjançant les aportacions de tots els seus membres. Els seus principals promotors, Antoni Cebrià Costa i Cuxart, Frederic Trèmols i Joan Montserrat i Archs, eren acadèmics i comptaven amb els locals de la RACAB on rebien els materials tramesos pels socis i preparar les trameses de plantes per a aquests. El nombre màxim de socis es fixà en cinquanta, dels quals deu poden ser estrangers. El primer any el nombre de socis de la Societat fou d'una quarantena de membres. Malgrat les circumstàncies adverses a causa de la tercera guerra Carlina arribà a distribuir dues sèries prou importants de plantes seques (208 espècies el 1873 i 207 el 1875). Cessà les seves activitats a l'estiu del 1875, però l'herbari quedà dipositat a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (RACAB), on també anaren a parar els herbaris de Costa i Tremols, on restaren fins que el 1926 la RACAB va dipositar les seves col·leccions a la Junta de Ciencies Naturals de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «.xml Societat Botànica Barcelonesa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Camarasa, Josep M. «Algunes fites en la botànica, la història natural i l'ecologia a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona: La Societat Botànica Barcelonesa i la formació de l'Herbari de la RACAB». A: Actes de les IV trobades d'història de la ciència i de la tècnica (Alcoi, 13-15 desembre 1996), 1998, p. 54. ISBN 978-84-7283-391-3 [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ Sánchez-Moscoso, A. «Notícia de la creación en 1872 de la Sociedad Botánica Barcelonesa». A: Natural RSEdH, ed. XII Bienal. Tomo extraodinario. Publicado con motivo del 125 Aniversario de su Fundación. Madrid: Reial Societat Espanyola d'Història Natural, 1996, p. 522-525.
* ↑ Bolòs i Vayreda, Antoni de «Algunas noticias sobre la Sociedad Botánica Barcelonesa». Collectanea Botanica. CSIC - Institut Botànic de Barcelona (IBB), Vol. 4, Núm. 1, 1954, pàg. 33-40 [Consulta: 23 abril 2020].

## Bibliografia

* Ibáñez, N.; Montserrat, J. M.; Soriano, I. «Documentation and revision of the “Sociedad Botánica Barcelonesa” herbarium». Bocconea, Núm. 19, 2006. ISSN: 1120-4060.
* Vallès Xirau, Joan; Sala Sanjaume, M. Angels; Carmona i Cornet, Anna M. «Datos sobre la Sociedad Botánica Barcelonesa y su relación con la botánica aragonesa». A: Congreso de Botánica en homenaje a Francisco Loscos (1823-1886): actas. Instituto de Estudios Turolenses, 2000, p. 205-210. ISBN 84-86982-05-7.
# Vil·la Romana de Torreáguila

La Vil·la Romana de Torreáguila és una vil·la romana situada al municipi de Montijo, Extremadura.

## Situació

La Vil·la Romana de Torreáguila es troba a 300 metres del riu Guadiana i a 189 metres d'altitud. Està situada en la carretera que va a Barbaño des del pont de Lobón.

## Història

Es diferencien 3 etapes: La primera etapa correspon al segle I d.C, sobre aquesta s'edificà una nova vil·la al voltant del pati central amb les seves dependències, termes, habitacions... i una segona zona, la dels serveis, aljubs, magatzems, etc.
Després d'un període de decadència prendrà un nou apogeu al segle v. En aquesta etapa es construí una Vil·la Romana al voltant d'un nou peristil, amb estances senyorials més sumptuoses. La part rústica va tindre la seva presència a través de grans magatzems.
L'última etapa de reaprofitament, època visigoda, haurà una major preponderància del culte cristià: baptisteri, església, necròpolis... marquen les distants fases de l'evolució.
Amb l'arribada dels àrabs es posà fi a la història de la vil·la, sumint-se en l'oblit fins als nostres dies. Es descobrí el 1984, gràcies a la realització de treballs agrícoles.

## Descripció

Probablement, la vil·la pertanyia a un soldat veterà retirat de l'exèrcit que vivia a Emèrita Augusta. Es calcula que hi vivien entre 500 i 700 persones, atesa la quantitat d'esquelets trobats. Estava dividida en dues parts, una de rústica i una d'urbana.
# Primer ministre de Dominica

El primer ministre és el cap de govern de Dominica. Entre les seves tasques figura nomenar als altres ministres del govern. El càrrec fou creat en 1978.
Aquesta llista només compren los primers ministres des de 1978.
| Nom | Inici del govern | Fi del govern |
| Patrick John | 3 de novembre de 1978 | 21 de juny de 1979 |
| Oliver Seraphin | 21 de juny de 1979 | 21 de juliol de 1980 |
| Eugenia Charles | 21 de juliol de 1980 | 14 de juny de 1995 |
| Edison Chenfil James | 14 de juny de 1995 | 3 de febrer de 2000 |
| Rosie Douglas | 3 de febrer de 2000 | 1 d'octubre de 2000 |
| Pierre Charles | 3 d'octubre de 2000 | 6 de gener de 2004 |
| Roosevelt Skerrit | 8 de gener de 2004 | actualitat |
# Oshkosh

Oshkosh o Grizzly Bear o Mahkeemeeteuv (Oli d'Ós) (1795-1858) fou un cabdill menominee que havia ajudat Tecumseh en la Guerra del 1812. Fou escollit cap dels menominee a la mort de Tomah, potser el 1830, i el 1831 i 1832 va rebre George Catlin i va fer tractats amb els indis de Nova York que havien estat esplaçats cap a Wisconsin (com els oneida). El 1821 també va signar diversos tractats, tot venent terra de Wisconsin als nord-americans.
# Universitat de tecnologia de Compiègne

La Universitat de Tecnologia de Compiègne (UTC) és un establiment públic d'ensenyament superior i de recerca, situat a Compiègne a la regió dels Alts-de-França. És una de les 204 escoles d'enginyeria franceses acreditades l'1 de setembre de 2020 per emetre un certificat d'enginyeria.
També està acreditada pel Ministeri d'Educació Superior i Recerca per als seus estudis professionals de grau, màster i doctorat.
És una de les tres universitats tecnològiques franceses. És membre de la comunitat d'universitats i establiments de la Sorbonne Universités i de la Conferència de Grandes Écoles.

## Referències

* ↑ L'Université de Technologie de Compiègne (UTC) a ouvert ses portes en 1972 et compte aujourd'hui près de 18000 diplômés. Elle fut l'une des premières écoles d'ingénieurs postbac et regroupent des enseignants, chercheurs et étudiants du monde entier.Elle forme les futurs ingénieurs de demain
* ↑ L’innovation made in UTC
# Rosario Poidimani

Rosario Poidimani (Siracusa, 25 d'agost 1941) és pretendent als títols de príncep reial de Portugal, duc de Bragança i pretendent al tron de Portugal. És fill adoptat de Maria Pia de Saxònia-Coburg Gotha i Bragança, que al·legava ser filla del rei D. Carlos I de Portugal.
El seu dret a aquests títols ha estat discutit, ja que la Constitució portuguesa del 1826 només atorga drets successoris als descendents legítims dels reis de Portugal.

## Orígens familiars

Rosario Poidimani nasqué a Siracusa, una ciutat de l'illa de Sicília, el 25 d'agost de 1941. Va ser cooptat per Maria Pia de Saxònia-Coburg Gotha i Bragança, que reclamava el tron de Portugal al·legant que era filla del rei Carles I de Portugal i renéta del rei Lluís I de Portugal i de la princesa de Sardenya i reina de Portugal Maria Pia de Savoia.

## Descendents

* Soraya Lúcia Sayda Tecla Poidimani (Sicília, 16 de juny 1965-), pretendent als títols de princesa de Beira i comtessa de Neiva;
* Simone Joska Poidimani (Vicenza, 25 de gener 1982-), pretendent als títols de príncep de Portugal i duc d'Évora. És fill de Isabella Baradel Poidimani (Arzene, 1957 - 1995).
* Krystal Isabel Poidimani (Vicenza, 7 de setembre 2003-), pretendent al títol de comtessa de Arraiolos. És filla de Kristina Stranakova (Nitra, 1980).

## Bibliografia

* Jean Pailler Maria Pia: A Mulher que Queria Ser Rainha de Portugal. Lisboa: Bertrand, 2006.

## Vegeu també

* Dinastia Bragança Saxònia-Coburg i Gotha

## Enllaços externs

* Casa Reial de Bragança-Wettin (portuguès) (anglès)
* Museu de la Casa Reial de Bragança-Wettin Arxivat 2008-07-21 a Wayback Machine. (portuguès) (anglès)
* Los Cavalleros de la Cruz Blau (portuguès) (anglès)
# Paul Karp

Paul Karp (Kohila Rural Municipality, 1 de maig de 1905 - Tallinn, 7 de desembre de 1981) va ser un estonià trombonista i director d'orquestra.
Paul Karp va completar els seus estudis en trombó amb Raimund Kull el 1931 i en composició amb Artur Kapp al Conservatori de Tallinn el 1933. Des del 1935 el mateix Kapp li va ensenyar trombó i tuba al conservatori, el 1968 assolí el títol de professor.
Del 1922 al 1927, Karp va tocar en diverses orquestres militars d'Estònia. Després es va convertir en músic professional. Fins al 1941 va ocupar-se de trombonista a la Sala d'Exposicions de Teatre i Estònia de Tallinn. Durant l'ocupació soviètica d'Estònia, Karp va ser cofundador de la Filharmònica de l'Estat de la SSR d'Estònia (estoniana ENSV Riiklik Filharmoonia) i es va convertir en el seu director i director artístic.
De 1941 a 1944, Karp va ser director de direcció amb l'Orquestra de Ràdio Estònia. Del 1944 al 1950 va ser director titular de l'Orquestra Simfònica de l'Eesti Raadio. El 1965, Paul Karp va rebre el títol d'Artista mereixedor de la SSR d'Estònia.

## Referències

* ↑ Eesti Elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000 (= Eesti Entsüklopeedia 14) ISBN 9985-70-064-3, S. 144
# Sinalunga

Sinalunga és un comune (municipi) de la província de Siena, a la regió italiana de la Toscana.

## Història

A part d'algunes troballes prehistòriques, les restes històriques més antigues es remunten al segle viii aC, quan Sinalunga era potser un poblat etrusc sota el control de Chiusi, amb algun temple al cim del pujol on es troba Sinalunga.
La ciutat actual va créixer al voltant del castell medieval anomenat "Castello delle Ripe", atraient gent al turó després de la retirada dels etruscs de la zona.Asinalonga s'esmenta per primera vegada al segle viii. La ciutat va estar posteriorment dins el regne dels Cacciaconti, que es van convertir en súbdits de la República de Siena el 1197.

## Llocs d'interès

* Palazzo Pretorio, construït entre 1337 i 1346. Va ser el centre del poder civil a la ciutat, tal com ho testifiquen els símbols del podestà i dels Mèdici a la façana.
* Collegiata di San Martino (segle xvi), construïda a partir de 1568 sobre l'antic castell. L'interior, amb planta de creu llatina, té obres de Benvenuto di Giovanni, Il Sodoma i Rutilio Manetti.
* Església de Santa Lucia (erigida el 1278), ara utilitzada com auditori.
* Església de Santa Croce (segle XV). Conté el Casament de la Mare de Déu, per Luca Signorelli.
* Església de San Pietro ad Mensulas, construïda al segle IV en un edifici romà preexistent, probablement l'estació principal de la Via Cassia.
* Església de Santa Maria delle Nevi.
* Església i Convent de San Bernardino.

## Ciutats agermanades

* Aÿ-Champagne, França