OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josefina Oliveras i Ferrer

Josefina Oliveras i Ferrer (Castellbell i el Vilar, 18 de febrer de 1910 - Rocafort, 30 d'abril de 1996) fou una farmacèutica catalana i responsable de la revitalització de Rocafort de Bages.
L'any 1927 es va convertir en la primera dona que va obtenir el grau de batxiller en ciències, a l'Institut de Manresa. Es va llicenciar en Farmàcia el 1934. Es va casar amb el doctor Sebastià Guañabens i Pujol. El 1939 es va convertir en la primera farmacèutica titular dona que va tenir una farmàcia a Manresa, concretament al barri de les Escodines. El 1947, el matrimoni va comprar Can Fargues, una casa de Rocafort on anaven els caps de setmana i on va viure pràcticament sempre des de la jubilació fins que es va morir. En aquest poble va desplegar les seves inquietuds culturals a més responsabilitzar-se de la recuperació de la vila. Així, va contribuir a l'electrificació de Rocafort, a aconseguir que es construís la carretera que hi mena des del Pont de Vilomara, que s'instal·lés el telèfon... Però personalment va aconseguir que s'arrangés la plaça Major, que es catalanitzés el nomenclàtor local, que es reconstruís l'església –va apadrinar la campana petita–, que es recuperessin les festes tradicionals –entre les quals la Festa Major–, que es fes el trasllat de la pedra de les Creus, que s'inaugurés l'escut de la vila, a més d'organitzar conferències, certàmens, exposicions...
El 1990, Rocafort li va lliurar la Medalla de Filla Predilecta. L'any 1997, la família i l'Ajuntament del Pont de Vilomara i Rocafort van instaurar el Premi de Poesia Josefina Oliveras, que es lliura pels volts del primer de maig, en el marc de la Festa Major del poble; aquest premi té per objectiu recordar i homenatjar la farmacèutica.

## Obra

* Rocafort, tres capítols de la seva vida (1986)
* Rocafort a començaments de segle. Festes i institucions (1990)
* Rocafort. Les campanes de Santa Maria (1991)

## Referències

* 1 2 NacióManresa. «Obert el termini per participar en el XXIII Premi de Poesia Senyora Josefina Oliveras». [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ Font Torra, Aina. «Vuit històries amb nom de dona i amb segell manresà per commemorar el 8-M». Nació Digital, 07-03-2029. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «XXIV Premi de Poesia Senyora Josefina Oliveras (Vídua de Guañabens)». 2022.
* ↑ Premis de poesia Josefina Oliveras i Ferrer (1998-2003). Ajuntament del Pont de Vilomara i Rocafort, 2004.
# Museu Etnològic

«Museu Etnològic» té aquests significats:
* Museu Etnològic de Barcelona
* Museu Etnològic del Montseny, a Arbúcies
* Museu Etnològic de Beneixama, País Valencià
* Museu Etnològic d'Ador, País Valencià
* Museu Etnològic de Formentera
* Museu Etnològic de Sant Lluís, Menorca
* Museu etnològic de Son Fe, Alcúdia (Mallorca)
* Museu Etnològic de València
* Museu Etnològic de Berlín, Alemanya
* Museu Etnològic de Creta, Grècia
# La Força d'Àreu

La Força d'Àreu és un veïnat del poble d'Àreu, del terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà.
Tot i ser un veïnat del poble esmentat, n'està una mica allunyat al nord, i forma un nucli amb personalitat pròpia. Té l'antiga església de Sant Feliu de la Força d'Àreu, i, rere seu, les restes del nucli fortificat que li dona el nom.

## Etimologia

El terme força, conservat sobretot en terres pirinenques, designava una població murallada o bé un castell o una part de la població que reunia aquesta característica. Així, en aquest cas, es troba Àreu al pla, en lloc de més fàcil accés, sense clos murallat, i la Força a prop, en lloc de més difícil accés i protegit per muralles, o bé el clos format per les mateixes cases, amb algun element casteller (torre, portal, etcètera) de defensa.

## Història

La d'Àreu segueix les mateixes pautes històriques que la resta de castells i fortificacions de la Vall Ferrera: Alins, Araós i Tor. Documentada almenys des del 1280, el 1519, quan el veïnat tenia 28 habitants, apareix en una descripció de Pere Tragó de la manera següent: Al lloc d'Àreu la força està separada de la vila. La força o fortalesa és al peu de la costa i les cases fan muralla closa, i dins la fortalesa hi ha l'església parroquial. A dalt de la fortalesa hi havia una torre forta quadrada que ha estat enderrocada. La vila està en el pla, sense muralla, i hi ha una altra església i la casa de la rectoria.

## Les restes

L'església de Sant Feliu i el castell es troben a la part alta del nucli de la Força d'Àreu.
Darrere de l'església hi ha les restes d'una construcció de planta rectangular, que fa 14,4 metres de llarg per 7,4 metres d'ample i un màxim de 2,5 metres d'alçada, paral·lela a l'església de Sant Feliu de la Força d'Àreu, que podrien correspondre a la Força d'Àreu.

## Referències

* 1 2 «La Força d'Àreu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Bolòs i Masclans, Jordi; Busqueta i Riu, Joan-Josep; Benito i Monclús, Pere. «La Força d'Àreu». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Alins». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). Pàg. 82. ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Josep Maria Pagès i Vicens

Josep Maria Pagès i Vicens (Sant Feliu de Guíxols, Baix Empordà, 1896 - Girona, 1982) fou un compositor català.
Amb Agustí Grau i Ernest Cervera fou redactor de la revista Revista Catalana de Música.
De les seves composicions destaquen Els contes de la llar (1922), Càntic d'amor, estrenat el 1926 per l'Orquestra Pau Casals, La princesa blanca (1929) i Jocs de mainada (1935). Va escriure l'òpera Las bodas de Camacho (1940).

## Referències

* ↑ «Josep Maria Pagès i Vicens | enciclopedia.cat». [Consulta: 6 setembre 2022].
# Leuconia dura

Leuconia dura és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Leuconia i a la família Baeriidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1929 per Sanji Hôzawa.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Leuconia dura (Hôzawa, 1929). Accessed through: World Register of Marine Species at: http://marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164169 on 2021-03-01
# Leuconia alaskensis

Leuconia alaskensis és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Leuconia i a la família Baeriidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1953 per Max Walker de Laubenfels.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Leuconia alaskensis de Laubenfels, 1953. Accessed through: World Register of Marine Species at: http://marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164168 on 2021-03-01
# Llac pluvial

Un llac pluvial és una conca sense sortida (conca endorreica) la qual s'omple amb l'aigua de la pluja durant els períodes de glaciacions, moments en els quals la precipitació és més gran. Els llacs pluvials que ja s'han assecat també s'anomenen paleollacs.

## Geologia

Aquests llacs representen canvis en el cicle hidrològic; els cicles humits generen grans llacs, mentre que els cicles secs assequen els llacs i deixen grans planes. l'acumulació de sediments mostren la variació del nivell de l'aigua.
Diversos llacs pluvials es van formar al sud-oest dels Estats Units durant la glaciació del Plistocè tardà. Un d'ells va ser el Llac Bonneville a Utah.
Durant els períodes interglacials, el clima esdevingué àrid i va causar l'evaporació d'aquests llacs.

## Referències

* 1 2 Lutgens, Frederick K.; Tarbuck, Edward J. The Earth, An Introduction to Physical Geology. Columbus, OH: Merrill Publishing Company, 1987.
* ↑ Briney, Amanda. «Pluvial Lakes». About.com: Geology. Arxivat de l'original el de febrer 7, 2017. [Consulta: October 6, 2010].
* ↑ Easterbrook, Don J. Surface Processes and Landforms. Upper Saddle River, NJ: Prentice-Hall, Inc., 1999.
# Llac salat

Un llac salat o llac salí és un cos aïllat d'aigua que conté una concentració de sals (principalment clorur de sodi) i altres minerals significativament més gran que la majoria de llacs (la condició de llac salí sol establir-se en 3.000 mil·ligrams de sal per litre). En alguns casos, els llacs salats poden arribar a tenir una concentració de sal superior a l'aigua de mar.

## Característiques

Els llacs salats es formen quan les aigües que flueixen cap al llac, que contenen sals o altres minerals, no poden abandonar-lo perquè el llac és una conca endorreica terminal. En evaporar-se, l'aigua deixa endarrere qualsevol sal que hagués romàs dissolta, augmentant així la seva salinitat, raó per la qual els llacs salats són llocs idonis per a la producció de sal. L'alta salinitat condiciona així mateix la flora i la fauna del llac en qüestió; de fet, de vegades el resultat pot arribar a ser l'absència gairebé total o total de vida al llac.
Si l'aportament d'aigua que flueix cap al llac és menor que la quantitat d'aigua evaporada, el llac pot arribar a desaparèixer i deixar un plana salada o salar, també anomenada platja.

## Llacs destacats

Segons la mida, els tres llacs salats més grans del món són la mar Càspia, la mar d'Aral i el llac Balkhaix. El llac salat més gran de l'hemisferi occidental és el Gran llac Salat, el quart en mida del món després dels tres anteriors.
El llac salat amb la major altitud és el llac Namtso, mentre que el llac de menor altitud és el mar Mort, que és així mateix el punt més baix de totes les terres emergides.
Des del segle viii, la sal del llac Baskunchak de Rússia va ser explotada i distribuïda a través de la ruta de la Seda. En l'actualitat, la indústria de la sal d'aquest llac (que conté un 99,8% de puresa de clorur de sodi) suposa el 80% de la producció total de sal de Rússia. Depenent de les necessitats, genera entre 1,5 i 5 milions de tones de sal cada any.

## Vegeu també

* Plana salina.
* Salina.
* Llac endorreic.
* Albufera.
* Aiguamolls.
# Llac proglacial

En geologia, un llac proglacial és un llac format ja sigui per l'acció de presa d'aigua d'una morrena o de presa de gel durant la retirada d'una glacera que es fon, o per l'aigua de desglaç atrapada contra un glacera continental a causa de la depressió isostàtica de l'escorça al voltant del gel. Al final de l'última glaciació fa aproximadament 10.000 anys, els grans llacs proglacials eren una característica generalitzada de l'hemisferi nord.
En alguns casos, aquests llacs s'evaporen gradualment durant el període d'escalfament després de la glaciació del Quaternari. En altres casos, com el llac glacial Missoula i el llac glacial Wisconsin dels Estats Units, la ruptura sobtada de la presa de suport causa inundacions dels llacs glacials. El ràpid alliberament de l'aigua embassada produeix la formació de goles i altres estructures aigües avall de l'antic llac. Bons exemples d'aquestes estructures es poden trobar al Channeled Scablands de l'est de l'estat de Washington, una àrea fortament erosionada per les inundacions del Missoula.
A Gran Bretanya, el llac Lapworth, el Harrison i el Pickering són exemples de llacs proglacials. Ironbridge Gorge de Shropshire i Hubbard Hills de Lincolnshire són exemples de com el desbordament de les glaceres creen un canal quan l'aigua d'un llac proglacial puja prou alt com per trencar el punt més baix amb l'addició de conques.
Les glaceres retrocedeixen als Andes tropicals, on s'ha format una sèrie de llacs proglacials, especialment a la Serralada Blanca del Perú, on el 70% de les glaceres tropicals hi són. Alguns d'aquests llacs s'han format ràpidament durant el segle xx. Aquests llacs poden explotar, creant un perill per a les zones de sota. Moltes preses naturals (generalment morrenes) que contenen l'aigua del llac s'han reforçat amb preses de seguretat. Algunes d'aquestes 34 preses s'han construït a la Serralada Blanca per contenir els llacs proglacials.
Alguns llacs proglacials també han format en les últimes dècades en el final de les glaceres al costat oriental dels Alps del Sud de Nova Zelanda. El més accessible n'és el llac Tasman.

## Vegeu també

* Llac pluvial.

## Referències

* ↑ Http://www.cr.nps.gov/history/online_books/geology/publications/inf/72-2/sec5.htm Arxivat 2015-02-13 a Wayback Machine. USGS The Channeled Scablands of Eastern Washington.
# Lesxéievka

Lesxéievka (en rus: Лещеевка) és un poble de l'óblast de Nijni Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 33 habitants, pertany al municipi d'Andréievka (Sergatxski).

## Referències

* ↑ «Населённые пункты Гагинского района».
# Llambrega

La llambrega o el tord cuanegre (Symphodus melanocercus) és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 14 cm de longitud total.
* El dors és marró i els flancs groguencs, amb una ampla banda vertical negre sobre l'aleta caudal.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Mediterrània i al Mar de Màrmara.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Quignard, J.-P. i A. Pras, 1986. Labridae. p. 919-942. In P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen and E. Tortonese (editors) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Risso, J. A. 1810. Ichthyologie de Nice, ou histoire naturelle des poissons du département des Alpes Maritimes. F. Schoell, París. Ichthyol. Niça: i-xxxvi + 1-388, Pls. 1-11.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Llei de l'arcsinus d'Erdős

En teoria de nombres, la llei de l'arcsinus d'Erdős, que duu el nom de Paul Erdős, afirma que els divisors primers d'un nombre segueixen una distribució relacionada amb la distribució arcsinus.
En particular, diu que el factor primer j-èssim p d'un nombre donat n (en la seqüència ordenada dels diferents factors primers) és "petit" quan log log p < j. Llavors, per qualsevol valor fix del paràmetre u, en el límit quan x tendeix a infinit, la proporció d'enters n menors que x que tenen menys que u log log n factors primers petits convergeix a:
    ${\frac {2}{\pi }}\arcsin {\sqrt {u}}.$

## Referències

* Manstavičius, E. «A proof of the Erdős arcsine law». A: Probability theory and mathematical statistics (Vilnius, 1993). Vilnius: TEV, 1994, p. 533–539.
# Llibert Sendrós Juvé

Llibert Sendrós Juvé (Rodonyà, Alt Camp, 15 de setembre de 1991), ciclista català, professional els anys 2016 i 2017 a les files del Kolss Cycling Team de 3a divisió (Continental).

## Palmarès

* 2015
** Campió de Catalunya en ruta
** Campió de Catalunya en contrarellotge

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Liebster Gott, vergißt du mich, BWV Anh. 209

Liebster Gott, vergißt du mich, BWV Anh. 209 (Estimadíssim Déu, oblidam) és una cantata perduda de Bach, per al setè diumenge després de la Trinitat, estrenada a Leipzig, probablement el 7 de juny de 1727, si bé composta, com a més tard, l'any 1725; hi ha opinions d'especialistes que la situen a l'època de Weimar i interpretada el 15 de juliol d 1714. El text és, probablement, de Georg Christian Lemhs i formava part de Gottgefdlliges Kirchen-Opffer de l'any 1711, conté sis números: dues àries, tres recitatius i un cor. La música s'ha perdut.

## Referències

* ↑ “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005. Pàg. 448

## Bibliografia

* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
# Lil Xan

Lil Xan (Redlands, 6 de setembre de 1996), és el nom professional de Diego Leanos, és un raper estatunidenc d'ascendència mexicana. Va començar a aconseguir fama després de publicar el seu tema "Betrayed", que va arribar a ser el número 64 al Billboard Hot 100. El seu nom no prové del derivat de la droga Xanax, sinó que del seu nom Alexander (aleXANder) segons una entrevista.
Diego va néixer el 6 de setembre del 1996 a Redlands, Califòrnia. Durant la seva infantesa va viure en motels, ja que no disposava de gaires diners. Estudiava al Redlands East Valley High School, però va deixar l'escola al seu primer any de secundaria. Va estar una temporada sense treball. Va treballar d'escombriaire i a més venia drogues. Després d'això va intentar fer-se lloc al món de la fotografia, però, en un concert d'un amic raper li van robar la càmera. I animat pels seus amics va decidir iniciar la seva carrera musical com a raper. Diego va ser addicte al Xanax, als opiacis i a les benzodiazepines. Tot i així va poder deixar les drogues, havent sigut addicte durant dos anys.
# Linichthys laticeps

Linichthys laticeps és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Guizhou a la República Popular de la Xina.
És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical. Els adults poden assolir 11 cm de longitud total i tenen entre 39 i 40 vèrtebres.

## Referències

* 1 2 Zhang, E.; Fang, F. «Linichthys: a new genus of Chinese cyprinid fishes (Teleostei: Cypriniformes)» (en anglès). Copeia, 1, 2005, pàg. 61-67.
* 1 2 3 Torres, Armi G. «Linichthys laticeps (Lin & Zhang, 1986)». FishBase.
* ↑ 陈宜瑜. «Cyprinidae: Barbinae.». A: P. Yue et al. (Eds). Zhongguo dong wu zhi. Ying gu yu gang. Li xing mu. Di 1 ban. Beijing: Ke xue chu ban she, 1998-2000, p. 3-170. ISBN 7-03-005824-0.
# Liparis eos

Liparis eos és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 13,7 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 36 i 260 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba als mars del Japó i d'Okhotsk, incloent-hi el sud de les illes Kurils.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Praga. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Krasyukova, Z. V., 1984. Eight new species of sea-snails (Scorpaeniformes, Liparidae), described by Prof. P. Yu. Schmidt on the materials of the Kurilo-Sakhalin expeditions of the Zoological Institute of the Academy of Sciences of the USSR, 1947-1949. Trudy Zoologicheskogo Instituta, Akademii Nauk SSSR = Travaux de l'Institut zoologique de l'Académie des sciences de l'URSS / Akademiia nauk Soiuza Sovetskikh Sotsialisticheskikh Respublik. v. 127: 5-16.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chernova, N.V., 1998. Catalogue of the type specimens of snailfish (Liparidae, Scorpaeniformes) in the Zoological Institute of the Russian Academy of Sciences. J. Ichthyol. 38(9):730-746.
* ↑ Kido, K., 1988. Phylogeny of the family Liparididae, with the taxonomy of the species found around Japan. Mem. Fac. Fish. Hokkaido Univ. (35)2:125-256.

## Bibliografia

* Chernova, N.V., D.L. Stein i A.P. Andriàixev, 2004. Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (31):72.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Llac Nipissing

El llac Nipissing és un llac que es troba a la província canadenca d'Ontario, entre el riu Ottawa i el llac Huron.

## Geografia

Amb una superfície de 873,3 km² el llac es troba a 196 msnm. La seva profunditat mitjana és de 4,5 metres, amb una profunditat màxima de 52 metres. La seva llargada màxima és de 65 km, per 25 d'amplada. El llac compta amb nombroses illes al seu interior. Al nord-oest del llac es troba el principal centre urbà de la seva riba, North Bay. Altres localitats que es troben a la riba són: Callander, Sturgeon Falls, Garden Village, Cache Bay i Lavigne.
El llac drena vers el llac Huron a través de la badia georgiana i el riu French. Es troba a 25 km al nord-oest del Parc provincial Algonquí.

## Història

El primer europeu a visitar el llac fou el comerciant de pells francès Étienne Brûlé, el 1610. Jean Nicolet, un altre comerciant francès va viure durant 8 o 9 anys pels voltants del llac amb els indis fins a 1633, quan va ser demanat a Quebec com a intèrpret per la Compagnie des Cent-Associés. El primer assentament europeu al voltant del llac es remunta a 1874 i el 1882 la Policia Muntada del Nord-oest s'instal·là al nord-est del llac.

## Economia

En uns inicis l'economia de la zona es basava en el comerç de pells, però en l'actualitat està orientada més al turisme.
# Llista de llacs de Ruanda

Aquesta és una llista dels principals llacs de Ruanda:

## Llacs

* El llac Kivu, entre Ruanda i la República Democràtica del Congo, a l'oest, és, amb diferència, el més gran
* Llac Muhazi, a uns vint quilòmetres a l'est de Kigali: un llac estret i llarg que s'estén aproximadament a est-oest i s'estén cap al nord i el sud en diverses valls tributàries
* Llac Ihema, al Parc Nacional d'Akagera a l'extrem oriental del país, a la frontera amb Tanzània
* Llac Rweru al sud-est, que comparteix amb Burundi.
* Llac Burera, un llac de muntanya al nord (1862 metres sobre el nivell del mar)
* Llac Ruhondo, just al sud del llac Burera, separat d'ell per una columna vertebral de turons
* El llac Mugesera, prop de 30 km al sud-est de Kigali, és un llac estret format per cinc badies oriental o oest units al vessant occidental
* Llac Cohoha o Cyohoha Sud, al sud de Kigali a la frontera amb Burundi.
Hi ha diversos llacunes més petites i poc profundes a la regió plana i pantanosa entre el llac Mugesera i el llac Rweru.

## Referències

* The IUCN Directory of African Wetlands by Robert Mepham (Google-books link at )
* http://www.gov.rw/government/geography.html Arxivat 2005-10-29 a Wayback Machine.
# Josefina Peraire

Josefina Peraire Alcubierre (Barcelona, 1947 - 30 de maig de 2016) va ser una poetessa, ceramista i escultora catalana. Llicenciada en Filosofia i lletres per la Universitat de Barcelona formava part del Grup Literari Poesia Viva. Va guanyar diversos guardons literaris i va publicar diversos poemaris. Va morir atropellada per un ciclista a Barcelona el maig de 2016.

## Obres

* A l'ombra dels bambús (Ed. Granollers)
* Interiors (Ed. Comte d'Aure)
* Sucre amarg (Ed. Comte d'Aure)
* Tretze veus experimentals (Ed. Abadia Editors)
* Pell de temps (Ed. Comte d'Aure)
* Enfilo llunes (Ed. Comte d'Aure, 2011).

## Referències

* ↑ Redacció «S'ha mort la poetessa Josefina Peraire, atropellada per un ciclista a Barcelona». Vilaweb, 31-05-2016.
* ↑ Villalonga, Anna Maria «Josefina Peraire. Ens ha deixat una artista». Nuvol.cat, 01-06-2016.
* ↑ «Esquela». La Vanguardia, 01-06-2016. [Consulta: 1r febrer 2021].

## Enllaços externs

* Blog personal
# Nelspruit

Nelspruit és una ciutat de 221.474 habitants (2000) situada al nord-est de Sud-àfrica. És la capital de la província de Mpumalanga (antigament Transvaal oriental). Situada sobre el riu Limpopo (anomenada Krokodil en Afrikaans), Nelspruit es troba a uns 100 quilòmetres (60 milles) a l'oest de la frontera amb Moçambic i a 330 quilòmetres (205 milles) a l'est de Johannesburg. La ciutat més propera és KaNyamazane, a pocs quilòmetres a l'est de Nelspruit.

## Enllaços externs

* Google Map
* Lloc web de Nelspruit