OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fulton (Ohio)

Fulton és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 264 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fulton tenia 264 habitants, 94 habitatges, i 65 famílies. La densitat de població era de 679,5 habitants per km².
Dels 94 habitatges en un 28,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,4% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 27,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 28,4% de 45 a 60 i un 14,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.500 $ i la renda mediana per família de 40.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.313 $ mentre que les dones 20.714 $. La renda per capita de la població era de 14.803 $. Aproximadament el 5,4% de les famílies i l'11,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fulton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fulton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Icilia

Icilia Va ser una llei de l'antiga Roma proposada pel tribú de la plebs Espuri Icili l'any 492 aC quan eren cònsols Publi Minuci Augurí i Tit Gegani Macerí. La llei prohibia interrompre als tribuns de la plebs mentre es dirigien al poble, cosa que podia ser castigada amb multes i fins i tot amb la pena de mort.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 66-67 [Consulta: 14 abril 2022].

## Vegeu també

* Appuleia de majestatis
* Gens Icília
# Jörg von Halsbach

Jörg von Halsbach (mort el 6 d'octubre de 1488), també anomenat Halspach o Ganghofer era un paleta i arquitecte alemany. Era de Polling, i va treballar a Múnic i Freising.

## Biografia

Jörg von Halsbach va ser educat probablement a Braunau o Wasserburg am Inn, on havia prevalgut una forta tradició d'arquitectura gòtica tardana. El 1441 va ser detectat per primer cop fent feina de reconstrucció en el cor de l'església de monestir d'Ettal. Va estar també implicat en la construcció de la parròquia de Polling, acabada el 1450. Entre 1479 i 1484 va ser consultat per construir la torre de l'església de Hall in Tirol.
Jörg von Halsbach és conegut especialment com a arquitecte de la Frauenkirche de Múnic (1468–1488). L'església gran va ser construïda de maó vermell en només 20 anys. Ja el 1470 Halsbach va començar a re-dissenyar l'Ajuntament Vell de Múnic en estil gòtic tardà; el 1478 va començar a construir la Kreuzkirche de Múnic. També va treballar pels Bisbes de Freising. La seva tomba està situada a la capella de la torre nord de la Frauenkirche.
* Ajuntament Vell de Múnic (amb la Torre sud de la Frauenkirche al fons)
* Kreuzkirche a Múnic

## Referències

* 1 2 Holland, Hyacinth «Jörg von Halsbach». Allgemeine Deutsche Biographie. Duncker & Humblot [Leipzig], 1878, pàg. 359.
* 1 2 Knopp, Norbert «Jörg von Halsbach (von Polling, Jörg Ganghofer usw.).». Neue Deutsche Biographie. Duncker & Humblot [Berlin], 1974, pàg. 459. ISBN 3-428-00191-5.
# Jovsa

Jovsa és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país. El 2017 tenia 797 habitants.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1418.
# Guifré II de Besalú

Guifré II de Besalú (?-957) fou comte de Besalú (927-957). Fill de Miró II de Cerdanya (878-927) i la seva muller Ava de Cerdanya (? - 961) els quals tingueren quatre fills (Sunifred II de Cerdanya, Guifré II de Besalú, Oliba I de Besalú i Cerdanya i Miró Bonfill bisbe de Girona) i quatre filles (Quixilona, Goltregoda, Guilinda i Sesenauda). En morir Miró II va heretar el comtat de Besalú mentre el seu germà Sunifred rebia el comtat de Cerdanya. Ambdós eren menors d'edat i la seva mare Ava va fer de regent fins al 945.
Ja com a comte fundà el monestir de Sant Pere de Camprodon comprant al bisbe de Girona, Gotmar, el 14 d'abril de 948 l'església parroquial amb els seus delmes i primícies, convertint-la en el nucli inicial del nou monestir, on establí una comunitat benedictina. Calia donar forma legal a la fundació del nou monestir, i per això va sol·licitar un precepte reial a Lluís d'Ultramar. Fou el darrer comte de la Gòtia que anà a retre vassallatge al rei de França.
El 957 es va produir a Besalú una revolta nobiliària, liderada per un clergue anomenat Adalbert i en la que segurament hi estaven implicats els fills de l'antic comte Radulf. La revolta va prendre prou proporcions per fer tancar Guifré dins ell seu castell de Besalú. Els revoltats l'encerclaren establint-ne el setge. Això va fer que Guifré, no veient possibilitats de resistir, busqués la salvació en la fugida, però va ser encalçat pels sublevats, que aconseguiren atrapar-lo i el mateix Adalbert l'occí amb el seu punyal. Sunifred va aconseguir dominar l'alçament i confiscà els béns dels revoltat. En morir sense descendència el succeí el seu germà Sunifred II de Cerdanya.

## Referències

* ↑ Aurell i Cardona, Martí «Jalons pour une enquête sur les strategies matrimoniales des Comtes Catalans». Memorias de la Real Academia de Buenas Letras de Barcelona, Vol. 23, 1991.
* 1 2 Merino, Antolín; de la Canal, José. Enrique Flórez. España sagrada: Tratado LXXXI de la Santa Iglesia de Gerona en su estado antiguo. Madrid: Imprenta de Collado, 1819, p. 134 [Consulta: 21 març 2014].
* ↑ Benet i Clarà, Albert «Una revolta Berguedana contra el comte Oliba Cabreta». L'Erol : revista cultural del Berguedà, setembre 1983, pàg. 29-34.
* ↑ Jordà i Güell, Ricard «La llegenda del senyor de Juïnyà». Annals del Patronat d'Estudis Històrics d'Olot i Comarca Annals1984-1985 (II), 1987, pàg. 141-150.
Guifré II de Besalú Mort: 957 :
| Títols |||
| Precedit per: Miró II de Cerdanya (pare) | Comte de Besalú (Llista de comtes de Besalú) (927–957) | Succeït per: Sunifred II de Cerdanya (germà) |
# Lol·li Bas

Lol·li Bas (en llatí Lollius Bassus, en grec Λόλλιος Βάσσος) va ser un poeta grec. Era l'autor de deu epigrames inclosos a l'Antologia grega. En un dels epigrames se l'identifica com a nadiu de la ciutat d'Esmirna a la Jònica. Vivia al temps de la mort de Germànic Cèsar, és a dir l'any 19.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals VII,21

## Enllaços externs

* Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Jaciment arqueològic de Montaspre

El jaciment arqueològic de Montaspre es troba en una muntanya de roca calcària molt erosionada, a ponent de Sant Julià de Ramis, en un lloc molt dominant sobre la vall del riu Ter. És una estació a l'aire lliure del Paleolític inferior.

## Descobriment i història de les intervencions arqueològiques

Descobert l'any 1967 per Miquel Oliva i Prat,l'any 1982 l'Associació Arqueològica de Girona, hi va recollir tota mena de peces d'indústria lítica, des de còdols tallats a petits esclats retocats. Per la poca densitat de material lític i la situació geogràfica del conjunt, es proposa que es tracti de petites estacions de pas entre dues zones d'ocupació paleolítica important, la Vall Mitja del Ter i la Cubeta de Banyoles.

## Troballes

Fragments de ceràmica ibèrica: comunes oxidades i reduïdes, grolleres i algun fragment d'àmfora de boca plana. D'altra banda en tot el vessant sud del Mont Aspre apareixen en superfície petites concentracions de material lític. Cap d'aquestes concentracions sobrepassa el centenar de peces. El conjunt de materials es compon fonamentalment de petites ascles i alguns còdols tallats de quarsita. La tècnica de talla és centrípeta i bifacial.

## Bibliografia

* Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya
* "Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots" de Pere Cantón Playà

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya
# Icnita de Puigventós

La Icnita de Puigventós és una empremta d'arcosaure trobada fortuïtament per una noia, sòcia del Centre Muntanyenc i de Recerques Olesà el dia 7 d'abril del 2016 a la muntanya de Puigventós entre Olesa de Montserrat i Vacarisses i que es troba exposada a l'Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont a Sabadell.
És una peça de 16x10 cm i conté la petjada de l'extremitat posterior d'un arcosaure de la icnoespècie Isochirotherium, rèptils antecessors dels dinosaures i dels cocodrils. L'aspecte d'aquests arcosaures era similar a la dels cocodrils actuals, també caminaven a quatre potes, però aquestes eren relativament més llargues i en una posició més vertical que les dels cocodrils. Els arcosaures van dominar els ecosistemes terrestres posteriors a l'extinció de finals del Permià (la més gran de la història de la Terra), just abans de l'aparició dels dinosaures. La icnita d'Olesa de Montserrat correspon al Triàsic mitjà i és la millor preservada de totes les petjades fossilitzades trobades fins ara a la península Ibèrica.
El dia 10 de setembre del 2020, Chabier de Jaime va ser guardonat amb el 36è Premi Recerca Vila d'Olesa de Montserrat pel seu estudi sobre la peça paleontològica amb el títol: "New exceptional well-preserved footprints from the Muschelkalk detrital unit from the Catalan Basin".

## Referències

* ↑ Montserrat, Ajuntament d'Olesa de. «El patrimoni paleontològic i geològic del municipi protagonista d'aquest cap de setmana a Olesa». [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ d'Arqueologia, Tribuna. «Acte del dipòsit definitiu de la Icnita de Puigventós, d'Olesa de Montserrat», 07-12-2016. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Olesa atorga el premi de Recerca a un treball de les icnites de Puigventós», 11-09-2020. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ Montserrat, Ajuntament d'Olesa de. «Un treball sobre petjades fòssils a Olesa i sobre el creixement de l'extrema dreta, guanyadors dels Premis de Recerca Vila d'Olesa». Arxivat de l'original el 2022-08-19. [Consulta: 12 setembre 2020].
# Jörgkellerita

La jörgkellerita és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

La jörgkellerita és un fosfat de fórmula química Na₃Mn3+ 3(PO₄)₂(CO₃)O₂·5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015, i publicat per primera vegada el 2017. Cristal·litza en el sistema trigonal. Es troba en forma d'esferulites, de fins a 200 micres de mida, construïdes de plaques de fins a 10 micres de gruix. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba dipositat a les col·leccions del departament de mineralogia de la Universitat Estatal de Sant Petersburg, a Rússia, amb el número de catàleg 19640/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Oldoinyo Lengai, a la regió d'Arusha, a Tanzània. Sol trobar-se associada a la calcita i a la shortita, en carbonatites de calcita i shortita-calcita. És el resultat de l'oxidació a baixa temperatura de carbonatites de gregoryita-nyerereïta. La seva localitat tipus és l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Jörgkellerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 juny 2017].
# Guixó

«Guixó» té aquests significats:
# Habitatge al carrer Pla i Deniel, 16 (Caldes de Malavella)

L'edifici situat al carrer Pla i Deniel, 16 és una obra situada al nucli urbà de Caldes de Malavella (Selva) i que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una casa entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos, amb la teulada a doble vessant (i a dos nivells) orientada a les façanes principal i posterior, i ràfec de quatre fileres.

## Descripció

A la planta baixa, trobem la porta d'entrada en arc escarser (amb treball de forja al que vindria a ser el timpà); i al costat esquerre, una finestra petita en arc de mig punt, tancada per una reixa de treball de forja amb volutes; i un finestral al costat d'aquesta amb arc escarser amb l'intradós escalonat i unes fines columnes de ferro colat i treball de forja. Les columnes d'aquest finestral es recolzen a l'ampit de la finestra, així com una barana de treball de forja, amb arebescs. Al primer pis, una balconada sostinguda per tres mènsules escalonades. La barana és de treball de forja. Dues obertures en arc escarser amb un trencaaigües en forma de garlandes de pedra artificial i tancades per porticons, donen sortida a la balconada. El segon pis té cinc obertures en arc escarser separades per quatre columnes d'ordre clàssic i ampit corregut motllurat. Tot el pany de paret arrebossat, és de color groc llimona.

## Història

Segurament la casa es construí a principis del segle XX seguint els models arquitectònics eclèctics dels edificis d'estiueig, força nombrosos al poble, sobretot a l'entorn de la rambla Recolons urbanitzada en aquest moment. Les cases eren propietat de la classe benestant, l'única que podia estiuejar, que anava al poble atreta per les aigües medicinals, activitat que combinaven amb d'altres de lleure i que marcà enormement el desenvolupament econòmic del poble.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Pla i Deniel, 16». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Llista de monuments de Tarragona

Llista de monuments de Tarragona inclosos en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català per al municipi de Tarragona. Inclou els inscrits en el Registre de Béns Culturals d'Interès Nacional (BCIN) amb la classificació de monuments històrics i els Béns Culturals d'Interès Local (BCIL) de caràcter arquitectònic.
A causa de l'extensió dels elements inventariats, la llista se subdivideix en dues àrees:
* Llista de monuments de Tarragona (centre), pel districte de Part Alta que inclou el nucli antic de Tarragona, en la part alta de la ciutat, protegit com a conjunt històric declarat BCIN l'any 1966.
* Llista de monuments de Tarragona (perifèria), inclou els altres districtes de Tarragona.

## Enllaços externs

* Cercador de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic, base de dades Gaudí.
* Mapa de recursos culturals: Llocs d'interès de Tarragona, de la Diputació de Tarragona.
* Mapa de zones de Tarragona
# Jaciment arqueològic de Palau

El jaciment arqueològic de Palau és una estació a l'aire lliure del paleolític inferior (arcaic) situada en una terrassa del barri de Palau Sacosta, a poca distància de la Creu de Palau. Va ser descobert per J.M. de Bedoya l'any 1975 i es caracteritza per tenir una concentració molt baixa de peces. S'hi han trobat diferents elements de la indústria lítica, com ara un epannelé sobre còdol de quars, un esclat a taló cortical i un chopper sobre còdol espès de quars. Aquestes peces es classifiquen dins de les indústries arcaiques del Pirineu i són contemporànies a altres jaciments del Llenguadoc i Rosselló. Coordenades i altitud: X 485138.56; Y 4645829.44. 134 m.

## Referències

* ↑ Eudald., Carbonell,. Girona abans de Girona : prehistòria. Diputació de Girona, 1987. ISBN 84-505-5302-4.
* ↑ "Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots" de Pere CantónPlayà
* ↑ Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya
* ↑ "Els primers pobladors". Julià Maroto i Narcís Soler. Història de Girona. ADAC, 1991.

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya
# Ivette de Huy

Ivette de Huy (o senzillament Ivette) (1158 – 13 de gener de 1228) va ser una profeta i anacoreta cristiana venerada nascuda a Huy, Bèlgica. També és coneguda com a Yvette, Ivetta, Jufta o Jutta de Huy.
Va néixer a una família rica però no particularment religiosa, propera al bisbat de Lièja, i de ben jove va decidir viure una vida religiosa. El seu pare era un recaptador d'impostos. Ivette va ser forçada a un matrimoni arranjat als tretze anys i va tenir tres fills (un mort mentre encara un infant) abans que esdevingues vídua als divuit. Va tenir l'oportunitat de retirar-se a una leproseria per indigents a Statte, a prop de Huy, al costat del riu Mosa per atendre als interns, i seguir plenament la seva vocació religiosa.
Va deixar els seus dos fills a cura del seu avi. Deu anys més tard, va esdevindre una anacoreta i es va recloure a una capella a prop de la leproseria a una cerimònia conduïda per l'abat de l'Abadia de Notre-Dame d'Orval. D'allà va oferir guiatge a pelegrins que la van considerar una profeta en el sentit apostòlic. Va convocar sacerdots i fins i tot el degà de l'església local a la seva presència i els va fer confrontar el seu comportament. Va ser responsable de la conversió del seu pare i un dels seus dos fills. Després d'un temps, el seu poder va amenaçar el clergat masculí i els cànons pel que va ser denunciada. Yvette va morir el 13 de gener de 1228 a Huy, Bèlgica.
Els fets de la seva vida van ser preservats pel Premonstratés Hug de Floreffe.

## Referències

* 1 2 3 Bolton, Brenda M. Vitae Matrum: A Further Aspect of the Frauenfrage (en anglès). Oxford: Ecclesiastical History Society, 1978, p. 253-273. ISBN 978-0-631-19260-2.
* 1 2 Wilson, Katharina M. Women in the Middle Ages. I (en anglès). Westport, CT: Greenwood Press, 2004. ISBN 978-0-313-33016-2.
* 1 2 Lawler, Jennifer. Encyclopedia of Women in the Middle Ages (en anglès). Jefferson, NC: McFarland & Co, 2008. ISBN 978-0-7864-3253-0.
# Josu Uribetxebarria Bolinaga

Josu Uribetxebarria Bolinaga (Arrasate, 1955 - Arrasate, 16 de gener de 2015) fou un activista polític basc, membre de l'organització armada Euskadi Ta Askatasuna (ETA).
Nascut al poble guipuscoà d'Arrasate l'any 1955, ingressà a ETA a mitjans de 1983. Va ser detingut l'1 de juliol de 1997, arran de l'alliberament del funcionari de presons segrestat José Antonio Ortega Lara. Va ser condemnat a 178 anys de presó per l'assassinat de tres guàrdies civils, a 14 anys pel segrest de l'empresari Julio Iglesias Zamora al juny de 1993, i a 32 pel posterior segrest d'Ortega Lara el gener de 1996, a qui va mantenir tancat en un zulo durant 532 dies.
El 12 de setembre de 2012, el jutge central de vigilància penitenciària, José Luis Castro, el va posar en llibertat al·legant una malaltia terminal. La seva excarceració va ser recorreguda per la Fiscalia el setembre de 2012, i l'exjutge Baltasar Garzón mostrà públicament el seu desacord amb la fiscalia afirmant que «un Estat de dret no pot permetre que una persona mori a la presó». L'aute de llibertat condicional, de 30 d'agost de 2012, recollia que patia un càncer generalitzat, terminal i en situació irreversible, segons els informes forenses, el factor determinant per a la resolució favorable.
El 16 de gener de 2015, va morir a Arrasate a causa del càncer que patia des de juny de 2005.

## Referències

* ↑ «S'ha mort l'ex-presoner basc Iosu Uribetxeberria». Vilaweb.cat, 16-01-2015. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ «Los secuestradores de Ortega Lara, condenados a 36 años cada uno» (en castellà). ElPaís.com, 18-11-2000. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ Yoldi, José. «Condenados a 14 años los etarras que secuestraron al industrial Iglesias Zamora» (en castellà). ElPaís.com, 05-11-1998. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ «Condenados a 32 años de cárcel cada uno de los cuatro secuestradores de Ortega Lara» (en castellà). ElPaís.com, 30-06-1988. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ «Mor l'etarra Iosu Uribetxebarria Bolinaga». ElPeriodico.cat, 16-01-2015. [Consulta: 21 gener 2015].
* 1 2 «Mor l'exprès etarra Josu Uribetxeberria Bolinaga, excarcerat el 2012 per la seva malaltia». CCMA.cat, 16-01-2015. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ «El fiscal recurre la excarcelación de Bolinaga porque "no hay peligro patente para su vida"» (en castellà). LaRazón.es, 07-09-2012. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ «Garzón, sobre el caso Bolinaga, dice que un Estado de Derecho "no puede permitir que una persona muera en prisión"» (en castellà). 20Minutos.es, 06-09-2012. [Consulta: 21 gener 2015].
* 1 2 Garea, Fernando. «Muere el etarra Bolinaga» (en castellà). ElPaís.com, 16-01-2015. [Consulta: 21 gener 2015].

## Enllaços externs

* LAB.eus - Comunicat de condol per la seva mort (basc)
# Guixers (desambiguació)

«Guixers» té aquests significats:
   * Guixers: Municipi i entitat de població del Solsonès.
   * El Barranc de Guixers: curs fluvial del Pallars Jussà.
   * La Serra de Guixers: serra de la Vall de Lord (Solsonès)
# Halichoeres signifer

Halichoeres signifer és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Oman.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Loro Ciuffenna

Loro Ciuffenna és un municipi situat al territori de la província d'Arezzo, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis de Castel Focognano, Castel San Niccolò, Castelfranco Piandiscò, Castiglion Fibocchi, Ortignano Raggiolo, Talla i Terranuova Bracciolini.
Pertanyen al municipi de Loro Ciuffenna les frazioni de Anciolina, Casale, Chiassaia, Faeto-Pratovalle Casamona, Gropina, Il Borro, La Villa Malva, Modine-Gorgiti, Poggio di Loro, Querceto, Rocca Ricciarda, San Clemente in Valle, San Giustino Valdarno, Trappola i Trevane.

## Galeria fotogràfica

* Vista del poble
* Pont
# Gabriel Guàrdia

Gabriel Guàrdia (Manresa?, segle XV - Manresa?, segle xvi) fou un pintor català.
Se li atribueix la taula de Sant Crispí, Sant Anià i Sant Crispinià, patrons del gremi de sabaters, que havia estat a la col·lecció de Lluís Plandiura i Pou i que el 1964 fou adquirida per l'Ajuntament d Barcelona passant a formar part de les col·leccions del Museu d'Història de Barcelona MUHBA. Fins al 2009 se li atribuí l'autoria del retaule de la Trinitat (1501) per a la seu de Manresa, on s'aprecia un estil ja renaixentista però encara molt influït per Jaume Huguet. El gener d'aquesta data es van publicar els documents notarials (contractes de 1506) que proven que el retaule va ser, en realitat, obra d'Antoni Marquès, pintor de Barcelona. L'error prové del fet que Guàrdia va ser l'artista a qui es va encarregar aquest retaules i va signar el contracte d'execució. Per raons desconegudes, no va arribar a fer-ho (per incompliment del contracte o per la seva mort), i va acabar fent-lo, amb un altre programa iconogràfic, Antoni Marquès.

## Referències

* ↑ «Gabriel Guàrdia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Guia del Museo (de Historia de la Ciudad). Barcelona: Museu d'Història de la Ciutat, 1969 p. 154
* ↑ Regio 7. Un monjo montserratí descobreix que l'autoria d'un retaule de la Seu és errònia. 16 de gener del 2009

## Bibliografia

* Cornudella, Rafael «La pintura de la primera meitat del segle xvi al Museu Episcopal de Vic». LOCVS AMOENVS, Num.6, 2002, pàg. 145-185 [Consulta: 25 gener 2013].
* Retaule de la Santíssima Trinitat Arxivat 2016-04-24 a Wayback Machine. de la Seu de Manresa
* SUREDA i PONS, Joan (Coord.)ː Pintura III. Darreres manifestacions. Barcelonaː Enciclopèdia Catalana, 2006 [Col. L'art gòtic a Catalunya] ISBN 8441208964 p. 261 i s.