# Melcior Rodríguez d'Alcàntara i Elias

Melcior Rodríguez d'Alcàntara i Elias o Melchor Rodríguez de Alcántara (Barcelona, 23 de gener del 1855 -26 de juny del 1919) va ser un compositor, pianista, professor, crític musical i gran excursionista.
Va estudiar al Conservatori del Liceu de Barcelona amb Josep Maria d'Arteaga i Pereira i C.G. Vidiella, i completà la seva formació estudiant orgue amb Primitiu Pardàs i Font. Va ser cofundador del Centro Musical (1886) i, juntament amb Josep Garcia i Robles portà la direcció artística de l'Associació Musical de Barcelona (Rodríguez la presidí el 1889-1890 i Garcia el 1901); ambdós tingueren molta relació amb la família d'Eusebi Güell i participaren en vetllades musicals i concerts a casa seva. Rodríguez va ser professor d'un gran nombre de futurs pianistes, com Montserrat Sampere i Mateu i Ònia Farga i Pellicer.
El mestre Rodríguez d'Alcántara era un concertista de piano d'anomenada, i també va exercir d'organista de la catedral de Barcelona. Com a compositor fou autor de peces per a piano, sextet de corda i orquestra simfònica. Va escriure crítiques musicals a La Renaixensa, i quan aquesta revista desaparegué el 1905 va passar a fer la mateixa tasca a La Il·lustració Catalana i a La Vanguardia (entre 1911 i 1913). Manuel Urgellès el recorda al seu in memoriam a la portada de La Vanguardia com «un músic molt talentós i distingit critic» […] «de cognom poc català, ho era, no obstant això i de vegades fins a l'exageració. Sentia per a Catalunya una veritable idolatria.»

## Obres

* Adagio (1882), per a quartet
* Balada, romanza sin palabras (1915), per a piano
* Berceuse (1887), per a piano
* Carnavalesca, òpera
* Cercavila (1894), per a orgue i conjunt de corda
* Elegia en honor de Joaquim Maria Bartrina (1881)
* La Filadora, glossa per a piano de la cançó popular
* Hoja de Álbum (1899), versions per a piano a quatre mans i per a orquestra; enregistrada pel pianista Melani Mestre en el disc compacte En un saló català: música catalana del segle xix per a piano (Sabadell: La mà de guido, 2004)
* Marcha Heroica (1893), per a orquestra
* Mascarada (1906), per a orquestra
* Nocturn (1891), per a instruments de corda
* La Pastoreta (1900), glossa per a piano de la cançó popular
* Polonaise, ob. 13 (1878), per a piano
* Romanza en Mi mayor, per a piano
* Romanza sin palabras (1886)
* Serenata pasacalle (1892), per a orquestra
* Simfonia-Allegro, per a orquestra
* Tercera romanza sin palabras, obra 62 (1888), per a piano, dedicada a C.G.Vidiella

## Referències

* ↑ A principis del segle xx La Vanguardia va emprar la forma castellana «Melchor de Alcántara». Ell mateix signa amb la forma apostrofada al Butlletí del Centre Excursionista de Catalunya que també és utilitzada per la Gran Enciclopèdia Catalana, la Gran Enciclopèdia de la Música i el CANTIC.
* ↑ «Registre de naixements. Any 1855. Registre núm.349 (pdf pàg. 177)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 23-01-1855. [Consulta: 27 abril 2024].
* ↑ «Melcior Rodríguez d'Alcàntara i Elias». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Urgellés, Manuel «Necrologia Melchor Rodríguez de Alcántara» (en castellà). La Vanguardia, 21-07-1919, pàg. 1-2.
* ↑ «continuació necrologia». La Vanguardia, 21-07-1919, pàg. 2.
* ↑ «En honor de S.A. la infanta Doña Paz — Concierto en casa de los condes de Güell» (en castellà). La Vanguardia, 18-11-1911.
* ↑ «Necrològica» (pdf) (en castellà). La Vanguardia, 27-06-1919.