OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giannino Antona Traversi

Giannino Antona Traversi (Milà, el 7 de març de 1860 - Verona, el 26 de desembre de 1939) va ser un comediògraf italià. Els últims anys de la seva vida va signar també amb el cognom de la seva mare Antona-Traversi Grismondi, en record d'ella. Germà també del comediògraf Camillo Antona Traversi.

## Obra dramàtica

* La mattina dopo, comèdia en un acte.
* Per vanità!, escena única.
* Dura lex, drama en quatre actes.
* La Civetta, comèdia en tres actes.
* Il Braccialetto, comèdia en un acte.
* La prima volta, comèdia en un acte.
* La scuola del marito, comèdia en quatre actes.
* La scalata dell'Olimpo, comèdia en cinc actes.
* L'amica, comèdia en quatre actes.
* I giorni più lieti, comèdia en tres actes.
* La fedeltà dei mariti, comèdia en quatre actes.
* L'unica scusa, escena única.
* Viaggio di nozze, drama en tres actes.
* Curiosità mondana, comèdia en tres actes.
* Una moglie onesta, drama en tres actes.
* I martiri del lavoro, comèdia en tres actes.
* La madre, drama en quatre actes.
* Il paravento, comèdia en tres actes.
* Quegli che paga, comèdia en tres actes.
* Fiamma, tragèdia en quatre actes, en col·laboració de Francesco Pastonchi.
* La religione delle peccatrici, escena única
* La pelliccia di martora, novel·la escenificada.

## Traduccions al català

* El braçalet (Il braccialetto), traduïda per Joan Fabré Oliver. Publicada el 1909.
* El secret, traduïda per Joan Fabré Oliver i Manuel Marinel·lo. Publicada el 1912.
# Farmville

«Farmville» té aquests significats:
* Farmville (Carolina del Nord), població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord.
* Farmville (Virgínia), població dels Estats Units a l'estat de Virgínia.
* FarmVille, videojoc en temps real desenvolupat per Zynga.
# La Défense

La Défense és el principal districte de negocis de París, de la seva àrea metropolitana i de la regió de l'Illa de França. Està situat en terrenys de quatre municipis: Courbevoie, Puteaux, Nanterre i La Garenne-Colombes, a l'oest de la ciutat de París.
La Défense és el districte d'edificis de negocis més gran d'Europa, amb 72 gratacels i edificis d'acer i vidre sobre una superfície de 560 hectàrees. A les seves oficines hi treballen 180.000 persones, que ocupen un total de 3,5 milions de m². Hi ha com a mínim 1.500 empreses, incloent-hi 50 de les principals companyies del món.

## Història

La Défense rep el nom de l'estàtua La Défense de Paris, erigida l'any 1883 per homenatjar els soldats que havien defensat París durant la guerra francoprussiana.
El setembre del 1958 s'hi van construir els primers edificis. El primer que es va acabar va ser la torre Esso. Els primers gratacels tenien una alçada limitada a 100 metres. L'any 1970, el RER va obrir l'estació de La Défense, que connecta amb Étoile.
El dia de la Bastilla del 1990, el compositor Jean Michel Jarre hi va fer un gran concert amb dos milions d'espectadors.
Entre les corporacions importants amb seu a La Défense hi ha SFR, Société Générale, Total, Aventis, Areva, i Arcelor. El gratacel més alt pertany a AXA, fa 231 metres d'alçada i data del 1974.

## Educació

* EDC Paris Business School
* EPITA
* ESSEC Business School
* IA Institut
* ICN Business School
* IÉSEG School of Management

## Referències

* 1 2 «La Défense, Europe's largest business district». Arxivat de l'original el 2015-02-18. [Consulta: 18 febrer 2015]. «1,500 headquarters, including those belonging to 15 of the 50 leading global firms, and 150,000 employees, including 90,000 executives: La Défense is without question the number one district for European affairs»
* ↑ «La Défense, Tout sur ce quartier d'exception». Ville de Courbevoie. Arxivat de l'original el 2015-08-03. [Consulta: 18 febrer 2015]. «Ce territoire stratégique pour l'économie nationale s'étend sur plus de 560 hectares. Chiffres clés: 180 0000 emplois, 25 000 habitants, 45 000 étudiants, Plus de 8 millions de touristes»
* ↑ «▷ Emploi : 7 chiffres à connaître sur la Défense | ParisJob» (en francès). [Consulta: 30 març 2020].
* ↑ «Paris La Défense. Les chiffres clés». [Consulta: 30 març 2020].
* Schaugg, Johannes: High-Rise Buildings – La Défense, Books on Demand 2009, ISBN 978-3-8391-4523-4

## Enllaços externs

* Site officiel de l'EPAD (Établissement Public pour l'Aménagement de la Défense) (francès)
# Daratt

Daratt (àrab: دارات, Dārāt, francès: Saison sèche) és una pel·lícula de 2006 del director txadià Mahamat-Saleh Haroun.

## Generalitats

Daratt va ser una de les set pel·lícules de cultures no occidentals sol·licitades pel New Crowned Hope Festival de Peter Sellars per a commemorar el 250 aniversari del naixement de Wolfgang Amadeus Mozart.
Daratt va guanyar el Gran Premi Especial del Jurat en la 63a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, així com altres vuit premis a Venècia i en el Festival Panafricà de Cinema i Televisió d'Ouagadougou.

## Argument

Després de la llarga guerra civil txadiana, Atim, de 16 anys, és enviat pel seu avi a la ciutat per a matar Nassara, l'home que va assassinar el seu pare abans del naixement d'Atim. Atim, portant l'arma del seu pare, troba Nassara treballant en un forn. Inesperadament, el taciturn Nassara pren Atim sota la seva protecció com el fill que mai va tenir i comença a ensenyar-li a fer anar el forn. L'emocionalment conflictiu Atim és arrossegat a la vida de Nassara i la seva esposa embarassada, abans d'un final que la revista Variety va descriure com a «agut, ràpid i inesperat».

## Repartiment

* Ali Barkai és Atim.
* Youssouf Djaoro és Nassara.
* Aziza Hisseine és Aicha.
* Khayar Oumar Defallah és Gumar Abatcha.
* Djibril Ibrahim és Moussa.

## Referències

* ↑ «Las mejores películas africanas de la historia», 23-04-2018. [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ , <http://www.allocine.fr/film/fichefilm_gen_cfilm=111258.html>
* ↑ Dargis, Manohla «Mahamat-Saleh Haroun Directs ‘A Screaming Man’ - Review» (en anglès). , 12-04-2011 [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ Barber, Nicholas. «Twelve amazing lesser-known films from around the world» (en anglès). [Consulta: 13 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Ducas

Els Ducas, en grec medieval Δούκας, femení Δούκαινα, plural Δοῦκαι, és el nom d'una família noble de l'Imperi Romà d'Orient, les branques de la qual van proporcionar diversos generals i governants notables entre els segles ix i xi. Una branca femenina, els Comnens-Ducas, va fundar el Despotat de l'Epir al segle xiii, amb una altra branca que governava a Tessàlia. Després del segle xii, els Ducas i els seus parents van ser importants a tot el món romà d'Orient, i de vegades es presentaven com a descendents directes de la família original o de la branca posterior del Despotat de l'Epir. Sembla que el nom prové del títol llatí dux, 'general', hel·lenitzat com a δοὺξ. La Dinastia dels Ducas, com a tal, va governar des de l'any 1059 fins al 1078.
No es coneix amb certesa l'origen de la família. La tradició posterior, que explica l'historiador Nicèfor Brienni el Jove, afirmava que descendien d'un cosí de l'emperador romà Constantí I el Gran que havia emigrat a Constantinoble al segle iv i que suposadament es convertí en governador de la ciutat amb el títol de dux.
Isaac I Comnè va renunciar al tron en favor del seu ministre Constantí Ducas, donant inici a la Dinastia.

## Emperadors

* Constantí X Ducas, emperador del 1059 al 1067. Va pujar al tron per la renúncia d'Isaac Comnè. Estava casat amb Eudòxia Macrembolitissa.
* Romà IV Diògenes, emperador del 1067 al 1071, també casat amb Eudòxia Macrembolitissa.
* Miquel VII, fill de Constantí Ducas, que va governar del 1071 al 1078. Estava casat amb Maria d'Alània.
De vegades es considera també d'aquesta dinastia Nicèfor III Botaniates, casat amb Maria d'Alània quan aquesta va enviudar.

## Referències

* 1 2 Baynes, Norman H. El Imperio Bizantino. Mèxic: Fondo de Cultura Económica, 1996, p. 46-47. ISBN 9681607201.
* 1 2 Polemis, Demetrios I. The Doukai: a contribution to Byzantine prosopography. Londres: Athlone Press, 1968, p. 1-7, 16-25.
# José Gimeno Agius

José Gimeno Agius (Sogorb, Alt Palància 1835 - 1901) fou un advocat, economista i polític valencià, diputat a Corts durant el sexenni democràtic.

## Biografia

Durant el bienni progressista va fundar El Imparcial i va col·laborar a diversos diaris valencians de tarannà democràtic com La Revista de España. El 1861 es llicencià en dret per la Universitat de València.
Un cop triomfà la revolució de 1868 fou secretari particular de Laureà Figuerola i Ballester en el Ministeri d'Hisenda i fou elegit diputat del Partit Progressista pel districte de Castelló de la Plana a les eleccions generals espanyoles de 1869. De 1870 a 1873 fou Interventor General d'Hisenda a les Filipines, càrrec que repetirà de 1891 a 1895, i el 1883 fou nomenat Inspector General d'Hisenda. Adscrit a Izquierda Dinástica, a les eleccions generals espanyoles de 1898 es presentà com a candidat del Partit Liberal Fusionista, però fou derrotat per Juan Navarro Reverter

## Obres

* La división territorial de España
* Población y comercio de Filipinas (1884)
* Comercio exterior de España (1888)
* El comercio exterior de Filipinas (1878)
* Usos y abusos de la estadística (1882)
* Reformas de la ortografía castellana (1896)
* La criminalidad en España (1886)

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.246. ISBN 9788495484802.
* «José Gimeno Agius». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Ferron (Utah)

Ferron és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 1.623 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ferron tenia 1.623 habitants, 512 habitatges, i 415 famílies. La densitat de població era de 281 habitants per km².
Dels 512 habitatges en un 47,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,1% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 18,9% no eren unitats familiars. En el 17,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,5.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,6% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 22,7% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.625 $ i la renda mediana per família de 44.688 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.400 $ mentre que les dones 21.458 $. La renda per capita de la població era de 15.034 $. Entorn del 8,9% de les famílies i el 13,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ferron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ferron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Giannina Arangi-Lombardi

Giannina Arangi-Lombardi (Marigliano, 20 de juny de 1891 - Milà, 9 de juliol de 1951) va ser una soprano spinto, especialment associada amb el repertori operístic italià.

## Biografia

El seu nom de soltera era Giannina Rosalia Maria Lombardi. Fou filla d'Adele Zara, professora d'escola, i d'Achille Lombardi. Després de casar-se amb Lorenzo Arangi va optar per afegir el seu cognom de soltera al seu de casada, una pràctica habitual a l'època.
Després d'estudis a Nàpols, al Conservatori de San Pietro a Majella amb Beniamino Carelli, va debutar a Roma el 1920, cantant papers de mezzosoprano durant els tres anys següents. Posteriorment, va estudiar amb les cantants retirats Adelina Stehle i Tina Poli-Randaccio, fent un segon debut, ara com a soprano, el 1923. Va cantar al Teatro alla Scala de Milà de 1924 a 1930, debutant com Elena a Mefistofele d'Arrigo Boito, sota la batuta d'Arturo Toscanini. Ràpidament convidada a tots els grans teatres d'òpera d'Europa, encara que no va aparèixer mai a París o Londres, també va cantar amb gran èxit a Sud-amèrica. Va ser escollida per Nellie Melba per participar en la seva gira de comiat per Austràlia el 1928. La gira va incloure Arangi-Lombardi creant el paper principal a l'estrena australiana de Turandot de Giacomo Puccini.
Va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona la temporada 1935-1936, en l'òpera La forza del destino de Giuseppe Verdi.
Arangi-Lombardi va ser especialment coneguda en papers d'obres com ara La vestale, Lucrezia Borgia, La Gioconda i Aida. Va cantar a la primera interpretació italiana d'Ariadne auf Naxos. Va aparèixer al Festival de Salzburg l'any 1935, però es va retirar dels escenaris tres anys més tard, malgrat posseir encara una bona veu. Després va donar classes al Conservatori de Música de Milà, i més tard a Ankara, on va tenir com a alumna la soprano turca Leyla Gencer.
Va morir a Milà el 1951 poc després del seu 60è aniversari.

## Enregistraments

Arangi-Lombardi es pot escoltar amb un efecte impressionant en quatre enregistraments complets d'òpera: Aida (1928), Cavalleria Rusticana (1930), La Gioconda (1931) i Mefistofele (1931).

## Referències

* 1 2 Biografia de Giannina Arangi-Lombardi, cantabile-subito.de. Consulta: 12 de maig de 2024.
* ↑ Feliciotti, Giorgio «Giannina Arangi Lombardi». The Record Collector, 2021.
* ↑ The Melba - JC Williamson Tour of 1928, andrewsopera.blogspot.com. Consulta:12 de maig de 2024.
* ↑ «Giannina Arangi-Lombardi». Liceu de Barcelona. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ «Leyla Gencer parla dels seus estudis amb Giannina Arangi-Lombardi».

## Bibliografia

* Le guide de l'opéra, les indispensables de la musique, R. Mancini & JJ. Rouvereux, (Fayard, 1986), ISBN 2-213-01563-5
# Festa Major de Can Baró

La Festa Major de Can Baró se celebra la segona quinzena de juny al barri de Can Baró, al districte d'Horta-Guinardó. La festa major de Can Baró s'estructura a partir de tota mena d'activitats que tenen per finalitat cohesionar la vida associativa del barri i fer-la més accessible als veïns. S'hi fan esdeveniments esportius, vermuts i tastos gastronòmics, activitats infantils i juvenils, balls i concerts. L'oferta, que no bandeja pas la cultura popular, vol satisfer tots els gustos i arribar a totes les edats.

## Actes destacats

* Cercavila. La secció de tabalers de les Fures de Can Baró, una entitat de foc molt lligada al barri, organitza una cercavila de percussió que acaba amb una xocolatada popular.
* Correfoc. A la festa major de Can Baró, com passa en molts barris de Barcelona, totes les activitats del correfoc es concentren en un sol vespre. Els encarregats d'organitzar-lo són les Fures de Can Baró i el seu grup de percussió, els Trons. Els actes comencen amb el correfoc infantil, seguit d'una tabalada. Quan ja és fosc, arrenca el correfoc dels grans, que s'acaba a l'avinguda de la Mare de Déu de Montserrat amb la lectura dels versots i un castell de focs.
* Matinades populars. A primera hora del matí uns quants grups de grallers es dispersen pels carrers del barri amb l'objectiu de despertar els veïns i fer-los saber que el dia principal de la festa major ja ha arribat.
* Cercavila popular. Les entitats de cultura popular del barri, algunes de fora i els gegants d'escola s'uneixen per participar en la cercavila més important de la festa major.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Festa Major de Can Baró». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# L'heure de la sortie

L’heure de la sortie és un thriller francès coescrit i dirigit per Sébastien Marnier, estrenat el 2018. És una adaptació de la novel·la homònima de Christophe Dufossé (2002).
La pel·lícula va rebre tant crítiques favorables com desfavorables de la premsa especialitzada francesa, però només va recaptar 66.534 € a l'Estat francès per un pressupost de 3 milions d'euros.

## Argument

Un jove professor de literatura, Pierre Hoffman, comença una substitució en una classe d'altes capacitats al reputat col·legi Saint Joseph. El grup està format per dotze estudiants que van ser testimonis del suïcidi del seu anterior professor.
L'arribada de Pierre no és ben rebuda per la classe, que de seguida li mostrarà certa hostilitat. Amb el pas dels dies, el professor observa el comportament de sis estudiants especialment brillants, així que segueix aquests joves col·lapsòlegs al sortir de classe per a observar els seus rituals perversos i violents.

## Repartiment

* Laurent Lafitte: Pierre Hoffman, el professor de literatura substitut
* Emmanuelle Bercot: Catherine, la professora de música
* Luàna Bajrami: Apolline
* Víctor Bonnel: Dimitri
* Pascal Greggory: Michel Poncin, el director de l'institut
* Veronique ruggia: Françoise, la secretària
* Gringe: Steve, el professor de matemàtiques
* Grégory Montel: Michel, el professor de ciències
* Thomas Scimeca: Víctor
* Thomas Guy: Brice
* Adèle Castillon: Clara
* Matteo Pérez: Sylvain
* Leopold Buchsbaum: David

## Premis

* Festival international du film francophone de Namur 2018 — secció Avant-premières: Prix du Jury Junior
* LI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya — secció Oficial Fantàstic Competició: Menció especial del jurat
* Prix Jean-Renoir des lycéens - 2019

## Referències

* ↑ Ludovic Béot. «Laurent Lafitte, Emmanuelle Bercot et Gringe chez le réalisateur de "Irréprochable"». Les Inrockuptibles, 12 juin 2017. [Consulta: 30 novembre 2018]..
* ↑ «L'Heure de la sortie: Les critiques presse». [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ Christine Monin. «Trois raisons d’aller voir L'Heure de la sortie de Sébastien Marnier». Le Parisien, 09-01-2019..
* ↑ «L'Heure de la sortie : Critiques presse». Allociné. [Consulta: 2 février 2019]..
* ↑ «L'Heure de la sortie» (en francès). Les Inrocks. [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ «L\'Heure de la sortie (2019) - JPBox-Office». www.jpbox-office.com. [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ Ocaña, Javier «Crítica | El gueto de la excelencia» (en castellà). El País [Madrid], 24-05-2019. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «L'Heure de la sortie de Sébastien Marnier». eduscol.education.fr, 2019.
* ↑ Meseguer, Astrid. «‘La última lección’: Jóvenes zombis contra un mundo en peligro» (en castellà). La Vanguardia, 24-05-2019. [Consulta: 21 març 2021].
# Didimarc

Didimarc (Didymarchus, Didýmarchos) fou un escriptor grec, esmentat per Antoninus Liberalis com l'autor d'un treball sobre metamorfosis, del qual esmenta el llibre tercer.

## Referències

* ↑ Traducció integra de l'entrada a : Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III).
# Eagle (Colorado)

Eagle és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 3.032 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eagle tenia 3.032 habitants, 1.064 habitatges, i 746 famílies. La densitat de població era de 496 habitants per km².
Dels 1.064 habitatges en un 43,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,4% hi vivien parelles casades, en un 7,3% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 20,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,6% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 40,8% entre 25 i 44, un 17,5% de 45 a 60 i un 4,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.750 $ i la renda mediana per família de 67.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.833 $ mentre que les dones 29.342 $. La renda per capita de la població era de 22.657 $. Entorn del 3,3% de les famílies i el 5,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eagle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eagle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
Viccionari
# Johann Aegidius Bach

Johann Aegidus Bach (1645-1716) va ser un compositor del barroc, membre de la Família Bach, una de les que més músics de renom ha aportat a la història. Organista, virtuós de la viola i director d'orquestra, pertany a l'anonemada branca d'Erfurt (ja que és fill de Johann Bach) i és l'oncle de Johann Sebastian Bach.
# Forbasy

Forbasy és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1311.
# Courtrizy-et-Fussigny

Courtrizy-et-Fussigny és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 75 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Courtrizy-et-Fussigny era de 75 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 36 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 36 habitatges eren cases. Dels 31 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 9 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Courtrizy-et-Fussigny el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 51 persones, 30 eren actives i 21 eren inactives. De les 30 persones actives 29 estaven ocupades (15 homes i 14 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 21 persones inactives 5 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Courtrizy-et-Fussigny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Courtrizy-et-Fussigny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.