OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arcosoli

Arcosoli (del llatí arcus, 'arc', i solium, 'sepulcre, sarcòfag') és un terme arquitectònic aplicat a un buit en un arc que es va començar a usar com a lloc d'enterrament dins de catacumbes.

## Característiques

L'arcosoli era una tomba, en forma de volta, destinada a personatges notables com sants o màrtirs. En aquestes tombes, la part més ampla o galeria amb arcosolis, servia de capella funerària. Les capelles sovint estaven decorades amb pintures murals i escultures. Es van utilitzar amb bastant freqüència durant el segle iii a Roma.
A partir del segle xiii, es torna a utilitzar aquest tipus de tombes, situades ara a les parets de les esglésies. El nínxol en el qual s'introdueix el sarcòfag té ara forma d'arc ogival i, posteriorment, amb l'arribada del Renaixement, d'arc de mig punt. Pel que fa al sarcòfag, sobre la seva tapa es col·loca, a partir d'un moment donat, l'embalum jacent del difunt; en casos excepcionals, l'embalum es representa en posició orant. En els estils gòtic flamíger, plateresc, renaixentista i manierista, l'arcosoli es decora amb gran profusió de detalls.
Fou Domenico Fancelli qui recupera aquesta tipologia i, com a exemple, a l'estat espanyol, es pot esmentar el monument funerari que va realitzar per a Diego Hurtado de Mendoza i Quiñones, que es troba a la catedral de Sevilla. Va ser realitzat a Itàlia, traslladat i muntat per peces. Dos dels millors sepulcres sota arcosoli espanyols són els del sepulcre d'Alfons de Castella, germà d'Isabel la Catòlica, que va ser realitzat al segle XV per Gil de Siloé a la cartoixa de Miraflores, i el del Doncel de Sigüenza, que es troba a la catedral de Sigüenza.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.34. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 8 novembre 2014].

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Arcosoli
# Ariaferma

Ariaferma és una pel·lícula italiana del 2021 dirigit per Leonardo Di Costanzo. El primer tràiler de la pel·lícula es va difondre el 31 d'agost de 2021. Després d'haver estat presentada fora de concurs a la Mostra de Venècia, la pel·lícula es va distribuir a les sales de cinema italianes a partir del 14 d'octubre de 2021. L'1 d'abril de 2022 es va estrenar el doblatge i la versió original subtitulada en català.

## Argument

Una dotzena de detinguts d'una antiga presó del segle xix, en una zona inhòspita d'Itàlia, esperen ser traslladats a nous centres. Diversos problemes burocràtics han fet aturar aquest operatiu i les regles cada cop semblen tenir menys sentit, els protocols es relaxen i s'entreveuen noves formes de relació entre les persones que hi queden.

## Referències

* ↑ «Ariaferma: il bel film con Toni Servillo e Silvio Orlando», 12 ottobre 2021.
* ↑ «Ariaferma». Cinema en Català. [Consulta: 18 març 2022].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Bosc de Dainava

El Bosc de Dainava (en lituà: Dainavos giria) és el bosc més gran de Lituània. Està situat en la regió de Dzūkija (també coneguda com a Dainava) al sud de Lituània, cobreix una superfície total de 1.450 quilòmetres quadrats dels quals 1.145 està cobert d'arbres. Una gran part del bosc està protegit pel Parc Nacional Dzūkija.
El bosc de Dainava consta principalment de pins. Hi ha alguns bedolls, avets i arbredes de vern negre. Les terres són de sorra, densament coberts per catifes de líquens del gènere Cladonia. El bosc és ric en bolets comestibles, cranberries i nabius vermells. La recol·lecció d'aquests bolets i baies són una part important de l'economia local. La fauna inclou moltes espècies en perill d'extinció, com ara el llop gris, el gall fer, el gall de cua forcada, el puput, el duc, l'àguila peixatera, la llebre de les neus, l'ermini, la colobra llisa, el banyarriquer o l'escanyapolls.
La gran part dels rius pertanyen a la conca del riu Miarkís, incluyend el riu Ūla, el riu Katra o el riu Varėnė. Aquests rius es caracteritzen pels seus nombrosos afluents clars d'aigua freda. A més a més, hi ha alguns petits llacs i pantans, incloent el Čepkeliai Marsh, el més gran pantà de Lituània.
Dainava és la regió menys poblada de Lituània. Alguns dels seus petits pobles es van veure poc afectades per les reformes agrícoles i han conservat l'arquitectura popular tradicional, que ara es tenen com a monuments. Aquests pobles són Marcinkonys, Zervynos, Latežeris, Lynežeris, Perloja, Musteika.

## Galeria

* Pins al bosc de Dainava
* Poble ethnogràfic de Lynežeris dins del bosc
* Fonts del riu Varėnė

## Referències

* Dainavos giria. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985, 374 psl.
# Brujas Fútbol Club

El Brujas Fútbol Club fou un club costa-riqueny de futbol de la ciutat de Desamparados.
El club va ser fundat el 2004 com a Brujas de Escazú quan comprà la franquícia de A.D. Guanacasteca. L'estiu de 2007 es mogué a Desamparados i adoptà el nom Brujas FC.
L'abril de 2011 la franquícia fou transferida a Orión, provocant la desaparició del club.

## Palmarès

* Lliga costa-riquenya de futbol:
** Invierno 2009

## Referències

* ↑ Costa Rica – Foundation Dates of Clubs – RSSSF
* ↑ Alejandro Fonseca Hidalgo. «Otro nombre y mismas deudas» (en castellà). diarioextra.com, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 28 agost 2010. [Consulta: 13 setembre 2011].
* ↑ Brujas es un hervidero Trasladarse de Nicoya a Escazú aumentó penurias a jugadores Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. – Nación (castellà)
* ↑ Brujas a Desamparados Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. – Nación (castellà)
* ↑ Franquicia del Brujas FC será cedida por 5 años Arxivat 2015-02-18 a Wayback Machine. – Nación (castellà)
* ↑ Absuelven a Juan Luis Hernández de acusación de Minor Vargas – Al Día (castellà)
* ↑ «Costa Rica - List of champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Adasky

Adasky és una empresa que investiga, desenvolupa i produeix tecnologia intel·ligent de detecció tèrmica. Adasky es va establir amb el propòsit de resoldre el problema de la manca de percepció d'altres sensors en vehicles autònoms, mitjançant càmeres tèrmiques intel·ligents, fent que els vehicles funcionin millor, i siguin més segurs en diversos nivells d'automatització vehicular.

## Història

A mesura que Adasky va evolucionar, va començar a desenvolupar solucions d'imatge tèrmica avançades per abordar desafiaments de mobilitat addicionals, com la seguretat viària de les ciutats intel·ligents per als usuaris de la carretera. Adasky investiga en el camp de la indústria de la detecció tèrmica i crea sistemes de càmeres petits i eficients per al mercat a un preu assequible, fent-los accessibles per a un viatge segur i un retorn segur. Adasky és una empresa emergent de la indústria automotriu la seva seu central està a la ciutat israeliana de Yokneam, l'empresa ha rebut finançament privat, la companyia va ser fundada l'any 2015 i està especialitzada en els següents sectors: visió artificial, programari, càmeres termals, conducció de vehicles autònoms, sensors tèrmics, tecnologia d'infraroig llunyà, aprenentatge automàtic, intel·ligència artificial, aprenentatge profund, xarxes neuronals, semiconductors, vehicles autoconducidos, termografia, sistemes avançats d'assistència al conductor i fusió de dades. La majoria dels experts promouen la idea d'utilitzar diversos tipus diferents de sensors per als sistemes de frenat d'emergència. Les càmeres tèrmiques poden detectar a persones i animals de nit i en condicions de visibilitat reduïda que podrien ser un desafiament per a un altre tipus de sensors.

## Referències

* ↑ Sage, Alexandria. «Israeli start-up building thermal cameras for self-driving cars» (en anglès britànic). Reuters, 11-09-2017.
* ↑ Lawrence, Eric. «pedestrian safety, thermal cameras and night vision cars» (en anglès americà). USA Today, 26-10-2020.
# Ancyloptila

Ancyloptila és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Ancyloptila lactoides, que es troba a les illes Aru.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 11 octubre 2011].
* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; Robinson, G.; Pitkin, B.; Hine, A.; Lyal, C., eds. (2003). "Ancyloptila lactoides". The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum
# Bosquerola del Tacarcuna

La bosquerola del Tarcarcuna (Basileuterus tacarcunae) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial, vegetació secundària i matolls de les muntanyes de l'est de Panamà i nord-oest de Colòmbia.
# Bosquerola emmascarada capgrisa

La bosquerola emmascarada capgrisa (Geothlypis poliocephala) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones amb herba i matolls de les terres baixes de ambdues vessants d'Amèrica Central, des del nord de Sinaloa i Tamaulipas cap al sud fins l'oest de Panamà.

## Referències

* ↑ «Bosquerola emmascarada capgrisa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Broadway & 52nd

Broadway & 52nd és el segon àlbum de grup de jazz-rap Us3 i es va publicar el 1997. Tot i continuar amb l'estil de mesclar músics en directe amb samplers d'enregistraments clàssics de jazz i lletres de hip-hop, aquest no va tenir tan bona rebuda com l'àlbum de debut. Després de les vendes milionàries que va obtenir Hand on the Torch, la discogràfica Blue Note els va donar total llibertat per obtenir nous samplers de tot el seu material, però l'èxit anterior foren un llast pel desenvolupament del nou treball, ja que la repetició de la fórmula que els va fer famosos ja no era original i no va atraure al gran públic.
El títol de l'àlbum es refereix a la zona on hi ha la intersecció del carrer 52 amb el districte teatral de Broadway a Nova York, centre neuràlgic on es desenvolupà l'estil bebop.

## Cançons

* Intro. 1:14
* Come On Everybody (Get Down). 5:48
* Caught Up In A Struggle. 3:42
* True To The Game. 3:35
* Snakes. 4:07
* I'm Thinking About Your Body. 5:24
* Grand Groove. 3:36
* Nowadays. 4:24
* Sheep. 4:46
* Doin' A Crime. 5:37
* Recognise & Realise. 5:40
* Time & Space. 4:45
* Soul Brother. 3:59
* Hymn For Her. 4:53
# Bridgeport (Nova York)

Bridgeport és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.678 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bridgeport tenia 1.665 habitants, 639 habitatges, i 431 famílies. La densitat de població era de 353,2 habitants per km².
Dels 639 habitatges en un 32,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,5% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 32,4% no eren unitats familiars. En el 26,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 30% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.358 $ i la renda mediana per família de 42.337 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.970 $ mentre que les dones 26.316 $. La renda per capita de la població era de 14.761 $. Entorn del 10,5% de les famílies i el 12,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bridgeport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bridgeport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Antoine François de Fourcroy

Antoine François Fourcroy (nascut el 15 de juny de 1755 a París i traspassat el 16 de desembre de 1809 a París), químic i polític francès, va ser un dels primers seguidors de la doctrina de Lavoisier.

## Biografia

Fourcroy, fill d'un apotecari de la casa del duc d'Orleans, estudià medicina i obtingué el títol de doctor l'any 1780. Però canvià els seus interessos cap a la química quan fou recomanat pel seu professor de química per succeir Pierre Joseph Macquer (1718-1784) com a professor de química al Jardí Reial de les Plantes Medicinals. Va ser un professor excel·lent i d'èxit, que va obtenir fama principalment per les seves col·laboracions conjuntes. Fou col·laborador de l'Encyclopédie méthodique.
Quant a la seva vida política, fou defensor de les idees revolucionàries. Va ser membre de la Convenció nacional en el comitè d'instrucció pública i, després, en el de salut pública. Fou també Conseller d'Estat, i en aquest càrrec realitzà una important tasca com a responsable en l'establiment dels programes científics a les escoles primàries i secundàries.

## Obra

Les seves investigacions són molt extenses: millorà les tècniques analítiques de Lavoisier i posà a punt un procediment per a la separació del coure de l'estany.
Va redactar, el 1787, junt amb Lavoisier, Guyton de Morveau i Berthollet el Méthode de Nomenclature Chimique un nou sistema racional per anomenar els elements químics i els composts químics que es manté en l'actualitat. En aquesta obra es rebutgen els quatre elements d'Aristòtil (aire, aigua, terra i foc) com a entitats bàsiques, principis o elements, i es proporciona una nova definició d'element químic basada en els treballs de l'anglès Boyle: les substàncies més senzilles, que no poden descompondre's. Fourcroy va elaborar el capítol on es trobaven els noms nous i antics dels 55 elements químics coneguts en aquell moment.

### Obres destacades

* Philosophie chimique, ou Vérités fondamentales de la chimie moderne, disposées dans un nouvel ordre (1792)
* Système des connaissances chimiques et de leurs applications aux phénomènes de la nature et de l'art (1801)
* Entomologia Parisiensis at Gallica (1785)

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Fourcroy, Antoine François». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 183. ISBN 8429270043.

## Bibliografia

* Llibres de Fourcroy escannejats

## Enllaços externs

* Versió digital d'Entomologia Parisiensis at Gallica
* Llibres de Fourcroy escannejats
# Arcs

«Arcs o els Arcs» té aquests significats:
* Arcs (Landes), municipi francès al departament de les Landes i a la regió de l'Aquitània
* Els Arcs (Bellvís), nucli de població del municipi de Bellvís, al Pla d'Urgell
* Els Arcs (Puigpelat), nucli de població del municipi de Puigpelat, a l'Alt Camp
* Els Arcs (Santa Pau), nucli de població del municipi de Santa Pau, a la Garrotxa
* Els Arcs (Sant Pere de Torelló), masia de Sant Pere de Torelló, a Osona
* Els Arcs (Sant Vicenç de Montalt), casa de Sant Vicenç de Montalt, al Maresme
* Els Arcs (Castell de Castells), paratge natural del municipi de Castell de Castells, a la Marina Alta
* Les Arcs, municipi francès al departament del Var i a la regió ...
* Castell dels Arcs, castell protegit com a bé cultural d'interès nacional del municipi de Vinyols i els Arcs (Baix Camp)
* La Ròca dels Arcs, municipi francès al departament de l'Òlt, regió de Migdia-Pirineus
* Parc Nacional dels Arcs, parc nacional dels Estats Units a l'est de Utah
* Riera dels Arcs, curs d'aigua de la comarca de la Garrotxa que neix a la Serra de Finestres i desemboca al Ser
* Senyoria dels Arcs, al municipi de l'Alforja
* Vilalba dels Arcs, municipi a la Terra Alta.
* Vilanova dels Arcs, raval medieval de la ciutat de Barcelona fora de la muralla romana
* Vinyols i els Arcs, municipi al Baix Camp
Viccionari
# Ancud

Ancud és una ciutat de la costa nord de l'Illa Gran de Chiloé, regió de Los Lagos, en una espaiosa badia. La comuna té 39.946 habitants i una superfície de 1.752 km² (datació del cens de 2002). Està formada per una zona comercial amb la duana, els molls i les instal·lacions del port; i una zona residencial amb els habitatges de la gent i els edificis oficials als turons propers al port.
Va ser fundada el 1768 com San Carlos de Chiloé i fou una ciutat de les més fortificades de Xile; quan els pescadors de foques i balenes la van agafar com a base va començar a augmentar la seva importància i fou elevada a ciutat el 1834 amb el nom d'Ancud. El 1960 tenia uns 15.000 habitants però fou molt malmesa pels terratrèmols d'aquest any i va tardar un temps a recuperar-se.

## Bandera i escut

La bandera i escut d'Ancud foren creats el 1984 per concurs. La bandera era diagonal, verda, blava i vermella, amb fimbriacions grogues entre el blau i verd i entre el blau i vermell. A la part inferior vermella s'hi afegia un cercle de 5 estrelles blanques (una per cada lletra d'Ancud); a la part superior del pal podia afegir-se l'escut que tenia corona amb 5 torres (indicatiu de ciutat). Foren oficialitzats el setembre de 1992.
Amb el temps s'ha anat utilitzant una bandera amb els colors invertits (vermell en lloc de verd i verd en lloc de vermell) i amb les fimbriacions blanques en lloc de grogues; la franja diagonal central és més estreta que en el model original; el cercle d'estrelles blanques se situa a la part superior del pal, mentre que l'escut se situa a la inferior (a vegades substituït per les lletres ANCUD). A més i a part d'alguna petita modificació no rellevant, l'escut se sol representar amb corona de 4 torres, que identifica a les viles i no a les ciutats. La municipalitat està intentant regular la bandera per tornar al disseny original.

## Enllaços externs

* Web de la ciutat de Ancud (castellà)
# Antònia Torrent Martori

Antònia Torrent i Martori (Arenys de Munt, 1906-2004). Escriptora i periodista. Des de molt jove sentí inclinació per l'escriptura i el món de la cultura. A partir dels anys 20 començà a col·laborar en diverses publicacions periòdiques, tant locals com de Barcelona. Trobem articles seus a El Matí, El Dia Gràfico, Flama, La dona catalana i al diari La Rambla. Els seus escrits reflecteixen els valors republicans d'igualtat social, llibertat i educació. Escriu sobre la condició de la dona, la importància de l'ensenyament... i també es fa ressò dels indrets més bonics d'Arenys de Munt, així com de l'art de les puntes al coixí, una manufactura molt arrelada al poble. També va escriure poesies, algunes de les quals apareixen en antologies de l'època. D'aquestes poesies, així com de col·laboracions diverses, n'hi ha una relació a la pàgina web Escriptores Republicanes. Va ser la responsable de la primera biblioteca d'Arenys de Munt, inaugurada l'any 1933, la qual va dinamitzar creant l'associació "Amics de la Biblioteca" i organitzant conferències, cursets, presentacions de llibres i altres activitats. Fou bibliotecària municipal fins al 1939 quan va ser depurada en acabar la Guerra Civil Espanyola. Amb tot, cap als anys cinquanta creà l'associació "Amigos de Arenys de Munt" i va ser corresponsal d'Arenys de Munt a La Vanguardia.
Dona nom a la biblioteca municipal d'Arenys de Munt.

## Referències

* ↑ Torrent Martori, Antònia. La cova de N.D. de Lourdes de Subirans [sic (Arenys de Munt)]. Arenys de Mar: Impremta J. Tatjé, 1926.
* ↑ Anuari de les biblioteques populars. Barcelona: Direcció Tècnica de Biblioteques, 1934.
* ↑ Josep-Vicent Garcia Raffi; Carme Manuel Cuenca Esyllt T. Lawrence: Una gal·lesa entre dracs. Universitat de València, 28 novembre 2011, p. 76–. ISBN 978-84-370-8426-8.
* ↑ «Arenys de Munt. Biblioteca Antònia Torrent i Martori». Diputació de Barcelona. Arxivat de l'original el 2016-04-08. [Consulta: 30 gener 2015].
# Arqueogastròpodes

Els arqueogastròpodes (Archaeogastropoda) són un antic ordre de mol·luscs gastròpodes que incloia els membres més primitius de la subclasse Prosobranchia; ambdós grups estan avui en desús donat que són parafilètics.
En aquest ordre hi havia formes molt comunes dels litorals rocosos i especialment de la zona de rompents. L'ordre Archaeogastropoda era un dels ordres en les classificacions tradicionals dels Prosobranchia, junt a Mesogastropoda i Neogastropoda.

## Taxonomia

* Superfamília Pleurotomariacea
** Família Pleurotomariidae
** Família Haliotidae
** Família Scissurellidae
* Superfamília Fissurellacea
** Família Fissurellidae
* Superfamília Patellacea
** Família Patellidae
** Família Acmaeidae
** Família Lepetidae
* Superfamília Trochacea
** Família Calliostomatidae
** Família Trochidae
** Família Stomatellidae
** Família Cyclostrematidae
** Família Turbinidae
** Família Phasianellidae
* Superfamília Neritacea
** Família Neritidae
** Família Helicinidae
** Família Hydrocenidae

## Referències

* ↑ «Answers - The Most Trusted Place for Answering Life's Questions» (en anglès). [Consulta: 20 gener 2021].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Archaeogastropoda». [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ Sasaki T. (1998). "Comparative anatomy and phylogeny of the recent Archaeogastropoda (Mollusca: Gastropoda)". Bulletin 38. Tokyo.
# Apteronotus albifrons

Apteronotus albifrons és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 50 cm de llargària màxima.
* Cos allargat i comprimit lateralment.
* És del tot negre, llevat de dos anells blancs a la cua i una taca blanca al nas, la qual, de vegades, es pot estendre com una franja per l'esquena.
* Aleta anal llarga que comença a la base de les aletes pectorals.
* Peduncle caudal llarg.
* Aleta caudal arrodonida i molt petita.
* Aleta dorsal filamentosa.
* Absència d'escates, per la qual cosa és vulnerable a infeccions parasitàries (com ara, Ichthyophthirius multifiliis).
* Posseeix electroreceptors i un òrgan capaç de produir descàrregues elèctriques, els quals es distribueixen des del cap fins a la cua.

## Alimentació

Menja larves d'insectes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical (23 °C-28 °C), el qual viu als rierols de corrent ràpid i fons de sorra.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: des de Veneçuela fins al Paraguai, incloent-hi el riu Paranà i la conca del riu Amazones al Perú.

## Observacions

És inofensiu per als humans, d'hàbits nocturns, una espècie popular en aquariofília i els amerindis sud-americans creuen que els esperits dels difunts s'hi reencarnen.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Bassleer, G., 1997. Color guide of tropical fish diseases: on freshwater fish. Bassleer Biofish, Westmeerbeek, Bèlgica. 272 p.
* 1 2 3 4 «Apteronotus albifrons» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Planquette, P., P. Keith i P.-Y. Le Bail, 1996. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (vol. 1). Collection du Patrimoine Naturel, vol. 22. IEGB-Muséum national d'Histoire naturelle, París, INRA, CSP, Min. Env., París. 429 p.
* ↑ Schliewen, U.K., 1992. Aquarium fish. Barron's Education Series, Incorporated. 159 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AnimalBase (anglès)
* AQUATAB