OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ichikai

Ichikai (市貝町, Ichikai-machi) és una vila i municipi de la prefectura de Tochigi, a la regió de Kanto, Japó i pertanyent al districte de Haga. Es tracta d'un municipi eminentment agrari que també fa de ciutat dormitori per als treballadors de Mooka i d'Utsunomiya, la capital prefectural.

## Geografia

El municipi d'Ichikai està situat a la part oriental de la prefectura de Tochigi, al nord-est de la regió de Kanto. Des del vessant geogràfic, Ichikai es troba encara a la part plana de la prefectura. El terme municipal d'Ichikai limita amb els de Mooka i Mashiko al sud; amb Nasukarasuyama al nord; amb Motegi a l'est i amb Haga i Takanezawa a l'oest.

## Història

Des de temps antics fins a els primers anys de l'era Meiji, l'àrea on actualment es troba la vila d'Ichikai va formar part de l'antiga província de Shimotsuke. Amb l'entrada en vigor de la nova llei de municipis de l'1 d'abril de 1889 es funden els pobles d'Ichihana i Kokai, tots dos dins del districte de Haga. Els dos pobles es fusionaren en el poble d'Ichikai el 3 de maig de 1954. L'1 de gener de 1972 el poble va esdevindre vila. El nom d'Ichikai prové del primer kanji del poble d'Ichihana i del segon de Kokai.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 10.108 | 10.865 | 11.242 | 14.154 | 12.173 | 10.249 | 10.459 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 11.481 | 12.441 | 12.090 | 11.268 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Ferrocarril de Mōka
** Tatara - Ichihana - Sasaharada

### Carretera

* Nacional 123

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=09344
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Hèrmies de Metimna

Hèrmies de Metimna (en llatí Hermeias o Hermias, en grec antic Ἑρμείας o Ἑρμίας) fou un historiador gec nadiu de Metimna, a Lesbos, que va escriure una història de Sicília.
Un llibre seu, el tercer d'aquesta història, és esmentat per Ateneu de Naucratis. I per Diodor Sícul se sap que va escriure la història de l'illa fins al 376 aC i que l'obra completa es componia de 12 llibres. Esteve de Bizanci parla de la Periegesis (περιήγησις) d'Hèrmies i Ateneu cita el segon llibre d'una obra anomenada Περὶ τοῦ Γρυνείον Ἀπόλλωνος, però no és segur que sigui d'aquest Hèrmies.

## Referències

* ↑ 2.Hermeias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 411
# Dongola

* No s'ha de confondre amb Dòngola.
«Dongola» té aquests significats:
* Regne de Dongola
* Ciutat de Dongola
* Dongola (Illinois)

## Vegeu també

* Dòngola
# Haplochromis ampullarostratus

Haplochromis ampullarostratus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Kachira (Uganda).

## Referències

* ↑ Hilgendorf, F. M. 1888. Fische aus dem Victoria-Nyanza (Ukerewe-See), gesammelt von dem verstorbenen Dr. G. A. Fischer. Sitzungsber. Ges. Naturf. Freunde Berlín 1888: 75-79.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Schraml, E., 2004. Die Artenvielfalt der Fische in Ugandas Gewässern. Beiträge zur Kenntnis der Fischfauna Ugandas. DCG-Informationen, Sonderheft 3:48 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Schraml, E. 2004. Die Artenvielfalt der Fische in Ugandas Gewässern. Beiträge zur Kenntnis der Fischfauna Ugandas. Dtsch. Cichliden-Ges. Inf. Special Núm. 3: 2-48.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# In principio

In principio és una obra per a cor mixt i orquestra del compositor estonià Arvo Pärt composta el 2003. Fou una comissió al compositor de la diòcesi de Graz-Seckau d'Àustria i està dedicada al director d'orquestra Tõnu Kaljuste. Es va estrenar el 22 de maig de 2003 a la Capella Istripral de Graz-Seckau pel cor de Pro musica Graz dirigit per Michael Fendre.

## Estructura

In principio és una obra amb una durada aproximada de 20 minuts en cinc moviments:
* In principio erat Verbum ~ 3 min
* Fui homo missus a Deo ~ 1 min 45 s
* Erat lux vera ~ 7 min 15 s
* Quotquot autem acceperunt sum ~ 3 min 40 s
* Et Verbum caro factum est ~ 4 min
El text utilitza un extracte de l'Evangeli segons Joan 1: 1-14. Aquesta obra, com en tota la música de Pärt, es regeix per un estricte disseny formal, amb la claredat de l'estructura musical corresponent a la del text llatí.

## Referències

* ↑ «Informació de l'obra» (en anglès). Universal Edition. [Consulta: 25 desembre 2018].
# Electroforesi nativa

L'electroforesi nativa és una sèrie de tècniques electroforètiques utilitzada per a la separació individual de proteïnes, complexos proteics i supercomplexos. Interaccionis proteïna-proteïna làbils i estables poden ser detectades depenent de les condicions experimentals utilitzades (detergents i Dissolució amortidora).
L'electroforesi nativa és aplicable per a la detecció en el mateix gel de proteïnes amb marcadors fluorescents i per assajos d'activitat enzimàtica en el mateix gel (zimograma). També és utilitzada per determinar masses moleculars de proteïnes en estat natiu i d'estat oligomèric de les proteïnes de membrana. Els extractes de proteïnes de les electroforesis poden ser utilitzades per a la producció d'anticossos, per a treballs de proteòmica i per a recerques estructurals.
La separació de les subunitats components d'un complex proteic en una segona dimensió desnaturant (SDS-PAGE) és molt utilitzada per a estudis proteòmics o immunològics.

## Tipus d'electroforesi nativa

Aquests tipus de mètodes són de microescala (de laboratori) especialment utilitzats per a un vast nombre de recerques bioquímiques, biològiques i clíniques.

### Electroforesi nativa simple

En anglès anomenada Clear Native PAGE (CN-PAGE). Aquesta tècnica permet separar proteïnes solubles i de membrana en gels d'acrilamida en gradient, és de menor resolució que BN-PAGE. No obstant això, aquesta metodologia és possiblement les més utilitzada, tot i no ser la millor, per determinar les interaccions entre les proteïnes. És popular per la seva simplicitat i cost, però cal destacar que en aquest tipus d'electroforesi la càrrega de la proteïna influirà en la seva migració, per tant, no es pot determinar de forma precisa la massa molecular.

### Electroforesi "Blue Native" (BN)

BN-PAGE és una tècnica que utilitza Blau de Coomassie en comptes de detergent SDS (que desnaturalitzarà les proteïnes) en el buffer catòdic, això és necessari per atorgar una càrrega negativa a la proteïna o el complex en estudi. Els principals inconvenients d'aquesta metodologia és que es trencaran les interaccionis proteïna-proteïna si no són fortes dissociant els complexos proteics existents. No obstant això, alguns complexos es mantindran estables i migraran exclusivament sobre la base del seu pes molecular.

### Isoelectroenfocaments en gel

Els isoelectroenfocaments en gels de poliacrilamida permeten separar les proteïnes sobre la base del seu punt isoelèctric (pI). Aquest tipus de tècniques no desnatura les proteïnes en estudi, per tant, pot ser acoblada a zimogrames per a la visualització d'activitat enzimàtica.

## Vegeu també

* Complex proteic
* Interaccionis proteïna-proteïna
* Proteïna
* Electroforesi
* Isoelectroenfocament
* Electroforesi bidimensional

## Referències

* ↑ Wittig, I. and Schägger, H. «Features and applications of blue-native and clear-native electrophoresis». Proteomics,, 8, 2008, pàg. 3974-3990. 10.1002/pmic.200800017.
* ↑ Wittig, I., Braun, H.-P. and Schägger, H. «Blue native PAGE». Nature Protocols,, 1, 2006, pàg. 418 – 428. 10.1038/nprot.2006.62.
# Ernest Vidal i Martínez

Ernest Vidal i Martínez (1914 - 1996) fou un pilot de motociclisme català. Membre del Reial Moto Club de Catalunya, pilotà entre altres motocicletes Norton, BMW i Gilera. Entre 1933 i 1946 fou 9 vegades campió d'Espanya de velocitat en 350cc, 500cc, superiors a 500cc i força lliure.
Disputà vint curses a Montjuïc, amb cinc victòries i tretze podis -la qual cosa el situa com el tercer millor pilot del circuit- entre les quals destaquen els triomfs al Campionat de Catalunya de motociclisme (1934), el Campionat d'Espanya de velocitat (1946) i el Gran Premi Montjuïc (1950), així com les segones posicions al I Gran Premi Penya Motorista Barcelona (1948) i al Gran Premi Internacional de Barcelona (1946).

## Resultats al Mundial de motociclisme

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 1951 | 500cc | Norton | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 22è |

## Referències

* ↑ «Ernesto Vidal Martínez». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Campeonatos de España de velocidad». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 175-177. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ «Ernesto Vidal» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 21 de març 2016. [Consulta: 20 gener 2016].
# Joaquim Aribau i Girona

Joaquim Aribau i Girona (Vilanova i la Geltrú, 1879 – Castellet i la Gornal, 1936) fou ermità de Lurdes (entremig de Castellet i la Gornal i Vilanova i la Geltrú). Treballà intensament pel santuari, incorporant-hi cel·les i altres serveis. El dia 25 de juliol o 26 de juliol de 1936 fou assassinat al mateix santuari per un escamot en el marc de la revolució que tingué lloc en els indrets on el cop d'Estat del General Franco fou inicialment sufocat. En el moment de l'assassinat, al santuari també hi havia la seva esposa. El crim inicià la persecució d'eclesiàstics i catòlics vinculats a Vilanova i la Geltrú. En el moment de l'òbit tenia 57 anys. L'escamot era format per unes 30 persones, que també saquejaren el santuari, i l'assassinat fou notificat per l'alcalde de Vilanova al Governador al cap d'uns dies

## Referències

* ↑ Lurdes al Google Maps
* ↑ «Lurdes a Pobles de Catalunya».
* 1 2 Cronologia de la història del moviment obrer a Vilanova i la Geltrú
* 1 2 3 Orriols, Bonaventura. L'església catòlica a Vilanova i la Geltrú el 1936. Ed. Círcol Catòlic, 1996
* 1 2 Puig Rovira, F.X. Vilanova i la Geltrú 1936-193. Guerra civil, revolució i ordre social. Barcelona: PAM. Col. Abat Oliba. Pàg. 67 i 68
* ↑ Puig Rovira, F. "El cost humà de la guerra civil a Vilanova" in Miscel·lània Penedesenca. Vol 20. Vilafranca del Penedès: Institut d'Estudis Penedesencs, 1995 Text íntegre
* 1 2 Villarroya i Font, Joan. Violència i repressió a la rereguarda catalana: 1936-1939. Tesi doctoral Text íntegre. Annex Regió III.
# In partibus infidelium

La locució llatina in partibus infidelium significa literalment 'en terres dels infidels'. És una expressió eclesiàstica, avui dia obsoleta, afegida al nom d'una seu diocesana conferida, no residencial o titular dels bisbes catòlics. N'és un exemple: Joan, bisbe de Tir in partibus infidelium. Antigament, quan els bisbes es veien forçats a fugir abans de la invasió de les forces d'infidels, creients d'una altra religió, eren ben rebuts per altres esglésies, i alhora preservaven els seus títols i drets sobre les seves diòcesis. Fins i tot els eren confiades l'administració de seus vacants. Per aquesta raó, trobem Gregori el Gran que nomenà Joan, bisbe d'Alexis (Lezhë, Albània), expulsat pels seus enemics, a la seu de Squillace. Des de fa temps, es posen aquests títols de diòcesis d'antigues esglésies cristianes ara en indrets amb altres religions predominants per conservar-ne la memòria.
S'ha posat normalment a bisbes auxiliars o a bisbes en tasca missional. Segons Fagnani, el nomenament regular de bisbes titulars data només del Concili del Laterà XII, durant el pontificat de Lleó X. Només els cardenals estaven autoritzats a demanar-ne, però Pius V va estendre el privilegi sobre les seus en les quals és costum tenir bisbes auxiliars. D'ençà s'ha estès molt aquest costum. La Sagrada Congregació de la Propaganda, amb una circular del 3 de març de 1882, va abolir l'expressió in partibus infidelium. Actualment s'empra únicament el nom del bisbe amb la seu, i de vegades el districte al qual pertanyia la diòcesi, o simplement precedida amb l'expressió «bisbe titular».

## Referències

* 1 2 Boudinhon, Auguste. «In Partibus Infidelium». A: Catholic Encyclopedia (en anglès). Wikisource, 1913.
# Josep Frank

Josep Frank (l'Alguer, 1830-1900) fou escriptor alguerès. Ensenyà grec, matemàtiques i sard al liceu de l'Alguer. També fou bibliotecari del col·legi de l'Alguer del 1856 al 1860, i director de l'Institut Real de Bosa. Parlava i escrivia diverses llengües, i tingué una interessant correspondència amb Eduard Toda i Güell el 1869-1870 que suposà el començ del retrobament cultural entre Catalunya i l'Alguer. Va editar alguns poemes, com Romansa, Sarabanda, o Una vella al Camp Sant sobre la tomba de ma filla a revistes com La Ilustració Catalana del 1880 al 1894 i actuà com a catalitzador del primer grup catalanista de l'Alguer, que fundaria l'associació La Palmavera el 1906, encara que ell no ho pogué veure.
# In papyro

in papyro: és una frase en llatí que es refereix a estudis portats a terme només sobre el paper. Per exemple, aquest terme pot ser aplicat a estudis epidemiològics que no impliquen subjectes clínics, com són les meta-anàlisis. In papyro en llatí correcte s'escriuria in papȳrō. In papyro és mútuament exclusiu de in vitro i in vivo, però entra en superposició amb in silico - això és, un estudi portat a terme fora de simulacions abstractes o d'ordinador també es poden considerar in papyro.

## Vegeu també

* ex vivo
* in situ
* in utero
* in vitro
* in vivo
* in silico

## Enllaços externs

* «Contact details». Arxivat de l'original el 2009-03-12. [Consulta: 18 setembre 2011].
# Hohendubrau

Hohendubrau (alt sòrab: Wysoka Dubrawa) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Fou creat el 1995 de la unió dels municipis de Gebelzig (amb Groß Saubernitz i Sandförstgen), Groß Radisch (amb Jerchwitz i Thräna) i Weigersdorf (amb Dauban i Ober Prauske).

## Districtes

Dauban (Dubo), Gebelzig (Hbjelsk), Groß Radisch (Radšow), Groß Saubernitz (Zubornica), Jerchwitz (Jerchecy), Ober Prauske (Hornje Brusy), Sandförstgen (Borštka), Thräna (Drěnow) i Weigersdorf (Wukrančicy).
# Hydrothauma

Hydrothauma és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* H. manicatum C.E. Hubb.
# Johanna Meier

Johanna Meier (Chicago, 13 de febrer de 1938) és una soprano estatunidenca. Se l'associa al repertori de Wagner i Strauss.
Va créixer a Spearfish, Dakota del Sud, i va estudiar a la Universitat de Miami amb Arturo di Filippi i a la Manhattan School amb John Brownlee. Va debutar el 1969 en la New York City Opera com la Comtessa en Capriccio i en el Metropolitan Opera on va debutar el 1976 a Ariadne auf Naxos dirigida per James Levine. Després va tenir els papers de Senta, Margarita, la Mariscala, Donna Anna, Leonora, Elisabeth, Isolde, la primera cantant americana en aquest paper al Festival de Bayreuth, Ellen Orford, Sieglinde, Brünnhilde, Tosca, Crysotemis i l'Emperadriu a Die Frau ohne Schatten. Va totalitzar 78 representacions amb la companyia entre 1976 i 1989.
Altres papers van ser Amelia, Elsa, Louise, Agatha, Eva i Turandot a Dallas (1988). Va treballar en la Wiener Staatsoper, English National Opera, Gran Teatre del Liceu de Barcelona, Berlín, Múnic, Hamburg, París, Roma, Venècia, Madrid, Zúric i altres com l'Òpera de Seattle, del Canadà i el Teatro Colón de Buenos Aires com a Crysotemis a Elektra de Richard Strauss el 1987.
Va ser la primera cantant nord-americana en cantar el paper d'Isolda de Tristany i Isolda al Festival de Bayreuth al costat del tenor Rene Kollo dirigits per Daniel Barenboim el 1982 (producció de Jean Pierre Ponnelle). Les seves últimes actuacions van ser el 1994 com a part de l'elenc en l'estrena mundial de The Dangerous Liasons de Conrad Susa amb l'Òpera de San Francisco al costat de Thomas Hampson, Renée Fleming, Frederica von Stade i Judith Forst dirigits per Donald Runnicles.
Retirada del cant, va iniciar el 1997 una escola d'òpera i cant a la universitat Black Hills University que dirigeix. El 2003 va rebre un doctorat honorari d'aquesta universitat.

## Referències

* ↑ Skramstad, Per-Erik. «Johanna Meier: Isolde appearing in a dream» (en anglès). Wagner Opera Net. [Consulta: 14 desembre 2021].
* ↑ «Ariadne auf Naxos 04/9/1976.». Metropolitan Opera Association. Arxivat de l'original el 2018-08-12. [Consulta: 14 desembre 2021].
* ↑ Tagliabue, John «Johanna Meier, American Isoled; Bayreuth, West Germany» (en anglès). The New York Times, 23-07-1981. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Banús Irusta, Rafael «Johanna Meier, una soprano wagneriana de hoy». Ritmo, 59, 585, 1988, pàg. 12–15. ISSN: 0035-5658.
* ↑ «Legacy Johanna Meier». Sout Dakota Hall of Fame Programs. [Consulta: 14 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Discografia: «Johanna Meier».
* «Montserrat Caballé and Johanna Meier in Die Walküre» (vídeo). Wagner Opera Net, 29 nov. 2009.
# Ichirō Matsui

Ichirō Matsui (松井一郎 Matsui Ichirō, nascut el 31 de gener de 1964) és un polític japonès, que actualment és el 21é alcalde d'Osaka i anteriormen governador de la Prefectura d'Osaka. També és líder del Partit de la Restauració d'Osaka i colíder del Nippon Ishin no Kai juntament amb Toranosuke Katayama.

## Carrera política

Matsui entrà en política en abril del 2003 quan va ser elegit membre de l'Assemblea Prefectural d'Osaka, on va servir tres legislatures consecutives. Fou membre del Partit Liberal Democràtic fins al 2010, exercint diversos càrrecs de responsabilitat en la cúpula del partit en la regió.

### Partit de la Restauració d'Osaka i Partit de la Restauració del Japó

L'abril del 2010 Matsui es va convertir en el primer Secretari General del recentment fundat partit regional Partit de la Restauració d'Osaka. En setembre de 2012 també es va convertir en el Secretari General fundador del nou partit d'àmbit nacional, Partit de la Restauració del Japó.

### Governador d'Osaka

Després que Tōru Hashimoto decidís dimitir com a governador d'Osaka amb la intenció de concórrer a les eleccions a alcalde d'Osaka en un esforç per unificar les dues institucions, com era el seu pla, Matsui va presentar-se per a governador d'Osaka per a reemplaçar-lo. Matsui fou elegit governador en novembre de 2011.
Matsui fou reelegit per una segona legislatura el 2015 obtenint una victòria aclaparadora sobre els seus contrincants.

### Alcalde d'Osaka

L'abril del 2019 va guanyar les eleccions a alcalde d'Osaka en el marc de les Eleccions locals unificades del Japó de 2019 succeint a Hirofumi Yoshimura al capdavant de l'ajuntament, ja que aquest simultàniament substituirïa a Matsui com a governador d'Osaka. L'1 de novembre de 2020, en eixir derrotada la seua proposta (i la de son partit) al referèndum sobre el projecte de metròpolis d'Osaka de 2020 va anunciar que en acabar el seu mandat com a alcalde, previsiblement el 2023, abandonaria la política. Aquesta decisió ja l'havia anunciada abans que es fera el referèndum i sempre supeditada a la derrota de la seua proposta política.

## Referències

* ↑ Think Global Think HK Mr Ichiro Matsui. Retrieved on 2 October 2012
* ↑ «プロフィール | 大阪府知事 松井一郎» (en japonès).
* ↑ Daily Yomiuri Nippon Ishin no Kai officially launched Arxivat 2012-10-30 a Wayback Machine.. Published 30 September 2012.
* ↑ Asahi Shimbun Reform candidates sweep double elections in Osaka Arxivat 2011-11-28 a Wayback Machine.. Published 27 November 2011. Retrieved on 2 October 2012
* ↑ Ueda, Michio «Osaka Elections and the Japanese National Security Debate» (en anglès). The Diplomat, 06-12-2015.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-11-04. [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ https://www.nippon.com/en/news/yjj2020110100516/%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ https://www.japantimes.co.jp/news/2020/11/01/national/politics-diplomacy/osaka-referendum-no-merger/
Càrrecs públics :
| Precedit per: Hirofumi Yoshimura | Alcalde d'Osaka 2019 - Actualitat | Succeït per: En el càrrec |
# Josep Maria Rubert i Candau

Josep Maria Rubert i Candau (Vila-real, Plana Baixa, 7 de febrer de 1901 - ?, ?) va ser un filòsof valencià.
Després de seguir els seus primers estudis a Vila-real, José María Rubert va ingressar al seminari de l'Orde franciscà, el mateix que farien els seus germans Luis i Bernardino. Professà com a religiós al convent de Balaguer el 1923. Estudià filosofia al Seminari de Vic i a la Universitat de Madrid, on es doctorà i s'establí. Com a historiador de la filosofia es dedicà principalment l'Edat Mitjana, especialment el franciscà català Guillem Rubió, el pensament del qual confrontà amb el de Duns Escot. S'ocupa de l'estudi de l'ontologisme tradicional, però des d'una perspectiva de la fenomenologia del coneixement.
Durant força temps fou el director de l'Editorial Labor i alhora exercia l'ensenyança, exercint com a professor de Filosofia al Col·legi Ahenea, propietat del seu germà Lluís i la seva dona Mercedes. En aquell temps va començar a escriure un Diccionario manual de Filosofía (1946). També va escriure nombrosos articles sobre el llenguatge i la moral.
Entre els premis rebuts es troben el premi "Raimundo Lulio" de lletres 1956 concedit pel Consejo Ejecutivo de Investigaciones Científicas.

## Publicacions

* El conocimiento de Dios en la filosofía de Guillermo Rubió (1936)
* Qué es filosofía (1940)
* Ser y vida. Análisis fenomenológico de los problemas básicos de la filosofía (1950)
* La filosofía del siglo XIV a través de Guillermo Rubió (1952)
* El sentido último de la vida (1958)
* Fenomenología de la acción del hombre (1961)
* La realidad de la filosofía (1969).

## Referències

* 1 2 3 Colomer, Eusebi «Josep Maria Rubert i Candau». L'Enciclopèdia.cat. Grup Enciclopèdia Catalana [Barcelona] [Consulta: 19 agost 2018].
* 1 2 3 Guy, Alain. «El ontologismo crítico: Candau». A: Historia de la filosofía española. Anthropos Editorial, 1985, p. 410-411. ISBN 978-84-85887-87-3 [Consulta: 19 agost 2018].
* ↑ Sos Paradinas, Alejandro. «Editorial Labor. Diccionario Enciclopèdico». A: Biografía del profesor Dr. D. Vicente Sos Baynat. Publicacions de la Universitat Jaume I, 2014, p. 164–165. ISBN 978-84-8021-965-5 [Consulta: 19 agost 2018].
* ↑ «Celebró su sesión mensual el Consejo Ejecutivo de Investigaciones Científicas. Se aprobó la propuesta del Tribunal de Premios de Ciencias». La Vanguardia (Hemeroteca), 12-06-1957, pàg. 14 [Consulta: 19 agost 2018].
# Ichikawa (cràter)

Ichikawa és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 31,4 km de diàmetre. Porta el nom de Fusae Ichikawa (1893-1981), feminista japonesa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Ichikawa». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus