OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maquinari nu

En informàtica, maquinari nu (o metall nu) es refereix a un ordinador que executa instruccions directament al maquinari lògic sense la intervenció d'un sistema operatiu. Els sistemes operatius moderns van evolucionar a través de diverses etapes, des de sistemes elementals fins a sistemes complexos i altament sensibles que incorporaven molts serveis. Després del desenvolupament d'ordinadors programables (que no requerien canvis físics per executar diferents programes), però abans del desenvolupament dels sistemes operatius, les instruccions seqüencials s'executaven directament al maquinari de l'ordinador utilitzant llenguatge màquina sense cap capa de programari del sistema. Aquest enfocament s'anomena la "màquina nua" precursora dels sistemes operatius moderns. Avui en dia s'aplica sobretot a sistemes incrustats i firmware generalment amb requisits de latència crítics en el temps, mentre que els programes convencionals s'executen mitjançant un sistema d'execució superposat a un sistema operatiu.

## Avantatges

Per a una aplicació determinada, en la majoria dels casos, una implementació de metall nu s'executarà més ràpid, utilitzant menys memòria i, per tant, és més eficient energèticament. Això es deu al fet que els sistemes operatius, com qualsevol programa, necessiten una mica de temps d'execució i espai de memòria per executar-se, i ja no es necessiten en el metall nu. Per exemple, qualsevol característica de maquinari que inclogui entrades i sortides és directament accessible en metall nu, mentre que la mateixa característica que utilitza un sistema operatiu ha d'encaminar la trucada a una subrutina, consumint temps d'execució i memòria.

## Desavantatges

Per a una aplicació determinada, la programació bare-metal requereix més esforç per funcionar correctament i és més complexa perquè els serveis que ofereix el sistema operatiu i utilitzats per l'aplicació s'han de tornar a implantar en funció de les necessitats. Aquests serveis poden ser:
* Arrencada del sistema (obligatori).
* Gestió de memòria: emmagatzematge de la ubicació del codi i les dades relatives als recursos de maquinari i perifèrics (obligatori)
* Gestió d'interrupcions (si n'hi ha).
* Programació de tasques, si l'aplicació pot realitzar més d'una tasca.
* Gestió de perifèrics (si n'hi ha).
* Gestió d'errors, si es vol o necessita.

## Referències

* ↑ «What is Bare Metal?» (en anglès). https://www.computerhope.com.+[Consulta: 17 febrer 2023].
* ↑ Dobran, Bojana. «The Secret of Bare Metal Servers. A Comprehensive 2021 Guide» (en anglès). https://phoenixnap.com,+04-12-2018.+[Consulta: 17 febrer 2023].
* ↑ Gordon, Abel; Amit, Nadav; Har'El, Nadav; Ben-Yehuda, Muli; Landau, Alex ACM SIGPLAN Notices, 47, 4, 2012, pàg. 411–422. DOI: 10.1145/2248487.2151020.
* ↑ «What is Bare Metal? - Definition from Techopedia» (en anglès). http://www.techopedia.com.+[Consulta: 17 febrer 2023].
# Rafael Crest

Rafael Crest (Catalunya?, s. XVII) va ser organista del convent de Sant Agustí de Barcelona al segle xvii. D’ell es conserven dos Versos del I tono para salmodia trobats a la catedral d’Astorga (Lleó) i publicats a Colección de obras de órgano de organistes espanyoles del siglo XVII (?) i un Tiento de VIII tono para la mano derecha, a la Biblioteca de Catalunya.

## Referències

* ↑ DÍAZ GÓMEZ, Rafael. «Crest, Rafael». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana, vol. 4. Madrid: SGAE., 1999-2002.
# Michaela Tabb

Michaela Tabb (Bath, 11 de desembre de 1967) és una àrbitra escocesa de snooker i billar americà.

## Trajectòria

Tabb és exjugadora del circuit femení de Bola 8, on va guanyar diversos títols en solitari i com a capitana de l'equip escocès de billar.
Va començar a arbitrar professionalment el 1997 en competicions com el WPA World Nine-ball Championship i la Mosconi Cup. Va ser la primera dona a oficiar en un torneig de billar professional (2002), la primera dona que va arbitrar una final del torneig de classificació (2007) i l'única dona que ha arbitrat una final del Campionat del Món de Snooker (2009 i 2012).
El març del 2015, va donar per acabada la seva carrera professional com a àrbitra de billar. Posteriorment, va presentar una demanda judicial contra World Snooker al·legant discriminació per raó de gènere, acomiadament improcedent i incompliment del contracte. El setembre de 2015 va arribar a un acord extrajudicial, segons el qual va rebre una indemnització l'import de la qual no ha estat no ha transcendit.
Tot i que Tabb va néixer al sud-oest d'Anglaterra, la seva família es va traslladar a Escòcia quan ella tenia tres anys.
Tabb va estudiar química, biologia i psicologia a la Universitat de Glasgow. Abans de convertir-se en àrbitra professional, va treballar com a comercial per a diverses companyies blue chip. També va ser venedora en una botiga de llenceria Ann Summers.
Tabb resideix a la ciutat de Dunfermline, amb el seu marit, el jugador de billar Ross McInnes, i els seus dos fills, Morgan i Preston.

## Referències

* ↑ Profile - Michaela Tabb Arxivat 2 April 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. World Snooker; Retrieved 28 April 2009
* ↑ «World Snooker | About Us | Referees | Michaela Tabb | Michaela Tabb», 02-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Betfred.com World Championship (2012) - snooker.org», 04-05-2012. Arxivat de l'original el 2012-05-04. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Tabb begins case against World Snooker» (en anglès). BBC Sport.
* ↑ «Michaela Tabb reaches out-of-court settlement with World Snooker» (en anglès), 08-09-2015. [Consulta: 3 octubre 2020].
* 1 2 «Scots snooker ref Michaela Tabb: I won't do sexy photoshoots while I'm still doing this job». Daily Record, 13-04-2012 [Consulta: 27 febrer 2014].
* ↑ Everton, Clive «Michaela Tabb looking forward to her big break». The Guardian, 23-04-2009 [Consulta: 28 abril 2009].
* ↑ Patterson, Roz «Can Women Beat Blokes at Their Own Game?». Daily Record, 05-04-1999.
* ↑ Pitt, Nick «Tabb Rules the World». Sunday Times, 26-04-2009.
# Le Tévelave

Le Tévelave és un poble francès de Les Hauts del municipi de Les Avirons, al departament de la Reunió (97425). Situat a una altitud de 900 mètres, al costat sud-oest de l'illa, el poble es troba recolzat al bosc i cara a l'oceà Índic amb magnífiques panoràmiques.

## Història

El nom del poble prové de la unió de dues paraules malgaixes Tévé i Lava i significa “el gran bosc".
Era originàriament un lloc de marronage: els esclaus fugits fora de la propietat del seu amo, trobaven refugi al bosc i a les coves que voregen els barrancs.
També va ser a Tévelave a la dècada de 1880 que el pare Martin (1840-1888 ), que havia emprès la conversió i l'educació dels treballadors no abonats indis, una acció considerada sacrílega per la classe dominant, es va veure obligat a amagar-se i només podia celebrar missa clandestinament en una cova.
La colonització del poble del Tévelave, però, va començar a principis del segle XX amb la instal·lació de famílies modestes,que es dedicaven a la producció d'aliments i al cultiu del gerani. En aquesta època, la població de Petits Blancs des Hauts, de pell clara i estatus baix, va empendre un moviment de colonització de les altures, fins ara considerades inaccessibles i deixades als cimarrons.
Després de la llei de departamentalització de 1946, llei que va transformar les antigues colònies franceses en departaments d'ultramar (DOM), l'alcalde de Les Avirons, Adrien Cadet, va voler fer de Tévelave un centre climàtic i turístic.
En 1954, Marcel Leguen (1924-1998), bretó, antic resistent i antic periodista, va ser nomenat director de l'escola. Aleshores, va trobar un edifici sòrdid que els mateixos estudiants van descriure com “ple de forats per on vénen rates i ratolins a menjar llibretes i llibres». Marcel Leguen, arran del moviment de Célestin Freinet, va desenvolupar una pedagogia de la participació, aviat batejada "La nova escola de Tévelave». Aquest experiment pilot va ser considerat amb gran interès per les autoritats acadèmiques per tal de satisfer les necessitats educatives del departament.
Tévelave és el bressol de Thérésien Cadet (1937 - 1987), un botànic que va contribuir significativament al coneixement de la flora de l'illa i a la comprensió de l'organització de la vegetació natural. Va ser professor de biologia vegetal a la Universitat de la Reunió, especialista i teòric de les formacions vegetals de les Illes Mascarenyes.

## Referències

* ↑ «Les Avirons, le site officiel de la mairie - Le Père Martin - Histoire» (en francès). www.mairie-avirons.fr. Arxivat de l'original el 2018-09-14. [Consulta: 14 setembre 2018].
# Resistència civil

La resistència civil és un terme utilitzat per alguns - al costat del terme de resistència no-violenta - per descriure l'acció política que es basa en l'ús de mètodes no-violents per part de grups civils per desafiar a un particular poder, força, política o règim. La resistència civil opera a través d'una crida, pressió i coacció a l'adversari: pot implicar un esforç sistemàtic per soscavar les fonts del poder de l'adversari. Formes d'acció han inclòs manifestacions, vigílies i peticions, vagues, anar de braços caiguts, el boicot i moviments d'emigració, i assegudes, ocupacions i la creació d'institucions paral·leles de govern. Les motivacions dels moviments de resistència civil per evitar la violència estan generalment relacionades amb el context, inclosos els valors d'una societat i la seva experiència de la guerra i la violència, més que a qualsevol principi ètic absolut. Casos de resistència civil es poden trobar al llarg de la història i en moltes lluites modernes, en contra dels governants tirànics i, fins i tot, governs elegits democràticament. El fenomen de la resistència civil s'associa sovint amb l'avanç de la democràcia.
Segons un estudi que analitzà la història humana entre els anys 1900 i 2006, les campanyes no-violentes han tingut més èxit que les violentes. Es considera que amb un 5% de la població oposant-hi resistència és suficient perquè un govern deixe de funcionar. Una anàlisi històrica duta a terme per M.I. Lichback trobà que un 3,5% de la població podria suficient.

## Referències

* ↑ Examples of the use of the term include Howard Clark, Civil Resistance in Kosovo, Pluto Press, London, 2000; Sharon Erickson Nepstad, Nonviolent Revolution: Civil Resistance in the Late 20th Century, Oxford University Press, New York, 2011; Michael Randle, Civil Resistance, Fontana, London, 1994; Adam Roberts, Civil Resistance in the East European and Soviet Revolutions Arxivat 2013-09-01 a Wayback Machine., Albert Einstein Institution, Massachusetts, 1991.
* ↑ Adam Roberts, Introduction, in Adam Roberts and Timothy Garton Ash (eds.), Civil Resistance and Power Politics: The Experience of Non-violent Action from Gandhi to the Present, Oxford University Press, 2009, pp. 2-3, where a more comprehensive definition of "civil resistance" may be found.
* ↑ How Freedom is Won. From Civil Resistance to Durable Democracy. Nova York: Freedom House, 2005.
* ↑ Stephan, Maria J.; Chenoweth, Erica «Why Civil Resistance Works: The Strategic Logic of Nonviolent Conflict». International Security, 33, 1, 01-07-2008, pàg. 7–44. DOI: 10.1162/isec.2008.33.1.7.
* ↑ Lichbach, Mark Irving. The rebel's dilemma. Ann Arbor: University of Michigan Press, 2006. ISBN 9780472105328.

## Vegeu també

* En peu de pau, iniciativa per promoure la resistència civil pacífica

## Enllaços externs

* The trifecta of civil resistance: unity, planning, discipline Arxivat 2018-01-02 a Wayback Machine.. Open Democracy (anglès)
# Neopaganisme uràlic

El neopaganisme uràlic consisteix en un conjunt de moviments contemporanis que busquen reviure o revitalitzar les religions ètniques dels pobles uràlics. Aquest renaixement es va produir a partir de les dècades de 1980 i 1990, després del col·lapse de la Unió Soviètica i paral·lelament a la reaparició del sentiment ètnic i cultural dels pobles uràlics de Rússia, Estònia i Finlàndia. De fet, els moviments neopagans a Finlàndia i Estònia tenen arrels molt més antigues, datades des de principis del segle xx.
Entre els pobles uràlics del Districte Federal del Volga, a Rússia (els finesos del Volga i els udmurts), l'acadèmic Victor Schnirelmann ha observat dos patrons de desenvolupament del neopaganisme: la reactivació de rituals autèntics i cerimònies d'adoració a les regions agrícoles, i el desenvolupament de doctrines sistematitzades entre els sectors urbans intel·lectuals que rebutgen l'Església Ortodoxa Russa, considerada una religió estrangera. El 2001 es va fundar la Comunió Uràlica, organització que cerca la cooperació entre les diferents institucions que promouen les religions indígenes uràliques.

## Referències i bibliografia
### Referències

* ↑ Schnirelmann, pp. 199-209
* ↑ Schnirelmann, p. 202

### Bibliografia

* Arola, Iiro: "Ni sit mä tajusin, et on muitakin kuin minä” – Suomenuskoisten sosiaalinen identiteetti. pro gradu -opinnäytetyö. Helsingin yliopisto/ Teologinen tiedekunta, 2010. Teoksen verkkoversio.
* Arola, Iiro: Suomenuskoiset erottautuvat muista uuspakanoista Arxivat 2018-07-31 a Wayback Machine.. Teologia.fi. 21.1.2011.
* Filatov, Sergei; Shchipkov, Aleksandr. Religious Developments among the Volga Nations as a Model for the Russian Federation. Religion, State & Society, Vol. 23, No. 3, 1995.
* Filatov, Sergei; Shchipkov Alexander. Udmurtia: Orthodoxy, Paganism, Authority. Religion, State & Society, Vol. 25, No. 2, 1997.
* Napolskikh, Vladimir: Заметки на полях книги «Неоязычество на просторах Евразии» // Acta Eurasica. 2002. № 1.
* Rein Taagepera. The Finno-Ugric Republics and the Russian State. C. Hurst & Co, UK, 1999.
* Schnirelmann, Victor: “Christians! Go home”: A Revival of Neo-Paganism between the Baltic Sea and Transcaucasia. Journal of Contemporary Religion, Vol. 17, No. 2, 2002.

## Enllaços externs

* Maavalla Koda (Estònia)
* Mari Native Religion (Mari-El)
* Erzyan Mastor (Mordovia)
* Taivaannaula (Finlàndia)
* Udmurt Vos (Udmurtia)
# Mas de Mainer

El Mas de Mainer era una antiga masia situada a tocar Reus, que va desaparèixer a mitjans dels anys cinquanta del segle xx.
El nom oficial del mas era Mas de Mayner, ja que havia estat propietat de Ramon Mayner, comerciant de vins i gendre de Josep Boule. També se l'havia conegut com a Mas del Boule, perquè era en terrenys heretats per Mayner del seu sogre. El terreny ocupava l'espai comprès entre la via del tren, el carrer del Doctor Robert i un bocí del carrer de Frederic Soler. Ara la finca la travessa l'avinguda de l'Onze de Setembre. El nom ha desaparegut junt amb el mas, però en resta un terreny erm on hi ha encara restes de l'antiga construcció: un cobert, un pou d'aigua i una bassa en desús, i alguns arbres de l'antic jardí. Al costat nord-oest del terreny hi ha l'escola Joan Rebull.
Quan Ramon Mayner va vendre les seves terres a Joan Sardà i Farriol, el nou propietari, en la postguerra, va urbanitzar una part important dels terrenys, i va construir una barriada coneguda com a Niloga, sorgida cap a començaments dels anys seixanta del segle xx. També edificà una masia, en el mateix lloc de l'antic Mas de Mainer
Aquests terrenys han estat objecte de diverses propostes d'urbanització. La darrera que es coneix és la d'un promotor que el 2012 va proposar la construcció d'habitatges unifamiliars i cedir uns espais per a equipaments i jardí públic.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 316. ISBN 8486387655.
* ↑ «Informe ambiental: Pla especial de millora urbana. Àrea 6.1: Mas Mainer». Limonium. [Consulta: 22 octubre 2015].
# Miguel de la Guardia y Corencia

Miguel de la Guardia y Corencia (Villacarrillo, província de Jaén, 27 de febrer de 1847 - Granada, 5 de febrer de 1899) fou un jurista i polític andalús, diputat a Corts Espanyoles durant la restauració borbònica i senador per la província de Granada.

## Biografia

Llicenciat en dret, fou catedràtic de dret civil de la Universitat de València el 1887-1891. Políticament fou elegit diputat pel districte de Baeza a les eleccions generals espanyoles d'agost de 1872 i pel de Girona a les eleccions generals espanyoles de 1886. El 1888 va deixar l'escó quan fou nomenat Director General de Gràcia i Justícia. A les eleccions generals espanyoles de 1893 fou escollit novament diputat pel districte d'Ordes (província de la Corunya).

## Referències

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Història de la Universitat de València, p. 233
* ↑ Senat d'Espanya, Expedient personal de l'senador. «Guardia y Corencia, Miguel de la». [Consulta: 31 agost 2020].
# Le Trévoux

Le Trévoux (en bretó An Treoù-Kerne) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 1.368 habitants. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució de la població Cassini :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | - | - | 1 130 | 1 122 | 1 196 | 1 146 | 1 211 | 1 230 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 322 | 1 247 | 1 295 | 1 173 | 1 313 | 1 341 | 1 418 | 1 507 | 1 547 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 592 | 1 640 | 1 645 | 1 561 | 1 480 | 1 506 | 1 507 | 1 501 | 1 334 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 106 | 1 023 | 879 | 925 | 983 | 1 138 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | Hervé Cadoret | |
| 2008- | André Fraval | |

## Referències

* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Des villages de Cassini aux villes d'aujourd'hui
# L'Aguilera (el Pla del Penedès)

L'Aguilera és una muntanya de 347 metres que es troba al municipi del Pla del Penedès, a la comarca catalana de l'Alt Penedès. Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 278124001).

## Referències

* ↑ «L'Aguilera. Fitxa de senyal geodèsic.». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
# Neopalpa donaldtrumpi

Neopalpa donaldtrumpi és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels gelèquids (Gelechiidae) que es troba al sud de Califòrnia i el nord de Mèxic. Va ser descrita per primera vegada pel científic canadenc Vazrick Nazari el gener de 2017, que en va escollir el nom a causa de la similitud entre la part superior del cap de l'arna i el cabell del president dels Estats Units Donald Trump.

## Descobriment

El gènere Neopalpa, incloent l'espècie Neopalpa neonata, va ser descrita per primera vegada el 1998 per Dalibor Povolný. Gairebé dues dècades després, Vazrick Nazari va revisar el material, incloent diverses mostres que havien estat recollides des de la primera descripció del gènere i va descobrir que alguns dels espècimens en realitat formaven part d'una nova espècie separada, que va anomenar Neopalpa donaldtrumpi a causa del color blanc-groguenc de les escates de la part superior del seu cap, que li van recordar el pentinat de Donald Trump. També esperava que el nom podria donar més publicitat a aquestes criatures petites i poc freqüents, sovint subestimades.

## Descripció

El cos de l'arna fa entre 7 i 11 mm de longitud i l'extensió de les seves ales anteriors és d'entre 6 i 9,2 mm. La superfície superior de les ales anteriors mostra una regió costal de color marró fosc amb lleugeres taques disperses, la regió dorsal i la cara discal són de color groc ataronjat a beix pàl·lid, el marge sinuós té dos o tres ondulacions. La zona apical i les franges són de color marró fosc amb clapes difuses de color més clar. Les ales posteriors són de color beix pàl·lid, sense marques i amb la franja lleugerament més fosca. La seva antena és aproximadament 2/3 de la seva envergadura i el seu cap està cobert amb escates de color blanc groguenc, que van inspirar el nom de l'arna. A més de les escates de cap, la diferència més notòria entre N. donaldtrumpi i les altres espècies del gènere, N. neonata, és l'estructura dels genitals masculins i femenins, en particular els òrgans genitals masculins menors de N. donaldtrumpi. També es poden diferenciar a través de l'ADN.

## Referències

* ↑ Povolný, Dalibor «Neopalpa gen. n. and Eurysaccoides gen. n. — two new genera of the tribe Gnorimoschemini from California, with the description of three new species (Lepidoptera, Gelechiidae)» (en anglès). Revista de Lepidopterología. Sociedad Hispano-Luso-Americana de Lepidopterología, 26, 1998, pàg. 139–146.
* 1 2 3 Nazari, Vazrick «Review of Neopalpa Povolný, 1998 with description of a new species from California and Baja California, Mexico (Lepidoptera, Gelechiidae)» (en anglès). ZooKeys, 646, 2017, pàg. 79. DOI: 10.3897/zookeys.646.11411 [Consulta: 20 gener 2017].

## Enllaços externs

* Meet 'Neopalpa donaldtrumpi' – the threatened moth named after Donald Trump. The Telegraph, 17 de gener de 2017 (anglès)
# Mas de Maneguet

El Mas de Maneguet és una masia gòtica a mig camí de Monnars i el Catllar enmig d'un camp de golf al terme municipal de Tarragona protegida com a bé cultural d'interès local.
Mas gran amb diferents edificis. El principal té tres pisos. És de planta rectangular i està cobert a dues vessants amb teules amb cabirons de fusta. Té elements de pedra d'estil gòtic de molta qualitat.
De l'edifici original només es conserva l'alçada, ja que s'han modificat les plantes. Al voltant d'aquest es van construir un conjunt de noves dependències d'una sola planta així com una àmplia zona d'aparcament.
A la planta baixa de la façana meridional del mas es va afegir una galeria molt lluminosa amb uns grans finestrals. Als pisos superiors es van practicar tota una sèrie de noves obertures que han modificat l'aspecte original.
L'accés actual està en una de les façanes llargues i queda precedit per una terrassa tancada per una tanca d'obra. De la façana oposada destaca una gran fumera exempta més alta que el propi mas, lleugerament atalussada i que es va fent més prima a mesura que guanya alçada
Actualment és la seu d'una instal·lació esportiva i recreativa de golf.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Maneguet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
* ↑ «Mas Maneguet». Ajuntament del Catllar. [Consulta: 1r desembre 2020].
# Ramon Companys i Sanfeliu

Ramon Companys i Sanfeliu (Sidamon, Pla d'Urgell, 7 de setembre 1949 - 21 d'octubre de 2020) fou un polític català que va ser senador i diputat al Parlament de Catalunya i al Congrés dels Diputats

## Biografia

Tècnic Agrícola de professió i militant de CDC des de 1981, ha estat alcalde de Sidamon per CiU del 1979 al 2001, i fou escollit senador per la província de Lleida a les eleccions generals espanyoles de 1986. 2004 i 2008. Participà com a portaveu en la VIII Reunió Mixta Interparlamentària Congrés-Senat entre Mèxic i Espanya i fou vicepresident Tercer de la Mesa del Congrés i Secretari Primer de la Diputació Permanent del Congrés dels Diputats del 13 de juliol de 1999 al 5 d'abril del 2000.
Diputat per la mateixa província a les eleccions generals espanyoles de 1996 i 2000. Participà en la reunió col·loqui Organitzar la nostra seguretat, de l'Assemblea de la Unió Europea Occidental, en el marc de l'Assemblea Nacional Francesa. De 1992 a 1995 ha estat senador designat pel Parlament de Catalunya.
Entre altres càrrecs, també ha estat diputat al Parlament de Catalunya a les eleccions autonòmiques de 1992, president de la Diputació de Lleida el 1987-1990 i vicepresident el 1983-1986, i delegat territorial de la Generalitat de Catalunya a Lleida el 1990-1992.

## Referències

* ↑ «Mor l'històric polític lleidatà Ramon Companys» (en català). [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ España, Senado de. «Senado de España: home» (en castellà). [Consulta: 24 octubre 2020].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ España, Senado de. «Senado de España: home» (en castellà). [Consulta: 24 octubre 2020].
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la IV Legislatura p. 88