OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coryphopterus eidolon

Coryphopterus eidolon és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud de Florida (Estats Units) i les Bahames fins a les Petites Antilles.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1863. Descriptions of the gobioid genera of the western coast of temperate North America. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 262-267.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R. i G.C. Ray 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Esteve I d'Auxonne

Esteve I d'Auxonne fou un príncep borgonyó de la branca cadet de comtes de Borgonya. fill de Guillem IV (a vegades també anomenat III de Mâcon, però el IV sembla més correcte), nascut el 1088 i mort el 1157) comte de Mâcon (1102 - 1157), comte d'Auxonne (1127-1157), comte de Viena (1148-1157) i regent del comtat de Borgonya (1148-1157). La seva mare fou Ponseta de Traves. El 1156 es va instal·lar a Auxonne i és considerat el primer comte tot i que el seu pare ja governava aquesta terra.
Va morir el 1173 i el va succeir el seu fill Esteve II d'Auxonne.

## Referències

* Pierre Camp, Histoire d'Auxonne au Moyen Âge, 1960.
# Eleccions al Parlament de Galícia de 2005

Les Eleccions al Parlament de Galícia de 2001 se celebraren l'11 de juny. Amb un cens de 2.616.811 electors, els votants foren 1.680.202 (64,2%) i 936.609 les abstencions (35,8%). El Partit Popular de Galícia guanyà per majoria relativa. El PsdeG superà en vots al Bloc Nacionalista Gallec. Això facilità que ambdós partits pactessin una coalició i fos nomenat president de la Xunta de Galícia el socialista Emilio Pérez Touriño. La resta de partits polítics segueixen extraparlamentaris.
← Eleccions al Parlament de Galícia, 2005 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| Partit Popular de Galícia | 756.562 | 45,81 | 37 |
| PSdeG | 555.603 | 33,64 | 25 |
| BNG | 311.954 | 18,89 | 13 |
| EU-IU | 12.419 | 0,75 | |
| Frente Popular Galega | 2.982 | 0,18 | |
| Partido de los Autónomos y Profesionales | 2.840 | 0,17 | |
| Centro Democrático y Social | 2.412 | 0,15 | |
| Nós-Unidade Popular | 1.749 | 0,11 | |
| Partido Humanista | 1.429 | 0,09 | |
| Falange Española de las JONS | 1.081 | 0,07 | |
| Democracia Ourensana | 623 | 0,04 | |
| Democracia Nacional | 550 | 0,03 | |
| Partido Social Español Popular | 420 | 0,03 | |
| Izquierda Republicana-Esquerda Republicana Galega | 405 | 0,02 | |
| Identidade Galega | 376 | 0,02 | |
| Partido Social y Democrático de Derecho | 239 | 0,01 | |
A part, es comptabilitzaren 20.912 (1,3%) vots en blanc.

## Diputats electes

* Manuel Fraga (PP)
* Dolores Villarino (PSdeG)
* Emilio Pérez Touriño (PSdeG)
* Anxo Quintana (BNPG)

## Enllaços externs

* Dades eleccions autonòmiques gallegues de 2005 Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine.
# Coryphopterus hyalinus

Coryphopterus hyalinus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Florida i les Bahames fins a l'Amèrica Central i les Petites Antilles.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1863. Descriptions of the gobioid genera of the western coast of temperate North America. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 262-267.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R. i G.C. Ray 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Convent i església de Sant Francesc

Convent i església de Sant Francesc és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt arquitectònic format per l'església i el convent de Sant Francesc, situat en un extrem de la ciutat i formant part del nucli antic. L'església és d'una sola nau coberta amb tres trams de voltes de creueria amb un cor elevat als peus. La capçalera és poligonal i cinc trams i diverses capelles laterals. La distribució de les obertures en els murs laterals no és simètrica. Al costat de l'epístola hi ha sis capelles amb alçades, amplades i profunditats variables. Pel que fa a les capelles de la banda de l'evangeli en tenim quatre de gòtiques i la de Sant Antoni de Pàdua construïda al segle xviii amb coberta de cúpula i un cambril posterior. Del convent en destaca el claustre que data del segle xviii i consta de dos pisos de galeries. La part inferior presenta arcs de mig punt sostinguts per pilars de secció quadrada, mentre que al segon pis presenta arcs de mig punt rebaixats sostinguts per columnes vuitavades.

## Història

Es diu que aquest convent fou fundat pel mateix Francesc d'Assis, al segle xiii, damunt d'una antiga capella dedicada a Sant Nicolau.
Les primeres notícies del convent daten de 1235, però les obres comencen l'any 1245, aprofitant una donació de terres pel rei Jaume I. Les donacions reials se succeïren al llarg dels segles XIII i XIV, des del regnat d'Alfons el Liberal fins al de Pere el Cerimoniós. A finals del segle XV, després de la destrucció del convent a causa de la guerra civil de Joan II es demanà ajuda al papa Alexandre XVI, el valencià Roderic de Borja. El papa va atendre la petició d'ajuda i d'aquesta se n'ocupà el mestre d'obres Joan Barrufet.
Amb la desamortització de 1835, el convent passà a mans privades i va convertir-se en fàbrica de cotó i posteriorment una granja.
Anys després, el 1936, l'edifici fou enderrocat. Els seus fons es conserven a l'Arxiu Comarcal de la Segarra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Convent i església de Sant Francesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ Fons de l'Arxiu Arxivat 2014-02-23 a Wayback Machine.
# Ferran Palau

Ferran Palau és el nom dels següents personatges:
* Ferran Palau i Martí, matemàtic i lingüista català
* Ferran Palau, músic català
# Eleccions al Parlament de Navarra de 1979

Les Eleccions al Parlament de Navarra de 1979 se celebraren el 3 d'abril. Amb un cens de 365.080 electors, els votants foren 258.330 (70,76%) i 106.749 les abstencions (29,24%). El Govern de Navarra va estar conformat per 7 diputats generals (4 d'UCD, 1 del PSOE, 1 d'HB i 1 d'AEM). Fou elegit president Jaime Ignacio Del Burgo Tajadura (UCD) com a cap de la llista més votada, però el 1980 hagué de dimitir a causa d'un escàndol econòmic i fou substituït per Juan Manuel Arza (UCD). Aquestes foren les primeres eleccions democràtiques al Parlament de Navarra, en les quals s'aprovà la Llei Orgànica de Reintegració i Amillorament del Règim Foral de Navarra de 1982
← Eleccions al Parlament de Navarra, 1979 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| UCD | 68.040 | 26,80 | 20 |
| PSN-PSOE | 48.289 | 19,02 | 15 |
| UPN | 40.764 | 16,06 | 13 |
| Herri Batasuna | 28.244 | 12,11 | 9 |
| Agrupacions Electorals de Merindades | 17.282 | 6,81 | 7 |
| Nacionalistes Bascos | 12.845 | 5,06 | 3 |
| EKA | 12.165 | 3,33 | 1 |
| UNAI | 7.419 | 2,92 | 1 |
| IFN | 3.729 | 1.47 | 1 |
| Altres | 15.100 | 0,07 | |
A part, es comptabilitzaren 1.043 (0,29%) vots en blanc.

## Enllaços externs

* Resultats de totes les eleccions navarreses Arxivat 2009-03-25 a Wayback Machine.
# Estació de Múrcia

Mapa Rodalies Alacant-Múrcia línia C-1 :
Mapa Rodalies Alacant-Múrcia línia C-2 :
Línia de mitjana distància 44 :
Línia Talgo Mare Nostrum :
Línia Talgo Llorca i Talgo Múrcia :
Múrcia o Múrcia del Carmen (en castellà Murcia o Murcia del Carmen) és l'estació de ferrocarril de Múrcia, situada al barri murcià del Carmen. Forma part de la xarxa d'estacions d'ADIF i és el punt de cruïlla de les línies Chinchilla-Cartagena (P.K. 459,9) i Múrcia-Águilas.
Per aquesta estació circulen trens Talgo Barcelona-Llorca i Cartagena-Montpeller, trens Altaria entre Madrid i Cartagena o Madrid i Múrcia, els trens de la línia L-1 de Mitjana Distància Renfe i els trens de les línies C-1 i C-2 de les Rodalies Múrcia-Alacant.

## Serveis ferroviaris
### Rodalies i Mitjana Distància

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Rodalies Alacant - Múrcia de Renfe |||||
| terminal | terminal | C-1 | Beniel | Alacant Terminal |
| Águilas Llorca-Sutullena | Alcantarilla-Los Romanos | C-2 | terminal | terminal |
| Mitjana Distància de Renfe |||||
| Valencia-Nord | Beniaján | L-1 | terminal Cartagena | terminal Cartagena |

### Llarga Distància de Renfe

| Tipus de tren | << | >> | Parades intermèdies | Observacions |
| Altaria | Cartagena | Madrid-Chamartín | Torre Pacheco · Balsicas-Mar Menor · Alcantarilla-Los Romanos · Archena-Fortuna · Cieza · Calasparra · Hellín · Albacete · La Roda de Albacete · Villarrobledo · Socuéllamos · Alcázar de San Juan · Madrid-Atocha | 4 tren al dia |
| Altaria | terminal | Madrid-Chamartín | Archena-Fortuna · Albacete · Madrid-Atocha | 1 tren al dia |
| Talgo Mare Nostrum | Cartagena | Montpeller Saint Roch | Torrepacheco · Balsicas-Mar Menor · Múrcia del Carmen · Oriola · Elx-Parc · Elda-Petrer · Villena · Xàtiva · València-Nord · Castelló · Benicàssim · Benicarló-Peníscola · Vinaròs · L'Aldea-Amposta-Tortosa · Cambrils · Salou · Tarragona · Barcelona-Sants · Girona · Figueres · Portbou · Cervera de la Marenda · Perpinyà · Narbona · Besiers | 1 tren al dia; canvi d'ample a Portbou |
| Talgo | Barcelona-Sants | Llorca-Sutullena | Tarragona · Salou · L'Aldea-Amposta-Tortosa · Vinaròs · Benicarló-Peníscola · Benicàssim · Castelló · València-Nord · Xàtiva · Villena · Elda-Petrer · Alacant Terminal · Elx-Parc · Múrcia del Carmen · Oriola· Alhama de Múrcia · Totana | 1 tren al dia |
| Talgo | Barcelona-Sants | Múrcia del Carmen | Tarragona · Salou · Cambrils · L'Aldea-Amposta-Tortosa · Vinaròs · Benicarló-Peníscola · Orpesa · Benicàssim · Castelló · Sagunt · València-Nord · Xàtiva · Villena · Elda-Petrer · Alacant Terminal · Elx-Parc · Oriola | 1 tren al dia |

## Referències

* 1 2 3 4 Només 1 tren Altaria al dia para a aquestes estacions

## Enllaços externs

* Fitxa a miestacion.es
* Pàgina oficial de Renfe Operadora
# Chichicaste grandis

Chichicaste és un gènere monotípic amb una espècie de planta fanerògama que pertany a la família Loasaceae. La seva única espècie, Chichicaste grandis és originària de Colòmbia i Costa Rica.

## Descripció

És una planta herbàcia erecta de curta durada que mesura fins a 4 metres d'alçada i està coberta amb pèls urticants, feblement ramificada. Les fulles inferiors són oposades, les superiors alternes, les làmines de les fulles són ovalades amb la vora lleugerament lobulat i estriat.
Les inflorescències són terminals. Les flors amb els pètals de color verd a blanc cremós. El fruit és una càpsula de grandària mitjana, aproximadament rodona. Les llavors tenen una pell exterior en forma de xarxa.

## Taxonomia

Chichicaste grandis fou descrita per (Standl.) Weigend i publicada a Taxon 55(2): 465. 2006.

### Sinonimia

* Loasa grandis Standl.

## Vegeu també

* Història de la botànica
* Característiques de les losàcies

## Referències

* ↑ «Chichicaste grandis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 14 setembre 2014].
* ↑ Chichicaste grandis a The Plant List

## Bibliografia

* Idárraga-Piedrahita, A., R. D. C. Ortiz, R. Callejas Posada & M. Merello. (editors) 2011. Fl. Antioquia: Cat. 2: 9–939. Universidad de Antioquia, Medellín.
* Morales, J. F. 2007. Loasaceae. In: Manual de Plantas de Costa Rica. Vol. 6. B.E. Hammel, M.H. Grayum, C. Herrera & N. Zamora (editors). Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 111: 202–206.
* Weigend, M. 2001. Loasaceae. In: Bernal, R. & E. Forero (editors). 22: 1–100. In R. Bernal & E. Forero (editors) Fl. Colombia. Universidad Nacional de Colombia, Bogotá.

## Enllaços externs

* Chichicaste Weigend Arxivat 2000-11-02 a Wayback Machine., Germplasm Resources Information Network (GRIN) online database.
* Plantilla:IPNI
* Chichicaste Weigend, Tropicos
* Chichicaste, Encyclopedia of Life (EOL)
* Monotypical: Chichicaste grandis Arxivat 2008-06-30 a Wayback Machine., pictures of Chichicaste grandis Arxivat 2014-10-15 a Wayback Machine., Department of Biology, Chemistry and Pharmacy, Freie Universität Berlin.
# Club Nàutic de Santa Pola

El Club Nàutic de Santa Pola és un club nàutic del municipi homònim de la comarca del Baix Vinalopó (País Valencià).
Es va constituir a l'agost de 1972 amb José Quiles Parreño, fundador i primer president del club, com a principal precursor. En 1980, va rebre la concessió administrativa per un període de 20 anys, que en 2003 es va renovar per 30 anys més. El seu edifici social es va inaugurar el 27 de juny de 1981.
Compta amb 650 amarratges esportius, per a una eslora màxima permesa de 30 metres. El seu calat en bocana és de 4 m. Disposa de servei de combustible, aigua, electricitat, travelift 50 Tn. i grua.
En l'article 3 dels seus estatuts s'indica que el seu escut està format per "una roda de timó amb la inscripció Club Náutico Santa Pola, en l'interior del qual figura un ancora, tot això abraçat per dos palmes que tanquen amb la Corona Imperial de la Marina Esportiva, amb fons roig, tot això brodat en or" i la seua grímpola és un "gallardet dividit longitudinalment en dues meitats, la inferior de color blau marí i la superior de color blau celest; en la seua part central, més ampla, porta imprés l'escut del club".

## Distàncies a ports propers

* Club Nàutic de Guardamar 5 mn
* Real Club Nàutic de Torrevella 13 mn
* Port de Tabarca 7 mn
* Reial Club de Regates d'Alacant 17 mn.

## Referències

* ↑ «CLUB NÁUTICO SANTA POLA – ACNCV – asociación de clubs náuticos de la comunidad valenciana» (en castellà). [Consulta: 1r juny 2020].
* ↑ «CLUB NàUTICO SANTA POLA» (en castellà). [Consulta: 1r juny 2020].
# El kiosko

El kiosko va ser un programa infantil de televisió emès per TVE entre 1984 i 1987.

## Història

Espai successor i molt similar a Sabadabada, s'emetia de dilluns a dijous en horari de tarda. Després, després de 74 programes, va passar a emetre's únicament la tarda del dijous. Va ser creat per Ramón Pradera i ell mateix es va encarregar de la seva adreça i realització. Estava conduït per la jove Verónica Mengod -en el que va ser el seu debut en televisió-, acompanyada per un Muppet amb el nom de Pepe Soplillo a qui va prestar veu i moviment l'actor José Carabias). Es repetia d'aquesta manera la fórmula de Sabadabada, amb Sonia Martínez i el ninot Paco Micro (també amb la veu de Carabias). Una altra de les herències del predecessor, al marge del mateix Ramón Pradera, va ser la presència del dibuixant José Ramón Sánchez, al qual es van sumar l'actor Alberto Closas Jr., l'humorista Joe Rígoli i el coreògraf Victor Ullate.
Destaca el fet que Pepe Soplillo era el primer Muppet dissenyat i fabricat per Jim Henson en persona per a un programa no produït per la seva companyia. El muppet va ser realitzat a la mesura de la seva veu, Pepe Carabias, ja que Henson va imposar que la "veu" hauria de ser la de qui fora el seu manipulador i així es va fer. La personalitat de Pepe Soplillo li va ser donada en totes les seves emissions pels guions de Fernando de Olid.
En el programa se succeïen cançons, jocs, entrevistes, experiments científics, teatre, màgia i humor.
La música del programa va córrer a càrrec del compositor Julio Mengod, pare de la presentadora.

## Referències

* ↑ El Kiosko al bloc de Miguel Herrero
* ↑ Retornan viejos títulos en el último trimestre para consolidar la programación del 'cambio' en TVE El País. 15 d'agost de 1984.

## Enllaços externs

* Vídeo a YouTube
* Capçalera del programa a YouTube
# El knack

El knack (The Knack... and How to Get It) és una pel·lícula britànica dirigida per Richard Lester, estrenada el 1965 i doblada al català.

## Argument

Anglaterra, és el temps dels mods i els rockers. El dia en què Nancy baixa del tren de Londres, les maletes a la mà, a la recerca d'un alberg de joventut, Colin en comença a tenir prou que la revolució sexual li passa sota el nas... suplica per tant el seu amic de classe però no obstant això misogin, Tolen, ha d'aprendre com tenir el "knack" (vol dir: "dinamisme", l'"estil", tenir el truc "que el faci"…) i com aconseguir així alinear les conquestes. Pel més feliç dels atzars, mentre Colin ha marxat a comprar un llit de dimensions superiors al de Tolen, Colin i el seu nou arrendatari, Tom, coneix Nancy... Els tres se senten com a porcs. La història tanmateix s'entela a partir del moment en què Tolen coneix Nancy...

## Repartiment

* Rita Tushingham: Nancy Jones
* Ray Brooks: Tolen
* Michael Crawford: Colin
* Donal Donnelly: Tom
* Charles Dyer: L'home de la cabina de fotografia instantània
* Margot Thomas: La professora
* John Bluthal: El pare colèric
* Helen Lennox: La dona de la cabina de fotografia instantània

## Curiositats

* En aquesta pel·lícula s'hi pot veure Charlotte Rampling, Jane Birkin i Jacqueline Bisset tot i que cap de les tres no ix als crèdits.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1965 Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Canes per Richard Lester
* 1965 Menció especial tècnica Grand Prize per Richard Lester

### Nominacions

* 1966 Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera
* 1966 Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, n. 377 (anglès)
* Sight and Sound, estiu 1965 (article p. 148 + p. 156) (anglès)
* Cahiers du cinéma, n. 168 (juliol de 1965) i 169 (agost de 1965) (francès)

## Referències

* 1 2 esadir.cat. El knack. esadir.cat.
* ↑ «The Knack». The New York Times.
# Eleccions al Parlament de l'Estat de Bremen de 2007

Les eleccions al Parlament de l'Estat de Bremen de 2007 van tenir lloc el 13 de maig i van permetre la renovació dels 83 escons que conformen el Bürgerschaft, única cambra legislativa d'aquest land, el menys poblat de tota Alemanya. Dels 490.000 electors cridats a les urnes es va abstenir un 42%.

## Resultats

El partit més votat va ser el Partit Socialdemòcrata, que hi governa de forma ininterrompuda des del 1946, ja sigui en solitari o en coalició amb altres partits. L'SPD va aconseguir el 36,83%, el que suposa una baixada de 5,47 punts, i 33 escons.
El segon partit més votat va ser de nou la CDU, formació cristianodemòcrata que des del 1995 governa en coalició amb els socialdemòcrates, i que va obtenir el 25,66% dels vots emesos i 23 escons. Aquests resultats suposen una baixada de 4,1 punts. Així doncs, en conjunt els dos partits que governen aquest land han perdut més de nou punts i mig en percentatge de vot. Malgrat tot, ambdós partits continuen sumant la majoria absoluta, amb 56 dels 83 escons del parlament de l'Estat de Bremen.
Els ecologistes de l'Aliança 90/Els Verds van tornar a ser la tercera força més votada amb el 16,43% dels vots i 14 escons, dos més que en les passades eleccions.
La quarta força més votada va ser Die Linkspartei.PDS, candidatura formada pels postcomunistes del Partit del Socialisme Democràtic (PDS), així com dissidents de l'SPD i sindicalistes, i que va obtenir el 8,40% dels vots i 7 escons. Fins ara, aquesta formació no havia aconseguit representació en cap parlament de l'antiga Alemanya Occidental.
Els liberals del FDP van quedar en cinquena posició, amb el 5,96% dels vots i 5 escons. Finalment, la formació menys votada a entrar en el parlament de Bremen va ser la Unió del Poble Alemany (DVU), que amb un 2,75% dels vots, només hi tindrà un diputat, igual que en l'anterior legislatura.

## Bibliografia

* «Los electores de Bremen castigan a los dos grandes partidos». El País, 15 de maig de 2007.
* COMAS, José. El SPD alemán gana las elecciones en la ciudad Estado de Bremen. Edició digital del diari El País, 14 de maig de 2007.
* GÓMEZ, Juan. «Ex comunistas y disidentes del SPD fundan un nuevo partido alemán». El País, 21 de maig de 2007, pàg.6.
# Font de Cuní

La Font de Cuní és una font d'Olot (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una font molt popular de la Canya i dins els terrenys del mas Cuní, en el corriol de l'Esperança. Font intermitent que raja amb certa abundància en temps de pluja però no tant o gens en períodes de sequera. L'entorn ha sofert modificacions al llarg del temps, sobre tot amb els canvis o desaparició de l'arbrat, però manté la seva pica, les canalitzacions i la petita bassa al cantó així com el pedrís per seure.

## Referències

* ↑ «Font de Cuní». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Cirripectes hutchinsi

Cirripectes hutchinsi és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,6 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical i associat als esculls de corall que viu entre 1-22 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Williams, J. T., 1988: Revision and phylogenetic relationships of the blenniid fish genus Cirripectes. Indo-Pacific Fishes Núm. 17: 1-78, Pls. 1-7.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.