OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quart govern del Consell del País Valencià

El quart govern del Consell del País Valencià fou el gabinet executiu esdevingut després de la remodelació efectuada el 14 de setembre de 1979 al si del govern valencià en l'etapa preautonòmica sota la presidència del socialista Josep Lluís Albinyana i Olmos (PSPV-PSOE).

## Composició

| Presidència | Partit |
| Josep Lluís Albinyana i Olmos | |
| Conselleria | Conseller |
| Conselleria d'Economia i Hisenda | Enric Monsonís i Domingo |
| Conselleria d'Interior | Enric Monsonís i Domingo |
| Conselleria de Treball | Enric Monsonís i Domingo |
| Conselleria d'Obres Públiques i Urbanisme | Enric Monsonís i Domingo |
| Conselleria de Turisme | Enric Monsonís i Domingo |
| Conselleria de Transports i Benestar Social | Antonio Espinosa Chapinal |
| Conselleria d'Educació i Cultura | Josep Peris Soler |
| Conselleria de Sanitat i Seguretat Social | Josep Peris Soler |
| Conselleria d'Obres Públiques i Urbanisme | Antoni Garcia Miralles |
| Conselleria d'Indústria i Comerç | Leonardo Ramón Sales |
| Conselleria d'Agricultura | Leonardo Ramón Sales |
| Conselleria sense cartera | José Beviá Pastor |
| Conselleria sense cartera | Antonio Tirado Jiménez |
| Conselleria sense cartera | Adela Pla Pastor |
| Conselleria sense cartera | José Galán Peláez |
| Conseller sense cartera per Alacant | Luis Verdú López |
| Conseller sense cartera per Alacant | Francisco Armell Valero |
| Conseller sense cartera per Alacant | Salvador Miró Sanjuán |
| Conseller sense cartera per Castelló | Juan Forés Escurra |
| Conseller sense cartera per Castelló | Abilio Lázaro Mengod |
| Conseller sense cartera per Castelló | Julián Sanmillán Rius |
| Conseller sense cartera per València | Manuel Girona i Rubio |
| Conseller sense cartera per València | Vicente Gómez Chirivella |
| Conseller sense cartera per València | Benjamín March Civera |

## Referències

* ↑ «Govern Preautonòmic - Presidencia de la Generalitat - Generalitat Valenciana». [Consulta: 23 març 2022].
# Radar de Tivissa-Llaberia

El Radar de Tivissa-Llaberia és un radar meteorològic instal·lat l'any 2008, està al cim de Miranda de Llaberia (918m) a la Serra de Llaberia, municipi de Tivissa (la Ribera d'Ebre). Es tracta d'un model EXTOP-03 de MCV, S.A., igual que el de La Panadella. Destaca l'innovador sistema autònom de subministrament elèctric, ja que els estudis d'impacte ambiental van desaconsellar la construcció d'una línia elèctrica en aquesta zona de gran valor paisatgístic. Aquest sistema combina un grup de cogeneració de gas propà liquat i plaques solars per a proporcionar electricitat i climatització a l'edifici.

## Referències

* ↑ Servei Meteorològic de Catalunya. «Radar de Tivissa-Llaberia». Web. CC-BY-SA-3.0
# Albert della Scala

Albert della Scala fou fill natural de Josep della Scala. Fou prior de San Giorgio de Braida a Verona des del 1326 i va morir el 1352.
Va deixar un fill natural, Giampetro della Scala, que va organitzar una conjura contra Cansignoro della Scala i fou enforcat a Verona el 1366.

## Enllaços externs

* La famiglia Della Scala (italià) Storia di Verona
# Springville

«Springville» té aquests significats:
* Springville (Alabama).
* Springville (Califòrnia).
* Springville (Iowa).
* Springville (Nova York).
* Springville (Utah).
# Trencaclosques de lògica

Un trencaclosques de lògica és un trencaclosques matemàtic de deducció.
Els primers trencaclosques de lògica foren creats per Charles Lutwidge Dodgson, que sota el nom de Lewis Carroll és l'autor de llibre "Les aventures d'Alícia al país de les meravelles". En el seu llibre El Joc de la Lògica explica els conceptes bàsics de la lògica de proposicions i planteja els primers trencaclosques lògics consistents en una sèrie de premisses o sil·logismes a partir de les quals pot deduir-se una conclusió. Així per exemple planteja el següent:
* Premisses:
** Cap fòssil pot enamorar-se.
** Una ostra es pot enamorar
* Conclusió: Les ostres no són fòssils
Dodgson va construir trencaclosques molt més complexos amb 10 o més premisses.
En la segona meitat del segle XX el matemàtic Raymond Smullyan va continuar i expandir la creació de trencaclosques de lògica amb llibres com La dama o el tigre?, Com s'anomena aquest llibre? o Alícia en el país de les endevinalles.Una altra forma de trencaclosques de lògica, comú a la secció d'entreteniments de revistes i diaris consisteix en una sèrie de proposicions que donen una sèrie d'informacions que traslladades a una graella de doble entrada permet deduir la qüestió demanada. El més famós d'aquest tipus és el Zebra Puzzle.
# Senoculus albidus

Senoculus albidus és una espècie d'aranyes araneomorfes de la família dels senocúlids (Senoculidae). Aquest gènere fou descrit per primera vegada l'any 1883 per F. O. Pickard-Cambridge amb el nom de Labdacus albidus. Posteriorment, el 1903, el mateix Pickard-Cambridge li posà el nom de Senoculus albidus.
Aquesta espècie és endèmica de Brasil.

## Referències

* 1 2 Pickard-Cambridge, F. O. (1897b). On cteniform spiders from the lower Amazons and other regions of North and South America, with a list of all known species of these groups hitherto recorded from the New World. Annals and Magazine of Natural History (6) 19: 52-106.
* ↑ (anglès) World Spider Catalog: Senoculus albidus (Holmberg, 1883) en la família Senoculidae +base de dades. Accés el 7 de gener de 2019.
* ↑ Pickard-Cambridge, F. O. (1903c). On some new species of spiders belonging to the families Pisauridae and Senoculidae; with characters of a new genus. Proceedings of the Zoological Society of London 71(I, 1): 151-168, Pl. XIV-XV. doi:10.1111/j.1469-7998.1903.tb08272.x
* ↑ «Senoculus albidus». [Consulta: 9 desembre 2018].
# Ratislovo

Ratislovo (en rus: Ратислово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 82 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Albert de Quintana i de León

Albert de Quintana i de León (Torroella de Montgrí, Baix Empordà, 5 d'octubre de 1890 - Madrid, 19 de juny de 1932) fou un advocat i polític republicà, fill de Pompeu de Quintana i Serra, net d'Albert de Quintana i Combis i cosí d'Albert de Quintana i Vergés, també polítics, aquest darrer vinculat a la CEDA.
Llicenciat en dret, començà a treballar de passant de Pere Coromines i Montanya, qui el va convèncer per afiliar-se a la UFNR i col·laborà al seu òrgan, El Poble Català, tot i que el 1912 donà suport puntualment al reformisme de Melquíades Álvarez. Després s'afilià al Partit Republicà Català, i amb aquest partit fou elegit diputat provincial per Girona el 1918 i el 1921.
En proclamar-se la Segona República Espanyola, fou nomenat governador civil de Girona. També participà en la Conferència d'Esquerres i en la fundació d'Esquerra Republicana de Catalunya, partit amb el qual fou elegit diputat per la província de Girona a les eleccions generals espanyoles de 1931.
Entre el 25 de juliol de 1930, data de fundació del Girona FC, i la data de la seva mort, el 1932, fou el primer president del club. Va morir d'una septicèmia derivada d'una meningitis en un hospital de Madrid.

## Referències

* ↑ «Història del Girona FC». Galeria de Presidents del Girona FC. Web oficial del Girona FC. Arxivat de l'original el 2013-05-24. [Consulta: 29 juny 2013].

## Enllaços externs

* «Albert de Quintana i de León». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Albert de Quintana Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. a memòriaesquerra.cat Arxivat 2015-03-11 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Springs

Springs és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 4.950 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Springs tenia 4.950 habitants, 1.924 habitatges, i 1.252 famílies. La densitat de població era de 225,9 habitants per km².
Dels 1.924 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,2% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 34,9% no eren unitats familiars. En el 26,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,3% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 26,9% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.038 $ i la renda mediana per família de 66.607 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.500 $ mentre que les dones 32.107 $. La renda per capita de la població era de 29.910 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 8,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Rosario Parmegiani

Rosario Parmegiani (Nàpols, 12 de març de 1937 - Gènova, 13 de juny de 2019) va ser un waterpolista italià que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla d'or en la competició de waterpolo. Quatre anys més tard, als jocs de Tòquio, fou quart en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles als Jocs del Mediterrani, de plata el 1959 i d'or el 1963. Una vegada retirat exercí d'entrenador en diversos equips italians.

## Referències

* ↑ «Addio a Rosario Parmegiani, oro olimpico a Roma '60», 13-06-2019. [Consulta: 30 novembre 2023].
* 1 2 3 «Olympedia – Rosario Parmegiani». [Consulta: 30 novembre 2023].
# Trencaclosques (desambiguació)

«Trencaclosques» té aquests significats:
* Matemàtiques:
** Trencaclosques, o puzle.
** Trencaclosques MU, formulat per Douglas Hofstadter.
* Exèrcit:
** Trencaclosques, patró trencaclosques o patró militar.
* Geologia:
** Textura en trencaclosques o textura jigsaw.
Viccionari
# Àrgios

Àrgios (en llatí Argius, en grec antic ́Αργιος o Αργει̂ος) fou un escultor deixeble de Policlet que va florir cap al 388 aC segons diu Plini el Vell a la Naturalis Historia.
L'estudiós de la cultura clàssica Friedrich Thiersch considera que Plini, que diu Argius Asopodorus va traduir malament la seva font grega, Ἀργεῖος Ἀσωπόδωρος, que voldria dir Asopodoros l'argiu, o natural d'Argos. Però el nom d'Àrgios està testimoniat com a nom propi a tot Grècia en les seves dues formes, Ἄργιος i Ἀργεῖος.

## Referències

* ↑ Argius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 280
# Raimon Noguera i de Guzman

Raimon Noguera i de Guzman (Barcelona, 9 de gener de 1897 - Barcelona, 19 de maig de 1990) fou un jurista català.

## Biografia

Es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona el 1917; el 1922 va aprovar les oposicions de notari, i després d'exercir a Ponferrada i Castelló de la Plana exercí a Barcelona des del 1935 fins a la seva jubilació el 1972. Abans de la guerra civil espanyola particià a les tertúlies de l'Ateneu Barcelonès.
Ha estat arxiver i degà del Col·legi de Notaris de Catalunya el 1966-1968, i durant la guerra va tenir cura que no fossin destruïts. Destaca la seva feina d'ordenació i investigació històrica dels arxius notarials catalans, especialment el de Barcelona. Posteriorment participà en la reforma de la Llei hipotecària de 1944, la Llei de redempció de censos de 1945, el Decret vigent sobre els arxius de protocols del mateix any i la Llei de fundacions privades de Catalunya de 1982.
Fou membre de l'Acadèmia de Jurisprudència i Legislació de Catalunya i de l'Institut d'Estudis Catalans. Ha estat promotor i assessor jurídic de moltes institucions i fundacions culturals, amic de Jaume Vicens i Vives, Josep Maria de Sagarra i Josep Pla. L'any 1976 va crear la Fundació Noguera. L'any 1972 fou guardonat amb la Medalla d'Or de la Ciutat de Barcelona, l'any 1981 amb la Creu de Sant Jordi i l'any 1988 li fou concedida la Medalla d'Or de la Generalitat de Catalunya.

## Obres

* Privilegis i Ordenances dels Notaris de Barcelona
* Els Notaris de Barcelona al segle XVIII
* La doble redacció dels antics documents notarials a Catalunya
* De l'emfiteusi a l'emfiteusi

## Premis i reconeixements

* L'any 1972 rep la Medalla d'Or de la Ciutat de Barcelona.
* L'any 1988 rep el Premi Ocell Solar de la Fundació Miró.
* L'any 1988 rep la Medalla d'Or de la Generalitat de Catalunya

## Fons personal

El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. El fons conté la documentació generada i rebuda per Raimon Noguera i Guzman que inclou documentació personal i familiar, correspondència, i especialment documentació relacionada amb la seva activitat professional vinculada a l'administració de justícia (estudis jurídics, dictàmens, discursos, legislació). Destaca, a més, la documentació produïda en funció de la seva activitat com a assessor jurídic de diverses institucions i fundacions culturals (Fundació Pau Casals, Fundació Joan Miró, Fundació Jaume Bofill, Biblioteca de Catalunya, Congrés de Cultura Catalana, etc.) i la documentació referent al Col·legi de Notaris de Catalunya i a l'Arxiu Històric de Protocols de Barcelona. Finalment, reuneix una col·lecció interessant de monografies i de publicacions periòdiques sobre temàtica jurídica.

## Referències

* ↑ «Biografia al web de la Fundació Noguera». Arxivat de l'original el 2012-12-21. [Consulta: 4 setembre 2012].
* ↑ «Raimon Noguera i de Guzman». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juliol 2013].

## Enllaços externs

* Fons Raimon Noguera a l'Arxiu Nacional de Catalunya.
* Biografia al web de la Fundació Noguera Arxivat 2008-07-05 a Wayback Machine.
# Quebo

Quebo és una vila i un sector de Guinea Bissau, situat a la regió de Tombali. Té una superfície 960 kilòmetres quadrats. En 2008 comptava amb una població de 15.318 habitants dels quals 6.195 viuen a la vila.

## Referències

* ↑ Repartition geographique des communautés
* ↑ «Dada de statoids.com».
* ↑ geohive
# Alexandre-Marie Colin

Alexandre-Marie Colin fou un pintor francès especialista en pintura històrica i temes de gènere, nascut a París el 1798. Va ser alumne d'Anne-Louis Girodet de Roussy-Trioson. Les seves pintures religioses i històriques seves es caracteritzen per un estil basat en un estudi prudent dels mestres, mentre les seves peces de gènere són més vigoroses i costumistes. Entre aquests últimes destaca el seu Mercat Francès del Peix (1832) conservat a l'Alte Nationalgalerie, i el seu Gitanos descansant. Va morir el 1875.

## Referències

This article incorporates text from the article "COLIN, Alexandre Marie" in Bryan's Dictionary of Painters and Engravers by Michael Bryan, edited by Robert Edmund Graves and Sir Walter Armstrong, an 1886–1889 publication now in the public domain.
# Rie Azami

Rie Azami (薊 理絵, 11 de gener de 1989) és una futbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2013. Va disputar 2 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2013 | 1 | 0 |
| 2014 | 0 | 0 |
| 2015 | 1 | 0 |
| Total | 2 | 0 |

## Referències

* ↑ 2013, 2015 Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Rie Azami, Fitxa a Soccerway
# Trencaclosques MU

* Per a altres significats, vegeu «Trencaclosques (desambiguació)».
El Trencaclosques MU és un trencaclosques formulat per Douglas Hofstadter i es troba en el llibre Gödel, Escher, Bach. És un exemple d'un sistema canònic i pot ser reformulada com un sistema de reescriptura de cadenes de caràcters.

## El trencaclosques

Suposem que els símbols M , I , i U es poden combinar per produir cadenes de símbols anomenats "paraules". El trencaclosques MU demana que començant per la paraula MI , que és un "axioma", s'arribi a la paraula MU utilitzant en cada pas una de les regles de transformació següents:
* Afegir un U al final de qualsevol cadena que acaba en I . Per exemple: MI per MIU .
* Doblar qualsevol cadena després de la M (és a dir, canviar Mx per Mxx ). Per exemple: MIU per MIUIU .
* Substituir qualsevol cadena III per una U . Per exemple: MUIIIU per MUUU .
* Eliminar la cadena UU. Per exemple: MUUU per MU .
És possible transformar MI en MU usant aquestes quatre regles i en un nombre finit de passos?
Les normes de producció poden ser rescrites en una forma més esquemàtica. Suposem x i i es comporten com les variables (de peu per a cadenes de símbols). A continuació, la regles de producció del trencaclosques MU es pot escriure com:
* xI → xIU
* Mx → Mxx
* xIIIy → xUy
* xUUy → xy
És possible obtenir la paraula MU amb aquestes regles?

## Solució

La solució del trencaclosques és que no, és impossible transformar la cadena MI en MU .
Per provar les afirmacions d'aquest tipus, sovint és beneficiós per buscar invariants, és a dir, una certa quantitat o propietat que no canvia, mentre que l'aplicació de les normes.
En aquest cas, un pot mirar el nombre total de I en una cadena. Només les regles segona i tercera modificar aquesta xifra. En particular, la regla dels dos serà el doble, mentre que regla de tres va a reduir en un 3. Ara, la propietat invariant és que el nombre de I no és divisible per 3:
* Al principi, el nombre de em s és 1, que no és divisible per 3.
* Duplicar un nombre que no és divisible per 3 no significa que sigui divisible per 3.
* Restar 3 d'un nombre que no és divisible per 3 no significa que sigui divisible per 3 tampoc.
Per tant, l'objectiu de MU amb zero I no es pot aconseguir, perquè és 0 divisible per 3.
En el llenguatge de l'aritmètica modular, el nombre $n$ de I obeeix a la congruència
    $n\equiv 2^{a}\not \equiv 0{\pmod {3}}.\,$
on $a$ compte la freqüència amb la segona regla s'aplica.

## Relació amb la demostrabilitat

El resultat que MU no pot obtenir amb aquestes regles demostra la noció d'independència en la lògica matemàtica. El sistema MIU es pot veure com una lògica formal en què es considera una cadena demostrable si es pot derivar mitjançant l'aplicació de les regles a partir de MI. En aquesta interpretació, la pregunta es formula com "És MU demostrable en la lògica MIU?".
Trobar un invariant de les regles d'inferència és un mètode comú per a l'establiment dels resultats de la independència.

## Referències

* Hofstadter, Douglas R. (1999), Gödel, Escher, Bach: An Eternal Golden Braid, Basic Books, ISBN 0-465-02656-7, (anglès).

## Vegeu també

* invariant
# Serrat de la Pietat

El Serrat de la Pietat és un serrat de la comuna de Baixàs, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
És al nord-oest del terme comunal de Baixàs, també al nord-oest del poble de Baixàs. En el seu vessant septentrional s'obra la pedrera més grossa del terme baixanenc, entre aquest serrat, el Fornàs, Papalauca i les Espereres.

## Referències

* ↑ El Serrat de la Pietat en els ortofotomapes de l'IGN
# Ària da capo

Una ària da capo (de l'italià aria da capo, «ària des del començament») és una forma particular d'ària, que assolí el seu punt culminant durant el darrer barroc (finals del segle xvii i primera meitat del segle xviii).
Aquest tipus d'ària és de forma ternària, és a dir, té tres seccions (A-B-A). La primera secció és una entitat musical completa, que acaba en la tònica i, en principi, es pot cantar per ella sola. La segona secció, habitualment més breu, contrasta amb la primera en mode, textura i a vegades, poques, també en el tempo. La tercera secció no acostuma a estar escrita pel compositor, que simplement indica da capo, i significa que s'ha de repetir la primera secció completa (i d'aquí que l'estructura sigui A-B-A).
La tercera secció, repetició de la primera, està pensada perquè el cantant hi improvisi variacions i ornamentacions, de manera que no es limiti a ser una repetició idèntica de la primera secció i, a més, l'intèrpret pugui demostrar les seves capacitats. Actualment, si bé la pràctica de la improvisació s'ha recuperat, els cantants moltes vegades no improvisen durant la tercera secció, sinó que es preparen els ornaments amb anterioritat, o bé són els mateixos directors o altres compositors els que preparen l'ornamentació.
# Raimon Sudre

Raimon Sudre (Perpinyà, 28 octubre de 1870 - París, 7 d'agost de 1962), més conegut com a Raymond Sudre, va ser un escultor rossellonès. Es va formar amb el seu pare, que era marbrista, i a París amb Alexandre Falguière i Antonin Mercié. Fou Prix de Rome el 1900 (per l'escultura David contra Goliat) i viatjà, becat, per Espanya, Itàlia, Bèlgica i Holanda. Fou membre del Salon des Artistes Français, on exposà des del 1894, i cavaller i oficial de la Legió d'Honor (1914 i 1938). El 1917 va ser un dels participants en l'important Exposició d'art francès que va tenir lloc a Barcelona. És un típic representant del realisme anecdotista aplicat, sobretot. a monuments públics.

## Obres destacades

* La música (Perpinyà, destruïda)
* Helena (adquirida per l'Estat Francès el 1905, còpies a Carcassona i a la Casa Pams de Perpinyà)
* Muntanyes regalades (1910, Perpinyà)
* L'espasa del Marne i placa dedicada al mariscal Joffre (1919, Museu de monedes i medalles Josep Puig, de Perpinyà)
* Mausoleu de Zacaries Astruc (cementiri de Montparnasse, a París)
* Monuments als morts de la Primera Guerra Mundial d'El Voló, Illa, Baixàs, Mllars, Pià, Sant Pau de Fenollet, Ginestas i altres poblacions
* Font monumental de "la catalana" a Baixàs (1908-1912, destruïda abans de 1940)
* Monument a Armand Gauthier (Carcassona)
* Monument a Jean Bourrat (Perpinyà)
* Monument a Caloni (Cotlliure)
* Tomba d'Eduard Barrera (Cementiri de Perpinyà)
* Bust del mariscal Joffre regalat per la colònia francesa a l'Ajuntament de Barcelona el 1920 (MUHBA)
* Monument a Emmanuel Brousse (La Cabanassa, 1930)
És considerat un dels principals escultors nord-catalans de finals del segle xix i començaments del segle xx, juntament amb Arístides Maillol i Gustau Violet.

## Referències

* ↑ «Raimon Sudre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ multimÃ©dia, CL'in design. «La Promenade des Platanes, deux siècles au coeur de Perpignan - Exposition virtuelle - Patrimoine écrit - Direction de la Culture de la Ville de Perpignan». [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ multimÃ©dia, CL'in design. «La Promenade des Platanes, deux siècles au coeur de Perpignan - Exposition virtuelle - Patrimoine écrit - Direction de la Culture de la Ville de Perpignan». [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ Amb motu de la inauguració d'aquest monument el poeta Emili Boix va escriure una cantata que va ser musicada per Gabriel Parés i Simon Siné
* ↑ multimÃ©dia, CL'in design. «La Promenade des Platanes, deux siècles au coeur de Perpignan - Exposition virtuelle - Patrimoine écrit - Direction de la Culture de la Ville de Perpignan». [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ «SUDRE Raymond | Les monuments aux morts» (en francès). Arxivat de l'original el 2017-08-17. [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ «fontaine monumentale de la catalane Sudre Raymond (sculpteur)». Arxivat de l'original el 2017-08-17. [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ «JOFFRE et Raymond SUDRE.. – Musée Joffre» (en francès). [Consulta: 16 agost 2020].

## Bibliografia

* ELIAS, Feliu: L'escultura Catalana Moderna, Vol. 2, Barcelonaː Barcino, 1928, p. 200-201