OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Rodríguez i García

* Francesc Rodríguez redirigeix aquí. Per al pintor català, vegeu Francesc Rodríguez Pusat.
Francesc Rodríguez i García (Barcelona, 8 de març de 1934 - Barcelona, 17 de maig de 2022), conegut com a Rodri, va ser un destacat futbolista català dels anys 1950 i 1960. Va disputar 236 partits amb el Futbol Club Barcelona entre el 1958 i el 1966 i després va formar part del quadre tècnic blaugrana. Va ser internacional amb la selecció catalana i amb la selecció espanyola.

## Biografia

Rodri va néixer a Barcelona el 8 de març de 1934. Fou un defensa central de caràcter, sobri i contundent. S'inicià a les categories inferiors del Futbol Club Barcelona i posteriorment jugà a la Secció Esportiva L'Espanya Industrial, amb el qual jugà a Primera divisió i finalment al primer equip del Barça, on debutà la temporada 1957-58. Assolí la titularitat després de la lesió de Joaquim Brugué. El fitxatge de Jesús Garay el portà a la suplència però posteriorment recuperà la titularitat de nou, i el portà a disputar el Mundial de Xile 1962 on jugà dos partits contra Mèxic i Brasil i el Campionat d'Europa de futbol 1964 on fou campió. En total fou 4 cops internacional A i un internacional B.
Les lesions l'obligaren a una retirada prematura després de 205 partits al primer equip. Un cop retirat ingressà al cos tècnic del club, arribant a ser coordinador del futbol base i segon entrenador de Vic Buckingham, Rinus Michels, Hennes Weisweiler i Laureano Ruiz.

## Trajectòria esportiva

* FC Barcelona (categories inferiors)
* Espanya Industrial
* CD Comtal: 1956-1957
* FC Barcelona 1957-1966

## Palmarès

* 2 Lligues espanyoles: 1959, 1960.
* 2 Copes espanyoles: 1959, 1963.
* 3 Copes de Fires: 1955-58, 1958-60, 1965-66.
* 1 Eurocopa de Futbol: 1964.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ Press, Europa. «Fallece el exjugador, técnico y formador del Barça Rodri», 17-05-2022. [Consulta: 17 maig 2022].
* ↑ «Mor 'Rodri', llegendari defensa dels anys 60». [Consulta: 17 maig 2022].
# Casa Mata Clarassó

La Casa Mata Clarasó és un habitatge del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'habitatges entre mitgeres de planta baixa, tres pisos i terrat. A la planta baixa hi ha quatre capitells de pedra esculpida que representen grups de roses flanquejades per volutes. La façana està recoberta d'estucat que representa carreus de pedra, i la decoració la trobem a les llindes de pedra dels balcons, amb representació de formes vegetals simètriques, imaginaris de filigrana, botons, cintes de fullam, òvuls envoltats amb relleu de fullam. Tots els buits de la façana tenen la llinda amb motllures, elements esculpits i en relleu, que s'allarguen a part dels muntants. Les llindes poden recordar elements utilitzats en arquitectures eclèctiques inspirades en un estil pseudoneoegipci. La composició ornamental no és igual per a totes les obertures, la central del primer pis i les laterals de l'últim són diferents.
Cal destacar el coronament de la façana a manera de frontó, amb quatre pseudomènsules allargades amb relleu de rostres femenins envoltats de flors i d'un extens repertori vegetal, i prolongades per damunt de la cornisa com a pilastres que limiten la tanca de la façana. Les baranes dels balcons, que a la planta principal ocupen tota la façana, segueixen el conegut model de secció bombada, però amb un treball de forja molt ric, amb motius de planxa estampada de ferro.

## Història

Edifici fet construir per l'industrial Francesc Mata Clarasó el 1912. L'arquitecte va ser Pere Caselles

## Referències

* ↑ «Edifici del Raval de santa Anna, 47. Pat.mapa.». [Consulta: 17-X-2014].
* ↑ March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus" A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg.136. ISBN 8493315125
# Eremites de Monte Segestero

Els Eremites de Monte Segestero foren un orde monàstic de tipus semieremític fundat la primera meitat del segle xiv al Monte Segestero (Sestri Levante, Itàlia). L'orde, una de les branques de la família jerònima, va tenir poca difusió i en 1579 s'integrà en la Congregació dels Eremites de Sant Jeroni del Beat Pere de Pisa, que subsistí fins que fou suprimida el 1933.

## Història

L'orde fou fundat per Llorenç d'Espanya, eremita provinent d'alguna part d'Espanya qui, volent seguir l'exemple d'altres, es retirà a fer vida eremítica al mont Segestero, a Sestri Levante (província de Gènova). El seu exemple va atreure altres joves que volien dedicar-se a la pregària com ell i l'eremitori va haver d'ampliar-se, construint-hi més cel·les. Llorenç va dirigir la comunitat fins que morí, cap al 1351. Se'n feu responsables tres deixebles: Jaume, també espanyol, Raffaello di Orgio i Giacomo Galesio, que edificaren una església dedicada a l'Anunciació i un monestir, que fou ampliat en 1450 pel prior Nicola. No hi ha gaire dades sobre l'orde; entre els seus membres destaca Albert de Gènova, mort en 1450 i que figura com a sant al Martirologi romà.
En 1579, els frares foren agregats a la Congregació dels Eremites de Sant Jeroni del Beat Pere de Pisa.

## Fonts

* Atti della Società ligure di storia patria. V. 34, p. 245-246.
# Beli (satèl·lit)

Beli (Saturn LXI), conegut provisionalment com a S/2004 S 30, és un satèl·lit natural de Saturn. El seu descobriment va ser anunciat per Scott S. Sheppard, David C. Jewitt i Jan Kleyna el 7 d'octubre de 2019 a partir d'observacions realitzades entre el 12 de desembre de 2004 i el 21 de març de 2007. Va rebre la seva designació permanent l'agost de 2021. El 24 d'agost de 2022, va rebre el nom de Beli, un jötun de la mitologia nòrdica. És assassinat per Freyr amb la cornamenta d'un cérvol. Segons John Lindow, el mite de Beli s'ha perdut parcialment. Alguns estudiosos suggereixen que pot ser el germà de l'esposa de Freyr, Gerðr, encara que això és incert.
Beli té uns 4 quilòmetres de diàmetre, i orbita Saturn a una distància mitjana de 20,396 Gm en 1087,84 dies, a 157,5° a l'eclíptica, en direcció retrògrada i amb una excentricitat de 0,113.
A causa d'un error en l'anunci inicial de Beli, va ser anunciat pel Minor Planet Center amb la mateixa òrbita que Gerd. El problema es va corregir més tard el mateix dia.

## Referències

* 1 2 «MPEC 2019-T137 : S/2004 S 30» (en anglès). minorplanetcenter.net. [Consulta: 25 juny 2023].
* ↑ «M.P.C. 133821» (en anglès). Minor Planet Center. International Astronomical Union, 10-08-2021. [Consulta: 25 juny 2023].
* ↑ «Names Approved for 10 Small Satellites of Saturn» (en anglès). usgs.gov. USGS, 24-08-2022. [Consulta: 25 juny 2023].
* ↑ Orchard, Andy. Cassell. Dictionary of Norse Myth and Legend (en anglès), 1997, p. 16. ISBN 978-0-304-34520-5.
* ↑ Lindow, John. Oxford University Press. Norse Mythology: A Guide to Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs (en anglès), 2002, p. 73. ISBN 978-0-19-983969-8.
* ↑ «MPEC 2019-T132 : S/2004 S 25» (en anglès). minorplanetcenter.net. [Consulta: 25 juny 2023].
* ↑ «MPEC 2019-T140 : S/2004 S 30» (en anglès). minorplanetcenter.net. [Consulta: 25 juny 2023].
# Col·legi de Santa Teresa (Palafrugell)

El Col·legi de Santa Teresa és un edifici del municipi de Palafrugell (Baix Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de grans proporcions, de planta baixa i dos pisos. Té la façana simètrica i presenta, a la planta baixa, la porta d'accés centrada, d'arc de mig punt amb pilastres estriades d'inspiració clàssica als costats i la data del 1867 amb les inicials M.S. a la part superior de l'arc; a banda i banda hi ha una finestra allindanada rectangular. El primer pis és ocupat per tres balcons rectangulars, el del centre modificat (actualment ampitador), i sostinguts els laterals per mènsules decorades. Al segon pis hi ha tres balcons del mateix tipus. El coronament és amb cornisa llisa, producte d'una modificació. La coberta és de teula a una vessant, amb un terrat a la part posterior. L'element més remarcable de la façana del carrer de la Caritat són les quatre bandes verticals decorades amb sanefes florals. A la part posterior de l'edifici hi ha un ampli jardí.

## Història

La casa fou construïda el segle xix, segons consta a la inscripció de la porta d'accés, amb la data del 1867. És un edifici que té valor tipològic pel fet de tractar-se d'una mostra d'aquest tipus de cases burgeses bastides a Palafrugell durant la segona meitat del segle xix.

## Referències

* «Col·legi de Santa Teresa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2012].
# Centre d'Operacions de Rubí

El Centre d'Operacions de Rubí (COR) és un centre de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya que és el dipòsit i taller central de la línia Barcelona-Vallès i el centre de comandament de la circulació ferroviària de la línia Barcelona-Vallès i línia Llobregat-Anoia.
Anteriorment les cotxeres i tallers de la línia Barcelona-Vallès també es trobaven a les cotxeres de Sarrià, però aquestes van ser desmantellades l'any 2004 per centralitzar-ho al COR de Rubí.

## Centre de Comandament Integrat de Rubí

El Centre de Comandament Integrat de Rubí (CCI de Rubí) es va inaugurar el 2008 i gestiona la circulació de totes les línies metropolitanes de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya: Línia Barcelona-Vallès i Línia Llobregat-Anoia, a més del Funicular de Vallvidrera i es controlen les 74 estacions de les dues línies.
Anteriorment la línia Llobregat-Anoia es gestionava des de Sant Boi de Llobregat. El Centre de Comandament Integrat està format per: Control de Trànsit Centralitzat (CTC), Centre de Supervisió d'Estacions, Centre d'Informació al Client, Telecomandament d'Energia i Sala polivalent.

## Referències

* ↑ «FGC ha organitzat la darrera sessió del curs 2006/07 del Consell de Coordinació Pedagògica al Centre Operatiu de Rubí» (PDF). Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, 27-06-2007. Arxivat de l'original el 2011-07-02. [Consulta: 19 agost 2011].
* ↑ Gómez Pérez, Cristina. «Metodologia eficient per a representar mapes estratègics de soroll ferroviari. Aplicació a les línies de F.F.G.C. del Vallès i Baix Llobregat» (PDF). Universitat Politècnica de Catalunya, 01-11-2007. [Consulta: 19 agost 2011].
* ↑ «Inici dels treballs d'enderrocament dels antics tallers d'FGC a Sarrià». Generalitat de Catalunya, 05-11-2004. Arxivat de l'original el 2012-01-19. [Consulta: 19 agost 2011].
* ↑ «El nou centre de comandament integrat dels Ferrocarrils s'ha ubicat a Rubí». Ajuntament de Rubí, 21-04-2008. [Consulta: 19 agost 2011].
* ↑ «Els FGC estrenen un nou Centre de Comandament a Rubí». La Malla, 22-04-2008. [Consulta: 19 agost 2011].
* ↑ «El Centre de Comandament Integrat de Rubí assumeix el control de la línia Llobregat-Anoia» (PDF). Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, 26-05-2009. Arxivat de l'original el 2009-06-17. [Consulta: 19 agost 2011].
* ↑ «Prevenció a la xarxa ferroviària (II): FGC» (PDF). Revista Fahrenheit. Bombers de Barcelona, 26-05-2009. [Consulta: 19 agost 2011].
# Aureli Arcadi Carisi

Aureli Arcadi Carisi (en llatí Aurelius Arcadius Charisius) va ser un jurista romà que va néixer després d'Herenni Modestí, actiu al segle iii, al qual Carisi cita amb grans elogis, i abans que Hermogenià, del segle iv, considerat el darrer jurista del període clàssic de la jurisprudència romana.
Al Digest Aureli Arcadi Carisi és mencionat diverses vegades, i es citen tres obres seves: el Liber singularis de Testibus, del que hi ha quatre extractes, el Liber singularis de Muneribus civilibus, amb un extracte, i també un extracte del Liber singularis de Officio Praefecti praetorio. A l'inici d'aquest darrer extracte es diu que era magister libellorium. Tant el tema com el llenguatge dels extractes indiquen ja la decadència de la jurisprudència romana. Potser és obra del compilador, però significativament la llengua ja està plena de barbarismes.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/702?rgn=full+text;view=image;q1=CharisiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 687-688. ]
# Ernesto Herrera

Ernesto Herrera (Montevideo, 20 de març de 1889 - ibídem, 19 de febrer de 1917) va ser un dramaturg uruguaià.

## Biografia

Va fer les seves primeres armes literàries dins el periodisme (Bohemia, El Pueblo, La Semana), va viatjar després per Europa i va publicar el 1910 la seva primera obra, Su majestad el hambre (subtitulada Cuentos brutales), històries tosques de prèdica social, a la qual van seguir els seus dramas El estanque, Mala laya, El león ciego (1911), cant de comiat als cabdills rurals, que ha estat considerada com a l'obra teatral millor construïda d'aquella època, i El caballo del comisario, que parla així mateix de les inquietuds socials de l'autor. La seva última obra seria El pan nuestro (1913?), concebuda durant un viatge a Espanya que va fer.

## Obra

* Su majestad el hambre (Subtitulada Cuentos brutales) (Contes. 1910)
* El estanque (Drama. 1910)
* Mala Laya (Drama. 1911)
* El caballo del comisario (Drama. 1911)
* La moral de Misia Paca (Drama. 1911)
* El león ciego (Drama. 1911)
* El pan nuestro (Drama. 1913?)

## Referències

* ↑ "McGraw-Hill encyclopedia of world drama: an international reference ..., Volum 1", p. 226f de Stanley Hochman (anglès)
* ↑ Biografia detallada i anàlisi literari de la seva obra (castellà)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Latin American theater, p. 456 d'Eladio Cortés, Mirta Barrea-Marlys (castellà)
# Bedford (Pennsilvània)

Bedford és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 3.141 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bedford tenia 3.141 habitants, 1.536 habitatges, i 832 famílies. La densitat de població era de 1.092,6 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 1.536 habitatges en un 21,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,3% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 45,8% no eren unitats familiars. En el 40,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,8% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 22,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.549 $ i la renda mediana per família de 39.122 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.148 $ mentre que les dones 21.375 $. La renda per capita de la població era de 18.028 $. Entorn del 8,5% de les famílies i l'11,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bedford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bedford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bellefond

* No s'ha de confondre amb Bellefonds.
«Bellefond» té aquests significats:
* Bellefond (Costa d'Or), municipi al departament de la Costa d'Or (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Bellefond (Gironda), municipi al departament de la Gironda (regió de la Nova Aquitània, França)
* La Haye-Bellefond, municipi al departament de la Manche (regió de Normandia, França)
# Francesc Dionís Vives i Planes

Francesc Dionís Vives i Planes (Orà, 27 de març de 1755 - Madrid, 1 de gener de 1840) va ser un militar espanyol, governador i capità general de Cuba de 1823 a 1832.

## Biografia

Al principi del nou segle, quan Espanya encara era aliada de França, era comandant del primer batalló de voluntaris d'infanteria lleugera de Catalunya. Va servir a Etrúria, per combatre després a Alemanya sota les ordres del mariscal Brune i participar en la campanya de Pomerània (1807). Quan Napoleó va instal·lar al seu germà en el tron d'Espanya, les tropes espanyoles que es trobaven a Europa combatent amb la «Gran Armée» van haver de jurar lleialtat al nou sobirà. Però missatges de les diferents Juntes de les províncies espanyoles rebutjant al rei intrús els van arribar i després de moltes vicissituds i peripècies, Francesc Vives i els seus homes aconsegueixen embarcar a Dinamarca a bord de bucs britànics i arribar a Santander l'octubre de 1808.
El 1823 Ferran VII el va nomenar capità general de Cuba, càrrec que ocuparia per espai de nou anys, deixant el record d'un governant enèrgic i íntegre. Va mantenir l'autoritat amb competència i eficiència, acabant amb les conspiracions secessionistes dels «Sols i Rajos de Bolívar» i del moviment «Àguila negra» (1829). Vives va afavorir també l'expansió de la indústria sucrera i va liberalitzar el comerç exterior, amb el que Cuba va experimentar una gran esplendor econòmic. Va realitzar importants obres d'urbanització i va tractar de millorar la salut pública, obrint el primer manicomi i un hospital amb un servei per ajudar a les parteres.
Va sortir de Cuba el 1832, substituït per Mariano Ricafort Palacín. En tornar a Espanya, el rei el va nomenar capità general de la província de València i li va concedir el títol de Comte de Cuba.

## Vegeu també

* Expedició franco-espanyola a Cochinchina

## Referències

* 1 2 The Papers of Andrew Jackson, Vol. 5, p. 34 n. 2 (Univ. of Tennessee Press, 1996).

## Bibliografia

* Wilson, James Grant; Fiske, John, eds. (1900) "Cuba, Dionisio Vives Piñón, Count of" Appletons Cyclopædia of American Biography. New York: D. Appleton.
# Concert del Palau Sant Jordi del 14 de juny de 1991

El concert del Palau Sant Jordi del 14 de juny de 1991, altrament apel·lat com el macroconcert del Palau Sant Jordi o la gran nit del Sant Jordi, va ser un recital musical conjunt que actuaren els quatre principals grups musicals del rock català d'aquell moment. 21.104 espectadors ompliren el Palau Sant Jordi de Barcelona per veure Sau, Sopa de Cabra, Els Pets i Sangtraït. El concert va ser impulsat pels mànagers de les quatres bandes i va comptar amb el suport de l'oficina de música de la Generalitat de Catalunya (Ressons), paper que va estar envoltat d'una forta polèmica. La gran assistència de públic va permetre batre el rècord europeu de públic en un recinte tancat. La importància que prengué el concert rau en el fet que les quatre bandes, com bona part l'anomenat rock català del 1990, tenien l'origen en nuclis mitjans de Catalunya i que foren capaços d'omplir el Palau Sant Jordi cantant en català.
Tocaren algunes de les cançons més representatives de les bandes com «Tarragona m'esborrona» o «S'ha acabat» dels Pets, «L'Empordà» o «El sexo» de Sopa de Cabra, «Sang en el fang» o «Els senyors de les pedres» de Sangtraït i «Foc al cos» o «Deprimit» de Sau.
Les més de 21 mil entrades, a un preu màxim de 1.600 pessetes, es van esgotar quatre dies abans de l'esdeveniment. El públic era principalment jove, majoritàriament adolescent. El cost de dur les quatre bandes va ascendir als 25 milions de pessetes. Segons la revista Enderrock, l'espectacle va ser econòmicament rendible. La durada de les actuacions va ser d'una hora per banda i l'ordre de sortida a l'escenari va ser repartit per sorteig. Finalment, el concert s'allargà més de 5 hores i finalitzà ja entrada la matinada. El recital va ser enregistrat per Televisió de Catalunya i va ser emès en directe entre les 22:15 i les 23:45 pel Canal 33.

## Referències

* 1 2 3 4 «Vint anys del recital al Sant Jordi». Enderrock, 14-06-2011. [Consulta: 24 febrer 2016].
* 1 2 3 Zaballa, Bel. «La gran nit del Sant Jordi: 14 de juny de 1991». Vilaweb, 14-06-2011. [Consulta: 24 febrer 2016].
* 1 2 «Sant jordi Rock, ritmo para el verano» (paper) (en castellà). . La Vanguardia, 13-06-1991, p. 8 [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ «Rock Català». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: abril 2013].
* 1 2 3 4 5 «La larga noche del rock catalán» (paper) (en castellà). . La Vanguardia [Barcelona], 15-06-1991, p. 43 [Consulta: 24 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Torra, Karles «"Ja hem fet el cim"» (paper) (en castellà). . La Vanguardia, 16-06-1991, p. 79 [Consulta: 24 febrer 2016].
# Casa Rafael Ferrer i Vidal

La Casa Rafael Ferrer i Vidal és un edifici de Vilanova i la Geltrú (Garraf) catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Va ser projectat el 1880 per l'arquitecte August Font per l'indià Rafael Ferrer i Vidal, que havia passat trenta anys a Cuba.

## Descripció

Es tracta d'un edifici amb pati posterior en una parcel·la que ocupa un extrem de l'illa. L'immoble és de planta rectangular compost de planta baixa i dos pisos sota coberta plana. Consta de tres crugies amb l'escala central amb claraboia voltada d'un passadís en U que dona accés a les peces. Al costat de la mitgera té un celobert que comunica les plantes i dona accés al terrat.
Les parets de càrrega són de paredat comú, tàpia i totxo. Els forjats són de bigues de fusta i revoltó ceràmic. El terrat és a la catalana.
La façana principal es compon segons tres eixos verticals que es corresponen amb les tres crugies. La planta baixa presenta portal i finestrals laterals d'arc rebaixat. La primera planta té tres balcons, el central és més llarg, amb mènsules i frontons. El segon pis té un balcó central de tres obertures i dos balcons a cada banda d'una sola obertura. Tots ells amb llinda i enrasats a la façana. La façana lateral segueix les mateixes pautes compositives que la principal.
El coronament està format per una cornisa, mènsules i barana de terrat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Rafael Ferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Casa de Rafael Ferrer». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Casa de Rafael Ferrer». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Camp morfogen

«Camp morfogen» té aquests significats:
* Hipòtesi de Rupert Sheldrake, dins el marc teòric de l'evolució biològica
* Hipòtesi de Hans Spemann, en el camp de la biologia del desenvolupament
# Barranc de la Roca Plana

El barranc de la Roca Plana és un barranc del Pallars Jussà que discorre al límit del terme municipal de Castell de Mur (antic terme de Mur), en territori de Vilamolat de Mur, i Sant Esteve de la Sarga.
És la continuïtat del barranc de Carboners, en el darrer tram de recorregut. Aquest barranc, tot ell, és el límit entre els dos municipis suara esmentats.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Belá (Žilina)

* No s'ha de confondre amb Belá (Nitra).
Belá és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1378.
# Bellver d'Ossó

Bellver d'Ossó, o Bellver de Sió, és un poble del municipi d'Ossó de Sió a la comarca de l'Urgell. El 2006 tenia 107 habitants.
Situat a l'esquerra del riu Sió, entre Mont-roig i Ossó de Sió. El poble ha crescut al voltant de l'església romànica de Sant Pere de Bellver de Sió, esmentada ja el 1098 en l'acta de consagració de l'església de Guissona. Es conserva una creu de terme gòtica datada del 1517.

## Referències

* ↑ «Bellver d'Ossó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.