OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Guillem (Guissona)

La Casa Guillem és una obra de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i dos pisos, amb façana de pedra i arrebossat.
A la planta baixa trobem el restaurant can Mines. Al primer pis hi ha balcons amb baranes de ferro. Totes les obertures són d'arc rebaixat fet de maons. El ràfec de teules sobresurt de la coberta.
A l'interior hi ha el pati amb escala que dona accés als pisos superiors.

## Història

Aquesta casa antigament va ser la casa dels canonges. En fer-se obres l'any 1977 es varen trobar dotze enterraments en els baixos, tots de mides i estils diferents. Es localitzaren en el segon estrat, entre la primera capa de terra i la tercera de roca dura.
Dins l'espai que avui correspon al restaurant de cal Mines es pot veure una antiga obertura per la qual els canonges accedien directament a l'església sense haver de sortir al carrer. La canongia degué ser construïda cap als segles XIV-XV i durant el segle xix vengueren l'edifici al sr. Condemines, de qui deriva el nom de la casa de cal Mines.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Guillem». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Aspe

«Aspe» té aquests significats:
* Àcid aspàrtic, compost químic.
* Asp (en castellà, Aspe), població valenciana.
* Aspe, empresa de pilota basca
* Pic d'Aspe, muntanya de la província d'Osca.
# El Serral (Cabrera d'Anoia)

El Serral és una serra situada al municipi de Cabrera d'Anoia a la comarca de l'Anoia, amb una elevació màxima de 381 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Baixkirià

| Període | Sèrie | Estatge | Edat (Ma) |
| Permià | Cisuralià | Asselià | més recent |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Gjelià | 303,7 ± 0,1 |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Kasimovià | 307,0 ± 0,1 |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Moscovià | 315,2 ± 0,2 |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Baixkirià | 323,2 ± 0,4 |
| Carbonífer | Mississippià | Serpukhovià | 330,9 ± 0,2 |
| Carbonífer | Mississippià | Viseà | 346,7 ± 0,4 |
| Carbonífer | Mississippià | Tournaisià | 358,9 ± 0,4 |
| Devonià | Superior | Famennià | més antic |
| Subdivisió del sistema Carbonífer segons l'ICS.. Actualitzat amb la Taula Cronostratigràfica de l'ICS del 2013 ||||
El Baixkirià és una edat de l'escala temporal geològica de l'ICS o un estatge de la columna estratigràfica. Es tracta de l'estatge més antic del Pennsylvanià, el subsistema més recent del Carbonífer. El Baixkirià s'inicià fa 323,2 ± 0,4 Ma i s'acabà fa 315,2 ± 0,2 Ma. Segueix el Serpukhovià i precedeix el Moscovià.

## Referències

* ↑ Gradstein, F.; Ogg, J «Geologic Time Scale 2004 – why, how, and where next!» (pdf). Lethaia, 37, 2004, pàg. 175-181. DOI: 10.1080/00241160410006483 [Consulta: 30 març 2012].
* ↑ «International Chronostratigraphic Chart (v. 2013/01» (en anglès). ICS, 01-01-2013. [Consulta: 10 abril 2013].
* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2018/08» (PDF). Comissió Internacional d'Estratigrafia. [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ Riba i Arderiu i Reguant i Serra, 1986, p. 27.

## Bibliografia

* Riba i Arderiu, O.; Reguant i Serra, S. Una taula dels temps geològics. Institut d'Estudis Catalans, 1986. ISBN 9788472830776 [Consulta: 2 agost 2020].
# FMC

FMC té els següents significats:
* Federació de Municipis de Catalunya, entitat que promou els interessos dels municipis davant les altres administracions públiques de Catalunya
* Federació de Dones Cubanes (del seu nom en castellà Federación de Mujeres Cubanas), organització de promoció dels drets de la dona a Cuba
* Ford Motor Company, empresa multinacional estatunidenca fabricant d'automòbils
* FMC Corporation (de l'acrònim en anglès Food Machinery and Chemical Corporation), empresa multinacional estatunidenca dels sectors de la indústria química i la maquinària
* Ordinador de gestió de vol (del seu nom en anglès Flight Management Computer), instrument de navegació aèria que permet el suport informàtic dels processos de vol
* Formació mèdica continuada, formació professional que els metges han d'adquirir permanentment
* Conceptes Fonamentals de Modelatge (del seu nom en anglès Fundamental Modeling Concepts), llenguatge de modelatge per al disseny de programari
# Camins al Grau

Camins al Grau és el nom que rep el districte número 12 de la ciutat de València (País Valencià). Limita amb Algirós pel nord, amb Eixample i El Pla del Real a l'est, amb Poblats Marítims a l'oest i amb Quatre Carreres al sud.

## Demografia

Camins al Grau tenia 64.619 habitants el 2008, distribuïts entre cinc barris:
* Aiora (25.948)
* Albors (9.093)
* La Creu del Grau (15.230)
* Camí Fondo (4.626)
* Penya-Roja (9.722)

## Referències

* ↑ «Districte 12. Camins al Grau». Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2008. [Consulta: 16 febrer 2010].
* ↑ «Districte 12. Camins al Grau Barri 1. Aiora». Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2008. [Consulta: 16 febrer 2010].
* ↑ «Districte 12. Camins al Grau Barri 2. Albors». Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2008. [Consulta: 16 febrer 2010].
* ↑ «Districte 12. Camins al Grau Barri 3. La Creu del Grau». Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2008. [Consulta: 16 febrer 2010].
* ↑ «Districte 12. Camins al Grau Barri 4. Camí Fondo». Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2008. [Consulta: 16 febrer 2010].
* ↑ «Districte 12. Camins al Grau Barri 5. Penya-Roja». Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2008. [Consulta: 16 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Plànol de Camins al Grau al web de l'Ajuntament de València
* Plànol oficial dels districtes i barris de València
* El origen y breve historia del nombre de los distritos de Valencia a ValenciaBonita (castellà)
# Can Devesa

Can Devesa és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, de planta baixa i d'un pis, teulat a dues vessants i carener perpendicular a la façana principal. Al bell mig del conjunt hi ha una torre de planta rectangular que sobresurt. Tota ella de pedra, però escapçada. De diferents èpoques: la façana lateral esquerra té accés per porta dovellada, finestres de llinda planera (diverses i sense composició clara) i joc de teulats. Sembla el nucli originari. La façana lateral dreta és posterior, està formada per finestres de llinda planera (totes d'elles a nivell de planta) i un gran portal allindanada a nivell de la planta baixa. La façana principal és la més moderna. Composició quasi simètrica d'obertures de llinda recta. La porta és de llinda planta amb inscripció "J.D. 1931". Hi havia uns badius, ara tapiats. A nivell dels badius hi ha un escut gran amb diferents quarters. Cal esmentar la pallissa del davant de la casa.
La pallissa és un edifici d'una nau, de planta rectangular, teulat a dues aigües i carener perpendicular a la façana principal. A la façana hi ha un pilar que fa de suport de la coberta, d'estructura de cairats de fusta. El pilar és de cares poligonals, amb una mena de capitell a l'alçada d'una persona. Realitzat amb rierencs i pedra polida a les cantonades dels brancals d'accés.

## Història

Sembla ésser construïda entre el 1650 i 1670. Durant la Guerra del Francès va ésser cremada en part i reconstruïda el 1899, mentre que a la Guerra Civil serví de quarter d'una companyia republicana. AL 1931 la comprà l'actual propietari el sr. Devesa.

## Referències

* 1 2 3 «Can Devesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Can Devesa, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Aquele-Guzai

Aquele-Guzai o Akkele Guzay era una província a Eritrea fins a l'any 1996, quan el nou govern independent d'Eritrea va reorganitzar totes les províncies en sis regions. La població d'Aquele-Guzai consisteix principalment pels seguidors de l'Església ortodoxa eritrea. Tradicionalment, la part de Cabessà (de vegades també es coneix com a Cobessà, Quebessà), és l'àrea de la ciutat de Dekemhare. La província és ara per a la majoria de les regions, incloent Mar Roig i Debub (o Sud).

## Història

Aquele-Guzai és una de les regions més antigues d'Eritrea. Té un rècord d'inscripcions que es remunta a almenys el segle ix aC, l'exemple més primerenc de l'alfabet amhàric. La província va formar part del Regne de D'mt que es va convertir en el Regne d'Axum.

## Referències

* ↑ Fattovich, Rodolfo, "Akkälä Guzay" in Uhlig, Siegbert, ed. Encyclopaedia Aethiopica: A-C. Wiesbaden: Otto Harrassowitz KG, 2003, p. 169.
# Falcata

Una falcata és un tipus d'espasa de ferro originària d'Ibèria, i relacionada amb les poblacions indígenes ibèriques anteriors a la conquesta romana, probablement desenvolupada per les tribus celtes que es van assentar al nord de la península. Les seves dimensions són similars al gladius, l'espasa curta romana, amb aproximadament mig metre de fulla; possiblement hauria influït en els dissenys posteriors del gladius, especialment en el gladius hispaniensis, l'evolució del qual estendria fins a la característica forma recta de la fulla. De tota manera és possible que aquesta influència sobre les armes curtes romanes vingués de l'espasa d'antenes, també freqüent a la Ibèria preromana, i d'origen celta.
Malgrat que la seva forma suggereix que s'usava com a arma de tall, la freqüent presència de contratall als exemplars recuperats (el tall de la vora contrària al tall principal, que ocupa prop del terç més pròxim a la punta) sembla apuntar que també era possible el seu ús com a arma d'estocada.
La qualitat de l'acer que servia per a la construcció de les armes hispàniques va ser lloada pels cronistes romans, que van quedar sorpresos per la seva capacitat de tall i la seva flexibilitat, una de les característiques més preuades i cercades en la manufactura d'aquestes. L'acer se sotmetia a un tractament d'oxidació (enterrant les planxes sota el terra de dos a tres anys) eliminant així les parts més dèbils d'aquest. La fulla es realitzava forjant tres làmines i unint-les a cop calent, de les quals la central presentava una prolongació per a l'empunyadura, desplaçada normalment cap a un costat respecte a l'eix de simetria de l'espasa, i amb forma de cap de cavall o de griu. L'empunyadura anava decorada amb galtes d'os o vori, i se solia unir el cap de l'animal a la guarda amb una cadeneta.
La fulla presentava de vegades estries al tall no tallant, que permetrien alleugerir el pes de l'arma, així com decorar-la en damasquinatge o atauxia, omplint les incisions realitzades a la fulla prèviament amb fils de plata. Un bell exemple d'aquesta tècnica pot constatar-se en la falcata d'Almedinilla.
Com a nota curiosa que reflecteix les qualitats d'aquestes armes queda el fet que, després de les primeres batalles a la península Ibèrica, es va donar l'ordre a les tropes romanes de reforçar amb ferro les vores dels seus escuts, possiblement per contrarestar la potència de tall de les falcates, molt superior al de les espases rectes i els sabres.

## Vegeu també

* Cronologia de les espases i altres armes de tall

## Referències

* ↑ Griu. Definició.
* ↑ Atauxia. Definició.
# Calvisi

Calvisi és el nom dels següents personatges:
* Calvisi (client de Júnia Silana), romà que va denunciar a Agripina II
* Flavi Calvisi, governador d'Egipte
# Cargolet dorsi-rogenc

El cargolet dorsi-rogenc (Campylorhynchus capistratus) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i zones amb matolls a les terres baixes del sud-oest de Mèxic, Guatemala, El Salvador, Costa Rica, Hondures i Nicaragua.

## Referències

* ↑ «Cargolet dorsi-rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Arrencada

«Arrencada» té aquests significats:
* Arrencada d'emergència o arrencada amb pinces, mètode d'arrencar un vehicle equipat amb un motor de combustió interna quan la bateria es troba descarregada
* Arrencada del cuir cabellut, pràctica guerrera que consisteix a arrencar part o tot el cuir cabellut
* Carregador de l'arrencada, petit programa que realitza la inicialització bàsica d'un aparell informàtic
* Dovella d'arrencada, primera pedra d'un arc adovellat, que s'assenta pla sobre una pilastra
* Mecanització per arrencada de ferritja, procés pel qual peces metàl·liques reben una forma a través dels processos de tornejat, fresat, trepat i rectificat
* Motor d'arrencada, motor elèctric que té per funció posar en marxa el motor de combustió interna d'un automòbil
* Sistema de parada i arrencada, dispositiu de reinici automàtic que para i re-arranca el motor d'un vehicle per tal d'estalviar combustible i per reduir la contaminació
# Doydixodon laevifrons

Doydixodon laevifrons és una espècie de peix pertanyent a la família dels kifòsids i l'única del gènere Doydixodon.

## Descripció

* Pot arribar a fer 15,3 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, pelàgic-nerític i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-oriental: el Perú i Xile.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Muñoz, A. A. i F.P. Ojeda, 1997. Feeding guild structure of a rocky intertidal fish assemblage in central Chile. Environ. Biol. Fish. 49:471-479.
* ↑ Boyle, K.S. i M.H. Horn, 2006. Comparison of feeding guild structure and ecomorphology of intertidal fish assemblages from central California and central Chile. Mar. Ecol. Prog. Ser. 319:65-84.
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso 24(2):1-132.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Autoretrat (Picasso 1896)

Autoretrat és una pintura a l'oli realitzada per Pablo Picasso el 1896 i que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Picasso de Barcelona. Va ingressar al museu com a donatiu de l'artista el 1970 i actualment (2011) es mostra a la Sala 1 de la col·lecció del museu.

## Descripció

Picasso va pintar aquest quadre la mateixa època que feia nombrosos retrats del seu pare i de la seva mare. En tots aquests retrats s'hi observa un esforç per copsar l'essència de l'ésser humà. Sense deixar de banda l'academicisme formal, aquesta és una obra més espontània, amb cops de pinzell més impetuosos.
El traç enèrgic denota l'ofici adquirit pel jove Picasso i representa en la seva concepció i factura un pas decisiu ja lluny dels primers tempteigs de La Corunya.
Al llarg dels anys i especialment fins al 1918, Picasso va fer moltes interpretacions de la seva pròpia imatge. El museu de Barcelona conserva una bona part dels de la primera època. De vegades hi apareix tot sol, d'altres acompanyat dels amics Pallarès, Casagemas, Sebastià Junyer, fins i tot disfressat amb perruca.
Als autoretrats, Picasso utilitza tècniques diverses. Són sobretot interessants perquè, en ser fets en èpoques diferents, reflecteixen estils diferents: n'hi ha de modernistes, de noucentistes, de blaus, de roses, de primitivistes, de cubistes. A través dels autoretrats es pot seguir la seva doble evolució, física i artística. Cada autoretrat aporta una cosa nova a la seva biografia personal. En la darrera època de la seva vida, Picasso apareix en les seves obres no com a individu sinó com a personatge: El pintor i la model, L'artista i la model, Pintor treballant.

## Referències

* ↑ «Fitxa de l'obra al web del museu». Museu Picasso, 2007. [Consulta: 14 juliol 2011].
* ↑ entre d'altres, MPB 110.063, 110.205, 110.237, 110.300, 110.438, 110.443, 110.567, 110.632, 110.665, 110.676, 110.690, 110.814, 110.816, 110.897, 110.901, 110.932, 111.449
* ↑ MPB 110.053

## Bibliografia

* Rafart i Planas, Claustre. Guia del Museu Picasso. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 1998. DL B.2.887-1998. ISBN 84-7609-869-3.
Viccionari
# Ferdinand Gregorovius

Ferdinand Gregorovius (Neidenburg, 19 de gener de 1821 - Múnic, 1 de maig de 1891) fou un historiador i periodista alemany, encara que va viure molt de temps a Itàlia, ja que es va especialitzar en la història medieval de l'antiga Roma.
És conegut per obres com Wanderjahre in Italien, les seves narracions sobre els viatges que va realitzar a través d'Itàlia en els anys 1850, i la monumental, en vuit volums, "Die Geschichte der Stadt Rom im Mittelalter" (en català: Història de la ciutat de Roma a l'Era Medieval) (1855-71), que li valgué d'ésser nomenat ciutadà honorari de Roma, una clàssica història medieval i del Renaixement primerenc.
També va escriure biografies del papa Alexandre VI, de l'emperador Hadrià (1848) i Lucrezia Borgia (1874), com també obres en històries romanes d'Orient i de l'Atenes medieval.

## Obres

* Der Tod des Tiberius ("La Mort de Tiberi", 1851)
* Geschichte des römischen Kaisers Hadrian und seiner Zeit ("Historia de l'emperador Romà Hadrià i la seva època", 1851)
* Corsica (1854)
* Göthe's Wilhelm Meister in seinen socialistischen Elementen entwickelt. Schwäbisch Hall: E. Fischhaber, 1855.
* Geschichte der Stadt Rom im Mittelalter (1859-1872)
* Wanderjahre in Italien (1856-1877)
* Geschichte der Stadt Athen im Mittelalter. Von der Zeit Justinians bis zur türkischen Eroberung ("Historia d'Atenas a l'Era Medieval. Des de Justinià fins a la conquesta turca", 1889)
* Lucrezia Borgia (1874)

## Enllaços externs

* Sitio web RomeArtLover.it - Ferdinand Gregorovius
* Ferdinand Gregorovius Arxivat 2010-11-24 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Gutenberg - Gregorovius - Wanderjahre in Italien
# Calvos de Randín

Calvos de Randín és un municipi de la Província d'Ourense a Galícia. Pertany a la Comarca da Limia.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 3.650 | 3.676 | 3.429 | 2.074 | 1.212 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||
# Cargolet ermità

El cargolet ermità (Henicorhina anachoreta) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial per damunt dels 2000 metres, a la Sierra Nevada de Santa Marta, al nord-est de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Cargolet ermità». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2/12/2021(català)
# Arremon

Arremon és un gènere d'ocells de la família dels passerèl·lids (Passerellidae) que habiten a la zona neotropical.
Amb l'excepció del toquí cellaverd (Arremon virenticeps) que és endèmic de Mèxic, totes les espècies es troben a Amèrica del Sud, amb unes poques que arriben a Amèrica Central.
Aquests pardals es troben als boscos i boscos de les terres baixes on normalment s'alimenten a terra. En general, tenen les parts superiors de color oliva o grises amb el cap negre. Molts tenen una línia blanca per sobre de l'ull i alguns tenen una banda negra al pit.

## Taxonomia

El gènere Arremon va ser erigit l'any 1816 per l'ornitòleg francès Louis Pierre Vieillot en la seva “Analyse d'une Nouvelle Ornithologie Élémentaire” per acollir el toquí pectoral (Arremon taciturnus). El nom prové del grec antic «arrhēmōn» que significa "silenci" o "sense parlar". El toquí pectoral havia rebut el nom francès "L'Oiseau Silencieux" pel polímata Georges-Louis Leclerc, comte de Buffon el 1779.
Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.1, 2024) aquest gènere està format per 20 espècies:
* Arremon crassirostris - toquí de bigotis.
* Arremon castaneiceps - toquí de corona rogenca.
* Arremon brunneinucha - toquí de capell castany.
* Arremon virenticeps - toquí cellaverd.
* Arremon costaricensis - toquí de Costa Rica.
* Arremon assimilis - toquí becfí.
* Arremon basilicus - toquí de Bangs.
* Arremon perijanus - toquí de Perijá.
* Arremon torquatus - toquí cap-ratllat.
* Arremon atricapillus - toquí capnegre.
* Arremon phaeopleurus - toquí de Sclater.
* Arremon phygas - toquí de Berlepsch.
* Arremon flavirostris - toquí becgroc.
* Arremon dorbignii - toquí de coroneta ratllada.
* Arremon taciturnus - toquí pectoral.
* Arremon semitorquatus - toquí de mig collar.
* Arremon franciscanus - toquí del São Francisco.
* Arremon abeillei - toquí de corona negra.
* Arremon aurantiirostris - toquí de bec taronja.
* Arremon schlegeli - toquí aladaurat.

## Referències

* ↑ Ridgely, Robert S.; Tudor, Guy. Birds of South America: passerines. Londres: Christopher Helm, 2009. ISBN 978-1-4081-1342-4.
* ↑ Vieillot, Louis-Pierre. Analyse d'une nouvelle ornithologie élémentaire (en francès), 1816.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. 1. Aufl.. Londres: Christopher Helm, 2010. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ Buffon, Georges Louis Leclerc; Buffon, Georges Louis Leclerc; Buffon, Georges Louis Leclerc. Histoire naturelle des oiseaux. t.7 (1779). París: De l'imprimerie royale, 1779.
* ↑ Cottrell, G. William,; Cottrell, G. William; Greenway, James C.; Mayr, Ernst; Paynter, Raymond A.. Check-list of birds of the world. v.13 (1970). Cambridge: Harvard University Press, 1970.
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List 14.1» (en anglès). IOC. [Consulta: 2 gener 2024].
# Downhill Domination

Downhill Domination, és un videojoc d'esports extrems, centrat en el descens de BTT per a PlayStation 2.

## Gameplay

Hi ha tres opcions disponibles al menú principal, un jugador, multijugador i un menú d'opcions que permet als jugadors modificar elements del joc com ara la dificultat i veure els elements desbloquejats aconseguits durant el joc.
Inicialment, el jugador es presenta a sis corredors de ficció que es mostren al cim d'una muntanya un cop seleccionat el mode d'un jugador al menú principal del joc. En prémer el botó de selecció sobre un corredor desbloquejat, es mostrarà informació addicional del corredor, i en prémer el botó de selecció sobre un personatge bloquejat que està representat per una estàtua, es mostrarà informació valuosa sobre com desbloquejar, com ara una carrera específica per acabar. A més d'altres dos corredors de ficció, els jugadors també poden desbloquejar corredors professionals de la vida real com Eric Carter, Tara Llanes, Brian Lopes, Richie Schley i Missy Giove quan acabin tornejos específics durant el joc.
El combat també està integrat al joc, en el qual el jugador pot utilitzar dos botons per atacar a altres corredors, un per a un atac esquerre i l'altre per a la dreta. Aquests atacs es poden actualitzar a atacs més potents fent trucs, eliminant oponents o recollint power-ups (coneguts dins del joc com a "pickups"). Hi ha disponible una botiga de bicicletes amb diversos articles desbloquejables per comprar, però només s'hi pot accedir en el mode d'un jugador. Fins a quatre jugadors poden jugar al joc, però quan es juga amb més de dos, les pistes i els modes disponibles són limitats.