OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Inside Deep Throat

Inside Deep Throat és una pel·lícula documental estatunidenca de 2005 sobre la pel·lícula pornogràfica de 1972 Deep Throat, a l'avantguarda de l'Edat d'Or del Porno i els seus efectes en la societat nord-americana.

## Contingut

La pel·lícula parla de com es va distribuir Deep Throat als cinemes quan les impressions s'entregaven en mà i els empleats comptaven els caps dels espectadors i després recollien els beneficis en efectiu dels cinemes. Aquest procés es coneixia com a enviament de "verificadors i escombradors".
Compta amb escenes de la pel·lícula, notícies de l'època i entrevistes, tant d'arxiu com recents, amb el director Gerard Damiano, l'actor Harry Reems, l'actriu Linda Lovelace, Gore Vidal, Larry Flynt, Hugh Hefner, John Waters, Erica Jong, un fiscal, la defensa de Reems, cobradors de diners de la màfia i altres persones implicades o simplement comentant la pel·lícula. Gran part del material es va recopilar a partir d'aproximadament 800 hores d'entrevistes i imatges d'arxiu recollides pels cineastes.

## Repartiment

* Dennis Hopper
* John Waters
* Hugh Hefner
* Larry Flynt
* Annie Sprinkle
* Gore Vidal
* Gerard Damiano
* Dick Cavett
* Wes Craven
* Bill Maher
* Harry Reems
* David Winters
* Norman Mailer
* Erica Jong
* Catharine MacKinnon
* Camille Paglia
* Tony Bill
* Dr. Ruth Westheimer (Dr. Ruth)

### Imatges d'arxiu

* Linda Lovelace
* Francis Ford Coppola
* Warren Beatty
* Johnny Carson
* Bob Hope
* Jack Nicholson
* Gloria Steinem
* Alcalde de Nova York John Lindsay

## Producció

Narrat per Dennis Hopper, el documental va ser escrit, produït i dirigit per Fenton Bailey i Randy Barbato, i produït per Brian Grazer. És una producció de Imagine Entertainment, HBO Documentary Films, i World of Wonder, i distribuït per Universal Pictures.

## Classificació

Inside Deep Throat fou classificada per NC-17 per Motion Picture Association of America per contingut sexual explícit; concretament, fragments explícits de la pel·lícula original. Va ser la primera pel·lícula classificada NC-17 que va ser estrenada per Universal des de Henry & June el 1990, que va ser la primera pel·lícula a rebre la qualificació NC-17.
Una versió editada va rebre una qualificació R per "sexualitat dura, incloent imatges gràfiques, nuesa i diàleg".

## Referències

* ↑ Inside Deep Throat Trailer - IGN
* ↑ MUBI
* ↑ Inside Deep Throat a IGN
* ↑ Roger Ebert
* ↑ TV Guide
* ↑ RUSH Producer Brian Grazer on the documentary INSIDE DEEP THROAT - American Film Institute on YouTube
* ↑ Inside Deep Throat: How the Movies Changed Pop Culture|Emanuel Levy

## Enllaços externs

* Inside Deep Throat a Catàleg de l'American Film Institute (anglès)
* Inside Deep Throat a AdultDVDTalk
* Crítica d'Anthony Lane de The New Yorker nalitza els pros i els contres del debat sobre la sexualitat que s'ha produït a partir de la producció de Deep Throat i Inside Deep Throat
# Gaspar Cao de Benós de Les i Valdés

Gaspar Cao de Benós de Les i Valdés (Reus, 1760 - Barcelona, segle XIX) va ser un noble i militar català.
Era fill d'Urbano Cao de Benós de Les i Peguilhan nascut el 1722 a Belvés (Gironda) que va ser també militar, i, destinat a Reus com a capità de la Guàrdia Walona al Quarter de cavalleria, es va casar amb la reusenca Marianna Valdés i Valdric. Va morir amb el càrrec de Mariscal de Camp. La seva família eren barons de Les, títol concedit per Ferran el Catòlic a finals del segle XV a Benet Marco, capità de Ribagorça, que va reconquerir Les i Bossòst als francesos. Per matrimoni el títol passà als Cao de Benós, nobles aragonesos, els quals van adoptar el cognom de Les a finals dels segle xvii.
Gaspar Cao de Benós va seguir la carrera militar i va residir un temps a Les, a l'antic Castell, i va acompanyar a finals del segle xviii al Síndic de la Vall d'Aran a Aranjuez per intentar que el rei Carles IV respectés i defensés els privilegis de la vall. Josep Olesti, que fa una nota biogràfica de Gaspar Cao de Benós, diu que el resultat del viatge no va ser del tot feliç, i afegeix que el 1812, les Corts de Cadis van suprimir totes les llibertats araneses que venien del segle xii, i que cap rei d'Aragó o d'Espanya va gosar limitar o suprimir.
Va casar-se a Bossòst el 1792 amb Magdalena Jorba, d'Esparreguera, i va arribar, com el seu pare, al grau de Mariscal de Camp. Va morir a Barcelona a mitjans del segle xix. Un descendent actual d'un germà del seu pare que havia heretat els títols de la Baronia de Les, és Alejandro Cao de Benós de Les y Pérez, president de l'Associació d'Amistat amb Corea i delegat especial honorari de Corea del Nord a Europa.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 170.
# Kairada

Kairada és un poble situat al districte de Banda a Uttar Pradesh, Índia a uns 15 km de Banda i a 40 de Mahoba.
El llogaret és d'origen chandela i té uns 900 anys d'antiguitat. A la rodalia hi ha una cisterna construïda en una pedra especial. El 1858 quan l'exèrcit britànic va entrar al poble, una mare i quatre fills van enfrontar als soldats i van morir en la desigual lluita, a un lloc a 1,5 km del poble. En memòria es van aixecar quatre pilars de pedra (Four Stone Pillars).

## Referències

* Kairada Arxivat 2009-04-10 a Wayback Machine.
* Kairada a www.india9.com
* Four Stone Pillar Arxivat 2009-04-10 a Wayback Machine.
# Evie Richards

Evie Richards (Malvern, Worcestershire, 11 de març de 1997) és una ciclista anglesa especialitzada en el ciclocròs i el ciclisme de muntanya, més concretament en la modalitat de cross-country olímpic (XCO). Actualment, és corredora de l'euip Trek Factory Racing i és la guanyadora de la Super Cup Massi HC Banyoles d'enguany. Participa activament a les edicions de la UCI Moutain Bike World Cup XCO.

## Palmarès en ciclocròs

* 2015-2016
** Campiona del món sub-23 en ciclocròs
** Campiona del Regne Unit sub-23 en ciclocròs
* 2016-2017
** Campiona del Regne Unit sub-23 en ciclocròs
* 2017-2018
** Campiona del món sub-23 en ciclocròs

## Referències

* ↑ ESMTB.com. «Evie Richards gana la Super Cup Massi de Banyoles en un duelo de jóvenes promesas» (en castellà), 22-02-2020. [Consulta: 25 desembre 2020].
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Cèrcol

El cèrcol és un instrument idiòfon, com la pandereta, però sense pell i amb més sonalles, que van fixades a l'interior del cèrcol per un cordill en forma de creu.
Està desproveït de caixa de ressonància, és poc sonor i es toca de diverses maneres: es pot colpejar el cèrcol amb la mà i aleshores les sonalles entrexoquen, cosa que produeix el so, o pot agitar-se l'instrument sense colpejar-lo contra la cama o el braç.
És un instrument que permet acompanyar les danses: els mateixos ballarins el fan sonar al ritme de les passes, per això apareix també en els balls populars d'una gran quantitat de països de l'Europa mediterrània. A Catalunya, es fa servir en les colles de caramelles, que surten a fer les cantades pel carrer i no necessiten instruments gaire complicats.
Per Nadal i Carnestoltes es fa servir també el cèrcol com un acompanyant rítmic de les cantades i ballades populars.

## Vegeu també

* Ball de Cercolets

## Referències

* ↑ Amades, Joan: Costumari Català: Auques, instruments musicals i Nadal. Salvat Editores, S.A., Barcelona, 1997. ISBN 84-345-9682-2, plana 126.
Viccionari
# Courceroy

Courceroy és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 103 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Courceroy era de 103 persones. Hi havia 45 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 homes vivint sols), 21 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 68 habitatges, 45 eren l'habitatge principal de la família, 16 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 68 habitatges eren cases. Dels 45 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris i 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien una cambra, 1 en tenia dues, 8 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 37 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Courceroy el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 4 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 16 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 57 persones, 45 eren actives i 12 eren inactives. De les 45 persones actives 39 estaven ocupades (22 homes i 17 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 12 persones inactives 1 estava jubilada, 5 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.
L'any 2000 a Courceroy hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 580 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Courceroy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Courceroy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Creu llatina

La creu llatina és una creu formada per dos segments de diferent llargada que es creuen en angle recte, on el segment menor creua el més llarg en una proporció de tres quarts. El seu ús en l'entorn religiós s'inspira del crucifix de la tradició cristiana.

## Arquitectura

En arquitectura hi ha una forma de planta anomenada de creu llatina. Correspon al disseny utilitzat en les esglésies en què el braç major (que forma una línia que va des del pòrtic principal a l'absis, passant per l'atri i l'altar major) té major longitud que el braç menor o transsepte. Quan ans al contrari totes dues tenen la mateixa longitud es parla de planta de creu grega, un dels models de planta centralitzada, molt habitual a l'arquitectura romana d'Orient. En canvi, la planta de creu llatina és molt habitual a les esglésies de la cristiandat llatina, i particularment es va desenvolupar a les esglésies monàstiques dels benedictins medievals (orde de Cluny i Cister), a les denominades esglésies de peregrinació del Romànic i al gòtic del Camí de Sant Jaume.
La zona on es creuen el braç major i el braç menor es denomina creuer, i la forma de la seva coberta pot ser molt variada, ja siguin voltes (volta d'aresta, volta de creueria), cúpules, cimboris, etc., i es pot projectar a l'exterior mitjançant diferents tipus de teulades, torres, cuculles, etc.
El braç major (i de vegades el menor) se sol dividir en naus, habitualment un nombre imparell, destacant-se la central com nau major, i quedant a banda i banda les naus laterals que solen tenir menor altura. Aquestes naus laterals poden prolongar més enllà del creuer i envoltar per darrere l'altar major, en el que es coneix com a deambulatori. Els murs de l'església poden articular mitjançant capelles laterals.
La capçalera de l'església, pot tenir un absis semicircular (cobert habitualment amb una exedra-mitja cúpula-) que al seu torn pot complementar-se amb absidioles adossades, bé al mateix absis, bé al braç menor.
És habitual l'alineació astronòmica de les plantes de creu llatina, perquè l'Est coincideixi amb la capçalera (o absis) i l'Oest amb els peus (o pòrtic), el que permet efectes d'il·luminació destacats mitjançant finestres més o menys àmplies (òculs, rosasses, vitralls), etc.

## Vegeu també

* Diagrama de catedral
* Creu grega

## Referències

* ↑ Lajo, Rosina; Surroca, Josep. Lèxic d'art. Ediciones AKAL, 12 agost 2002, p. 50. ISBN 978-84-460-0227-7 [Consulta: 18 agost 2013].
# Illes Cíes

Les illes Cíes (en gallec, illas Cíes) són un arxipèlag gallec situat a la boca de la ria de Vigo, a la província de Pontevedra, que pertany al municipi de Vigo.
Van ser declarades parc natural el 1980, i estan incloses al Parc nacional de les Illes Atlàntiques, creat el 2002. A més, per les importants colònies d'aus marines, les Cíes estan declarades zona d'especial protecció per a les aus. També són un Lloc d'Importància Comunitària i Zona d'especial protecció dels valors naturals.
L'arxipèlag està format per tres illes principals: l'illa de Monteagudo (o illa del Nord), l'illa del Far (o illa del Mig) i l'illa de San Martiño (o illa del Sud), juntament amb petits illots com Boeiro o Agoeiro, Viños, Carabelos i O Ruzo. Sumen un total de 433 hectàrees terrestres de superfície, mentre que la superfície marina protegida inclosa al parc és de 2.658 hectàrees.
L'any 2007 el diari britànic The Guardian va escollir la platja de Rodas, situada a l'illa de Monteagudo, com la "platja més bonica del món".

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor mundial - Oficina d'Onomàstica - Secció Filològica - Institut d'Estudis Catalans». [Consulta: 8 maig 2024].
* ↑ The Guardian. "Top 10 beaches of the world"

## Enllaços externs

* Les Cíes al web Turismo Rías Baixas Arxivat 2012-04-15 a Wayback Machine.
# Georg Reisner

* No s'ha de confondre amb George Andrew Reisner.
Georg Reisner (Breslau, Polònia, 1911 - Marsella, França, desembre de 1940) fou un fotògraf alemany expatriat del seu país durant els primers anys del nazisme. Juntament amb el seu company Hans Namuth, formà part del grup de reporters gràfics estrangers que durant la guerra civil de 1936 modernitzaren el fotoreportatge de guerra com Robert Capa, Gerda Taro, Walter Reuter, Kati Horna, Margaret Michaelis, Albert-Louis Deschamps o Víctor Horn.

## Biografia

Reisner, que vivia exiliat a París, va iniciar amistat amb Namuth, un altre expatriat alemany resident a la capital francesa. L'estiu de 1935 va demanar a aquest que li fes d'ajudant de fotògraf a l'estudi que acabava d'obrir a Port de Pollença (Mallorca), i el novembre tornaven a París, on vivien amb la mare de Georg i duien un estudi fotogràfic plegats, visquent com a fotoperiodistes.
Per encàrrec de la revista francesa Vu, l'estiu de 1936 van anar a Barcelona a cobrir l'Olimpíada Popular (que havia d'inaugurar-se el 19 de juliol com a resposta dels jocs organitzats pel règim nazi), i van ser dels pocs fotògrafs estrangers que eren a la ciutat el dia de la insurrecció militar; així, van copsar les primeres mobilitzacions ciutadanes davant del cop militar.
Després d'estar fotografiant la guerra civil durant nou mesos, l'estiu de 1937 Reisner i Namuth van tornar a París i van seguir-hi treballant de fotògrafs fins a la tardor de 1939; amb l'escalada d'hostilitats entre el país i el règim nazi van ser internats pels francesos, de la mateixa manera que altres alemanys adults. Mentre que al desembre Namuth va unir-se a la legió estrangera francesa i va escapar a Marsella, Reisner va suïcidar-se per por de rebre una pena de presó més dura o, fins i tot, de ser repatriat a Alemanya.

## Obra

L'any 2003 la seva obra es va poder veure a La Virreina dins l'exposició "Les brigades internacionals", juntament amb fotografies d'altres fundadors del fotoperiodisme modern, com Robert Capa, Gerda Taro i Agustí Centelles També té dues obres al Museu Reina Sofia.

## Referències

* 1 2 Georg Reisner, al Museu Reina Sofia (castellà)
* ↑ Whelan, Richard. "Proving that Robert Capa’s “Falling Soldier” is Genuine: A Detective Story" (anglès)
* 1 2 3 "Hans Namuth: Portraits", per Carolyn Kinder Carr, a la National Portrait Gallery (anglès)
* ↑ Merche Fernández. «Fotomontajes políticos para un pensamiento revolucionario» (en castellà). MNAC, 24-11-2011. [Consulta: 25 juny 2013].
* ↑ Mercè Alsina. «Exposició Les brigades internacionals a La Virreina». TV Clot, 29-12-2003. [Consulta: 25 juny 2013].

## Notes

* ↑ Segons el web Geni.com va néixer el 9 de desembre del 1912.

## Bibliografia

* 1936-1939. Vidas de soldado / Vides de soldat Universitat de València, 2006. ISBN 84-370-6573-9
# Kairat Baigudinov

Kairat Baigudinov (22 de novembre de 1978) és un antic ciclista, professional del 2003 al 2005. A partir del 2012 s'ha dedicat a la direcció esportiva de diferents equips.

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# FIAT

FIAT (acrònim italià de Fabbrica Italiana Automobili Torino) es va fundar el 1899 com a empresa fabricant d'automòbils per Giovanni Agnelli i altres socis. Posteriorment es va diversificar en nombrosos sectors, esdevenint el grup financer i industrial més important d'Itàlia. Ha tingut sempre la seva seu a Torí, en el Piemont, Itàlia occidental.
Després d'un període de difícil desenvolupament, marcat per diverses ampliacions de capital, la propietat de l'empresa passa a Giovanni Agnelli, que posteriorment esdevindrà senador durant el Feixisme i continuarà al front del grup fins a la fi de la Segona Guerra Mundial. Per aquest motiu va arriscar perdre la propietat de l'empresa. Posteriorment Agnelli passà el control a Valletta, ja que el seu únic fill mascle morí en un accident d'aviació. Home de qualitats no gaire comuns, Valletta s'encarregà de dirigir una de les poques empreses italianes que no es va agenollar completament després de la derrota.
Gianni Agnelli, l'hereu i net de Giovanni, esdevingué president de la FIAT el 1966 i va romandre com a tal fins al seu 75è aniversari, quan les normes estatutàries el van obligar a cedir la presidència. El càrrec va passar a l'ex-administrador delegat Cesare Romiti i posteriorment a un mànager genovès que treballà durant molts anys a la General Electric en els EUA, Paolo Fresco. La crisi del grup portà el germà Umberto Agnelli a la presidència i després de la seva mort fou el torn de Luca Cordero di Montezemolo també president de la Ferrari; l'hereu designat per la família Agnelli, John Elkann, ha estat nomenat vicepresident a l'edat de 28 anys i altres membres de la famìlia formen part del consell d'administració. L'Administrador Delegat, Giuseppe Morchio, dimití quan Montezemolo fou nomenat president, i fou substituït per Sergio Marchionne, des de l'1 de juny del 2004.
Actualment Fiat Automobiles S.p.A. forma part de Fiat Group Automobiles, que pertany a Fiat Group, que inclou altres marques automobilistiques italianes com Alfa Romeo i Lancia entre d'altres.

## Premis

Llista de models Fiat que han guanyat el certamen Cotxe Europeu de l'Any:
* 1967: Fiat 124
* 1970: Fiat 128
* 1972: Fiat 127
* 1984: Fiat Uno
* 1989: Fiat Tipo
* 1995: Fiat Punto
* 1996: Fiat Bravo/Brava
* 2004: Fiat Panda II
* 2008: Fiat 500 II

## Vegeu també

* FIAL Ranjangaon

## Enllaços externs

* FIAT - Lloc web oficial
# Cèrcops (òrfic)

Cèrcops (en llatí Cercops, en grec antic Κέρκωψ) fou un poeta òrfic grec, que Climent d'Alexandria anomena pitagòric. Ciceró diu que Epígenes d'Alexandria el fa autor del poema èpic òrfic titulat ἡ εἰς Ἅιδον κατάβασις (El descens a l'Hades), que sembla que existia en el període hel·lenístic, i que altres autors l'atribueixen a diferents poetes.
Epígenes també li atribueix el poema ἱερὸς λόγος, que alguns diuen que era de Teognet de Tessàlia, un llarg poema en vint-i-quatre llibres.

## Referències

* ↑ 1.Cercops a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 672
# Courchamps (Aisne)

Courchamps és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 90 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Courchamps era de 90 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família i 3 eren segones residències. Tots els 38 habitatges eren cases. Dels 35 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 1 en tenia tres, 9 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Courchamps el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 8 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 12 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 12 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 8 | 10 a 14 | 16 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 53 persones, 44 eren actives i 9 eren inactives. De les 44 persones actives 39 estaven ocupades (19 homes i 20 dones) i 5 estaven aturades (4 homes i 1 dona). De les 9 persones inactives 4 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa immobiliària i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una agència immobiliària.
L'any 2000 a Courchamps hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 333 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Courchamps a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Courchamps a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Creu direccional

La creu direccional (també coneguda com a creueta) és el controlador digital d'adreces en forma de creu dels comandaments de les consoles de videojocs. Poden ser de 4, 8, 10 o 12 direccions. També es diu D-Pad (o Directional-pad), des de la introducció dels comandaments analògics, per tenir un control digital.
La creueta es fa servir principalment en videojocs en 2D.
Les creuetes es poden dividir per la seva morfologia en dos grups bàsics: