OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xiaixkotan

Xiaixkotan (en rus: Шиашкотан; en japonès: 捨子古丹島; Shasukotan-tō) és una illa volcànica deshabitada de les illes Kurils, al mar d'Okhotsk, al nord-oest de l'oceà Pacífic. L'estret d'Ekarma la separa d'Ekarma.

## Geografia

Xiaixkotan està formada per dues illes volcàniques unides entre si per un istme. L'illa fa 25 quilòmetres de llargada, amb una amplada que oscil·la entre els 9 quilòmetres, en el seu punt més ample, i 900 metres en el seu punt més estret. La seva superfície és de 122 km². Els dos extrems de l'illa són dos estratovolcans complexos: el Sinarka, al nord, s'eleva fins a 934 msnm, sent el punt més alt de l'illa i amb erupcions el 1825, 1846, 1855 i de 1872 a 1878; i el Kuntomintar, que ocupa l'extrem sud de l'illa, de 828 msnm, sense cap activitat volcànica coneguda en temps històrics.

## Història

L'illa estava habitada pels ainus en el moment del contacte europeu. Els habitants subsistien de la pesca i la caça. L'illa apareix en un mapa oficial que mostra els territoris del Clan Matsumae, un domini feudal del Japó del període Edo datat el 1644, i aquestes possessions van ser confirmades oficialment pel shogunat Tokugawa el 1715. El 1855 la sobirania russa va ser reconeguda pel Tractat de Shimoda. Durant una erupció de 1872, les autoritats russes van documentar la mort de 13 habitants; tanmateix, quan l'illa va ser transferida a l'Imperi del Japó pel Tractat de Sant Petersburg (1875) juntament amb la resta de les illes Kurils, no hi va quedar cap habitant ja que s'havien traslladat a Kamtxatka. Després de la Segona Guerra Mundial l'illa va quedar sota el control de la Unió Soviètica, i ara està administrada com a part de l'oblast de Sakhalin de la Federació Russa.

## Referències

* ↑ «Kuril Islands - Shiashkotan», 13-11-2010. Arxivat de l'original el 2010-11-13. [Consulta: 15 abril 2024].
* ↑ «Global Volcanism Program | Sinarka» (en anglès). [Consulta: 15 abril 2024].
* ↑ «Global Volcanism Program | Kuntomintar» (en anglès). [Consulta: 15 abril 2024].
* ↑ Krasheninnikov, Stepan Petrovich, and James Greive. The History of Kamtschatka and the Kurilski Islands, with the Countries Adjacent. Chicago: Quadrangle Books, 1963
* ↑ Rees, David. The Soviet Seizure of the Kuriles. New York: Praeger, 1985. ISBN 0-03-002552-4
* ↑ Takahashi, Hideki, and Masahiro Ōhara. Biodiversity and Biogeography of the Kuril Islands and Sakhalin. Bulletin of the Hokkaido University Museum, no. 2-. Sapporo, Japan: Hokkaido University Museum, 2004.
# Somontín

Somontín és una localitat de la província d'Almeria. L'any 2006 tenia 515 habitants. La seva extensió superficial és de 19 km² i té una densitat de 27,1 hab/km². Està situada a una altitud de 830 metres i a 116 quilòmetres de la capital de la província, Almeria.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 500 | 492 | 509 | 506 | 508 | 501 | 530 | 515 | 529 | 543 |
# Safareig del Calvari

El Safareig del Calvari és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció aïllada. Coberta de teula a dos vessants, obra de maçoneria ordinària presenta tots els buits amb arcs de mig punt, en composició regular: Accés central pel carrer Rossell, el lateral se centrar per dos finestrals regulars. Les altres dues façanes amb finestres ben distribuïdes. El safareig és de planta rectangular amb els rentadors de pedra. És una construcció idèntica a la del c/Bailén, sota la pèrgona de la plaça major i el safareig és en tot de les mateixes característiques.

## Història

És de l'època de la República. Actualment se n'han tapiat les finestres.

## Referències

* 1 2 «Safareig del Calvari». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].
# Walnut Grove (Califòrnia)

Walnut Grove és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 669 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Walnut Grove tenia 669 habitants, 245 habitatges, i 159 famílies. La densitat de població era de 83,1 habitants/km².
Dels 245 habitatges en un 31% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,3% hi vivien parelles casades, en un 15,5% dones solteres, i en un 35,1% no eren unitats familiars. En el 31% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,46.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 11,4% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 18,4% de 45 a 60 i un 16,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.179 $ i la renda mediana per família de 39.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.563 $ mentre que les dones 23.417 $. La renda per capita de la població era de 14.939 $. Entorn del 14% de les famílies i l'11,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Walnut Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Walnut Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Pokurlei

Pokurlei (en rus: Покурлей) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 418 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Pimelodella enochi

Pimelodella enochi és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,9 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Xup-xup

El xup-xup o cocció a foc lent és una tècnica culinària bàsica, que consisteix a coure els ingredients a una paella sobre fogó, amb un foc molt reduït, sense deixar que es bullen. És útil per coure menges dures, com l'arròs, o fer evaporar el líquid restant de la paella, o bé senzillament per conservar el sabor dels ingredients que amb un foc més fort es malmetrien.
# Sent Avantin

Sent Avantin (francès Saint-Aventin)és un municipi francès, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània. El seu origen és una capella (actual església parroquial) en memòria d'un sant llegendari, Aventí de Larbost, que hi havia mort.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Punta de la Font d'Alfara

La Punta de la Font d'Alfara és una muntanya de 772 metres que es troba al municipi de Mas de Barberans, a la comarca catalana del Montsià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# South Vienna

South Vienna és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 469 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Vienna tenia 469 habitants, 166 habitatges, i 131 famílies. La densitat de població era de 441,7 habitants/km².
Dels 166 habitatges en un 41% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,2% hi vivien parelles casades, en un 15,7% dones solteres, i en un 20,5% no eren unitats familiars. En el 16,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,6% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 11,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.625 $ i la renda mediana per família de 51.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.389 $ mentre que les dones 25.833 $. La renda per capita de la població era de 17.271 $. Aproximadament el 8,5% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Vienna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Vienna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# William Mundy (Markeaton)

William Mundy (14 de setembre de 1801 - 20 d'abril de 1877) era el fill de Francis Mundy, un membre del parlament per Derby. Va ser jutge de la pau i també MP. El 1844 va ser High Sheriff de Derbyshire.

## Biografia

Mundy era fill de Francis Mundy, un membre del parlament per Derby. La seva germana, Constance, estava casada amb William Henry Fox Talbot, el fotògraf.
La seva germana, Laura, va morir l'1 de setembre de 1842 a Londres. El 1856 va ser el president de la Derby Town and County Museum and Natural History Society. La col·lecció de la societat va créixer i el 1856 es va exposar per primera vegada al poble per Mundy però finalment l'oferta va ser rebutjada.

## Referències

* ↑ Foxtalbot letters consultat el 10 de maig de 2011 (anglès)
* ↑ " The Gentleman's Magazine], p.441, 1842, consultat el 10 de maig de 2011
* ↑ Newsletter of the Geological Curators Club Arxivat 2011-07-16 a Wayback Machine., Vol 1, No. 8, 1976. Consultat el 10 de maig de 2011 (anglès).

## Enllaços externs

* Hansard 1803–2005: Contribucions al Parlament per William Mundy Arxivat 2011-09-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Pokróvskoie (Daguestan)

* Per a altres significats, vegeu «Pokróvskoie».
Pokróvskoie (en rus: Покровское) és un poble de la república del Daguestan, a Rússia. Segons el cens del 2010 tenia 4.122 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Село Ортатюбе на карте
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24.
* ↑ Село Кандаураул на карте
# Perspectiva aèria

La perspectiva aèria o perspectiva atmosfèrica és el mètode amb el qual es produeix una sensació de profunditat en una pintura, en imitar l'efecte d'espai que fa que els objectes es vegin més pàl·lids, blaus i nebulosos o menys distingibles a distància mitjana i llunyana.
El terme va ser encunyat per Leonardo da Vinci, a diferència de la perspectiva lineal però la tècnica va poder haver estat emprada ja en les antigues pintures murals grecoromanes de Pompeia. Es va descobrir que la pols i la humitat en l'ambient causaven la dispersió de la lluminositat. La llum pot ser llum de longitud d'ona curta (blava) més disseminada i la llum de longitud d'ona llarga (vermella) menys escampada.
Els pintors italians dels temps de Leonardo van usar el procediment; i va ser aprofitat també al segle XV pels artistes europeus del nord i després per Joseph Mallord William Turner
A l'art xinés i japonés s'hi arribà a practicar un tipus de perspectiva aèria anomenada fukinuki yatai, on no es mostren ni sostres ni envans. L'origen es troba a la Xina de la dinastia Tang. Hi ha exemples a: la coves de Dunhuang, a obres del Japó de l'era Heian tardana com Genji Monogatari i a l'Acte 10 de l'obra Una tresoreria de lleialtat de Katsushika Hokusai.

## Referències

* ↑ Juan Francisco Esteban Lorente, Gonzalo M. Borrás Gualis, María Isabel Alvaro Zamora. Introducción general al arte: arquitectura, escultura, pintura, artes ... (en castellà). AKAL, 1994, p. 218. ISBN 8470901079.
* ↑ Cabezas Gelabert, Lino; Ortega De uhler, Luis Felipe. Anàlisi gràfica i representació geomètrica. Edicions Universitat Barcelona, 1999, p. 93. ISBN 8483381192.
* 1 2 Stanley-Baker, 2000, p. 82.
* ↑ Stanley-Baker, 2000, p. 77.
* ↑ Safford, 2010, p. 202.
* ↑ Beynon, David «Superflat architecture: culture and dimensionality». Interspaces: Art+ Architectural Exchanges from East to West, 2012, pàg. 2-3. Arxivat de l'original el 2021-02-03 [Consulta: 26 desembre 2017].

## Bibliografia

* Stanley-Baker, Joan. Arte Japonés. Barcelona: Destino, 2000. ISBN 84-233-3239-X.
* Safford, Lisa Bixenstine «The Tale of Genji and Business Japan 101: A Comparison of Heian Period Art and Literature Formative of Modern Business Behaviors». Japan Studies Association Journal, 8, 2010. Arxivat de l'original el 2016-04-16 [Consulta: 26 desembre 2017].
# Sant Simeó de Centelles

Sant Simeó de Centelles és una obra del municipi de Rajadell (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església romànica enrunada, de la qual només se'n conserven fragments dels murs de la nau. L'edifici és totalment perdut però els carreus conservats ens indiquen que podria tractar-se d'un edifici molt senzill, amb carreus força petits i irregulars. Molt segurament podria ser una església d'una sola nau amb absis a llevant i coberta amb volta de canó, el qual fou abandonat ja en època medieval.

## Història

L'església de Sant Simeó estava situada dins el terme del castell de Rajadell, molt a prop del mas Centelles que li dona nom. L'església és documentada des de l'any 1154 com a parròquia categoria que hauria perdut ben aviat. Molt segurament fou abandonada al segle xiv degut als afectes de la Pesta Negra. Al segle xvii el mas Centelles va construir una nova capella prop de la masia.

## Referències

* 1 2 «Sant Simeó de Centelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Svinice

Svinice és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país. El 2017 tenia 217 habitants.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1311.
# Waldo Selden Pratt

Waldo Selden Pratt (Filadèlfia, (Pennsilvània), 10 de novembre, 1857 – idem. 29 de juliol, 1939), estudiós de música i músic de l'església estatunidenc.
Fill de Lewellyn Pratt, ministre i educador presbiterià, i Sarah Putnam Gulliver, descendent del general Israel Putnam heroi de la Guerra de la Independència dels Estats Units. Els diversos nomenaments acadèmics i eclesiàstics de Lewellyn Pratt van donar lloc a diversos moviments familiars: a Washington, DC, el 1866; a Galesburg, Illinois, el 1870; i a North Adams, Massachusetts, el 1871. L'escolarització de Pratt va incloure un any a l'Acadèmia de l'"Knox College de Galesburg", dos anys a la "Drury Academy de North Adams" i un any a la "Phillips Andover Academy" d'Andover, Massachusetts. Va assistir de 1874 a 1878 a Williams College, on va obtenir premis en llatí i en grec, va rebre honors de "Phi Beta Kappa" i va lliurar el discurs inicial. Va continuar estudis graduats en grec, arqueologia i estètica a la "Universitat Johns Hopkins" de 1878 a 1880; la seva tesi va ser guardonada el 1881 pel "Williams College".
Seguidament de 1880/82 fou nomenat ajudant director del Metropolitan Museum of Art, professor de música i himnologia des de 1882, arxiver (1888/95) del Seminari Teològic d'Hartford (1891-1905), lector d'història i ciència musical en el "Col·legi Smith" (1895/1908), instructor d'art musical de Nova York des de 1905, etc.
Fou membre de nombroses societats, i va publicar:
* Aids to Commón Worship (1887);
* Century Dictionary (1892);
* Musical Ministries in the Church (1901);
* History of Music (1907), i nombrosos articles per a revistes i enciclopèdies.

## Referències

* ↑ Kinkeldey, Otto «Waldo Selden Pratt: November 10, 1857 - July 29, 1939». The Musical Quarterly, Vol. 26, Núm. 2, 1940, pàg. 162-174 [Consulta: 20 juny 2019].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 46, pàg. 1298. (ISBN-84-239-4546-4)
# Plecturocebus miltoni

Plecturocebus miltoni és una espècie de primat de la família dels pitècids. És endèmic del Brasil (Amazones i Mato Grosso). Té el pelatge dorsal de color gris fosc i el ventral de color ocre. L'espècie fou anomenada en honor de Milton Thiago de Mello, degà de la primatologia al Brasil. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Dalponte, J. C.; Silva, F. E.; Silva Júnior, J. S. 2014. «New species of titi monkey, genus Callicebus Thomas, 1903 (Primates, Pitheciidae), from Southern Amazonia, Brazil». Papéis Avulsos de Zoologia, São Paulo, 54: 457–472
# Pokróvskoie (Tula)

Pokróvskoie (en rus: Покровское) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 2 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Wilsonville (Nebraska)

Wilsonville és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 118 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wilsonville tenia 118 habitants, 57 habitatges, i 34 famílies. La densitat de població era de 168,7 habitants per km².
Dels 57 habitatges en un 22,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,4% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 38,6% no eren unitats familiars. En el 36,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,69.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22% tenia menys de 18 anys, un 2,5% entre 18 i 24, un 23,7% entre 25 i 44, un 35,6% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.500 $ i la renda mediana per família de 37.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.875 $ mentre que les dones 22.917 $. La renda per capita de la població era de 17.863 $. Aproximadament el 5,6% de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wilsonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wilsonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Santa Maria de Camprodon

L'església de Santa Maria de Camprodon és l'església parroquial de Camprodon, al Ripollès. Està situada al centre, prop del monestir de Sant Pere. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església parroquial, originalment depenent del monestir de Sant Pere. La plaça era el cementiri parroquial i els jardins i part del pati de les escoles, el del monestir. Gòtic. Substitueix l'original del segle xi de tipus romànic. Opus spicatum al campanar, segurament per imitació d'una paret o element original anterior, probablement romànic.
Cal destacar la capella dels Dolors (1710-1722) i altres elements escultòrics. Formant cos amb l'actual església hi ha una torre, que adquireix tot el caràcter d'obra de fortificació: el carruatge, l'escassetat d'obertures i els merlets, així com l'emplaçament, semblen denotar una pretèrita funció defensiva. De fet, la torre, de planta rectangular, en constituir avui un element més de l'església, no resta individuada.

## Història

Els monjos de Sant Pere de Camprodon van fer construir una capella dedicada a Santa Maria, amb l'objectiu de fer-la servir de temple parroquial sota la dependència del monestir. Aquesta capella, començada potser el 1013, fou restaurada el 1096 i ha estat engrandida i modificada posteriorment en diverses ocasions. La parròquia es va fer independent del monestir el 1759. Guarda l'Arqueta de Sant Patllari i altres peces d'orfebreria, procedents de Sant Pere.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de Camprodon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].