OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1268 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1268 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 15 d'octubre de 1999 després de reafirmar la resolució 696 (1991) i totes les resolucions posteriors sobre Angola, en especial la 1229 (1999) i la 1237 (1999) el Consell va establir l'Oficina de les Nacions Unides a Angola (UNOA) per establir contacte amb autoritats polítiques, militars, policials i altres civils.
El Consell de Seguretat va reafirmar que la situació actual a Angola va ser causada pel fracàs d'UNITA sota el lideratge de Jonas Savimbi de complir amb les obligacions que li incumbeixen pels acords de pau i el Protocol de Lusaka, així com les pertinents Resolucions del Consell de Seguretat. La conciliació nacional i la pau duradora només es podien assolir mitjançant la implementació dels acords esmentats i era necessària la presència contínua de les Nacions Unides a Angola.
L'UNOA es va establir per un període inicial de sis mesos fins al 15 d'abril de 2000 amb 30 empleats i personal de suport necessaris per establir relacions amb les autoritats polítiques, militars, policials i civils d'Angola per tal d'explorar mesures per restablir la pau, promoure els drets humans i proporcionar ajuda humanitària. El govern d'Angola i el secretari general Kofi Annan foren convocats per concloure un Status of Forces Agreement i a aquest últim se li ha sol·licitat informar cada tres mesos amb recomanacions sobre el procés de pau i altres desenvolupaments.

## Vegeu també

* Guerra Civil angolesa
* Protocol de Lusaka
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 – 2000)

## Referències

* ↑ «Security Council authorises establishment, for initial period of six months, of United Nations Office in Angola». United Nations, 15-10-1999. Arxivat 4 de març 2007 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-03-04. [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ O'Flaherty, Michael. The human rights field operation: law, theory and practice. Ashgate Publishing, Ltd, 2007, p. 322. ISBN 978-0-7546-4937-3.
* ↑ Yusuf, Abdulqawi A. African Yearbook of International Law/Annuaire Africain De Droit International 2000. Martinus Nijhoff Publishers, 2001, p. 419. ISBN 978-90-411-1659-8.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Paulo Flores

Paulo Flores (Cazenga, Luanda, 1 de juliol de 1972) és un cantant i músic angolès. La major part de la seva infància la va passar en Lisboa, Portugal. Escriu les seves cançons principalment een portuguès, encara té algunes en llengua kimbundu.
La seva música tracta sovint sobre els assumptes polítics que critiquen sobre les dificultats de la vida a Angola, la guerra, i la corrupció. El seu estil de música és conegut com a semba. Algunes peces seves van aparèixer a la banda sonora de la pel·lícula francesa La Gran Ourse. A l'abril de 2007 va actuar en la primera Trienale de Luanda. El 4 de juliol de 2008 va fer un concert a l'estadi Coqueiros amb prop de 25.000 espectadors. Entre juliol i agost de 2009 va tocar en la inauguració del Festival Internacional de Jazz de Luanda.
Paulo Flores és l'ambaixador de pau de Luanda, així que les seves entrades no poden excedir el límit de 5 dòlars per persona a Luanda.
A partir del 28 de febrer de 2011, l'aerolínia TAP Portugal va començar a emetre la seva campanya TAP With Arms Wide Open, amb el seu nou eslògan. Tres cantants, Flores, la cantant brasilera Roberta de Sá, i la cantant portuguesa Mariza protagonitzaren el vídeo de la cançó "Arms Wide Open." Tot i això, pel seu estil crític és un personatge incòmode i algunes de les seves cançons són excloses de la ràdio d'Angola.

## Discografia

* Kapuete Kamundanda, 1988
* Sassasa, 1990
* Thunda Mu N'jilla, 1992
* Brincadeira Tem Hora, 1993
* Inocenti, 1995
* Canta Meu Semba, 1996
* Perto do Fim, 1998
* Recompasso, 1999
* Xé Povo, 2003
* The Best, 2003
* Quintal do Semba, 2003
* Vivo, 2005
* Ex-Combatentes, 2009
* Ex-Combatentes Redux, 2012
* O País Que Nasceu Meu Pai, 2013

## Referències

* ↑ «Singing Gift Contributes to Yola Semedo's Music Quality». Angola Times, 11-10-2010 [Consulta: 27 octubre 2010].
* ↑ Paulo Flores: “Angola está outra vez de pernas para o ar”, Público, 20 de febrer de 2016
* ↑ «Luanda International Jazz Festival». All About Jazz.com. [Consulta: 9 març 2012].
* ↑ Biografia do músico angolano «Paulo Flores» a jet7angola
* ↑ Nery, Sérgio. "TAP lança nova campanha institucional na BTL 2011." Jornal de Turismo. Friday 25 febrer 2011. Consultat el 24 gener 2012. "Para ilustrar esta proximidade e complementaridade entre povos, a portuguesa Mariza, o angolano Paulo Flores e a cantora brasileira Roberta de Sá juntaram para dar voz a uma música contagiante. No video, os cantores profissionais foram acompanhados por um coral, constituído por trabalhadores da TAP."
* ↑ Paulo Flores afirma sofrer perseguição, redeangola.info, 17 de gener de 2017
# Selenomys mimicus

Selenomys mimicus és una espècie de mamífer rosegador extint de la família dels aplodòntids, que actualment només conté una espècie vivent, el castor de muntanya. Visqué a Àsia durant l'Oligocè. L'holotip fou descobert a la formació de Hsanda Gol (Mongòlia).

## Referències

* ↑ Matthew, W. D.; Granger, W «Nine new rodents from the Oligocene of Mongolia» (PDF) (en anglès). American Museum Novitates, 102, 1923.
# Orion

«Orion» té aquests significats:
* Orion (llatí) o Orió (constel·lació) (català), constel·lació a l'equador celeste
* Orion (mitologia), gegant de la mitologia grega
* Orion (nau espacial), nau espacial en desenvolupament de la NASA
* Orion (Illinois), població dels Estats Units a l'estat d'Illinois
* Orion (Pirineus Atlàntics), municipi francès al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de l'Aquitània)
* Farners Deportiu Orion, club català de futbol de la ciutat de Santa Coloma de Farners, a la Selva
* Orion (còmic), còmic creat per Jacques Martin
* Orion (manga), manga de Shirow Masamune

## Música

* 'Orion', és una òpera escrita el 1712 pel compositor Gottfried Heinrich Stölzel.
Viccionari
# Uvbies

Els uvbies (o evries) són els membres d'un grup ètnic que parlen la llengua uvbie i que tenen les seves comunitats a les LGAs d'Ethiope, a l'estat del Delta, al sud de Nigèria. Existeixen uns 30.000 uvbies. Els uvbies són majoritàriament cristians. El seu codi ètnic al joshuaproject és NAB59c.

## Religió

El 82% dels uvbies són cristians, el 6% professen religions tradicionals africanes i el 12% són islàmics. Dels cristians, el 40% són protestants, el 30% són catòlics i un 30% pertanyen a esglésies cristianes independents. El 6% dels uvbies són evangèlics.

## Referències

* 1 2 3 «Uvbie in Nigeria». joshuaproject. [Consulta: 17 juliol 2014].
* ↑ «Uvbie in Nigeria». People Groups. [Consulta: 17 juliol 2014].
# Paweł Franczak

Paweł Franczak (Nysa, Voivodat d'Opole, 7 d'octubre de 1991) és un ciclista polonès, professional des del 2013.

## Palmarès

* 2013
** Vencedor d'una etapa de la Carpathia Couriers Path
* 2014
** 1r a la Copa dels Càrpats
* 2016
** 1r al Memorial Henryk Łasak
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de Solidarność i els Atletes Olímpics
* 2019
** 1r a la Belgrad-Banja Luka
** 1r a la Visegrad 4 Bicycle Race-GP Hungary
** Vencedor de 2 etapes de la Bałtyk-Karkonosze Tour

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Ramón Gómez y Pulido

Ramón Gómez y Pulido (Ayamonte, 30 de novembre de 1811 - Madrid, 4 de març de 1875) va ser un militar espanyol, Capità general de València i governador de Ceuta i Puerto Rico.

## Biografia

De família militar, en 1825 començà a treballar al Ministeri de Guerra d'Espanya i en 1831 fou ascendit a alferes. Després de participar en observacions a Portugal, en 1834 va lluitar a la primera guerra carlina, on va ser ascendit a tinent, el 1837 a capità i el 1838 a comandant. Després de la rendició de Pamplona, el 1841 fou ascendit a tinent coronel, i en 1843, després de les accions a Barcelona i Figueres, a coronel.
En 1852 és ascendit a brigadier de cavalleria i en 1853 nomenat Cap d'Estat Major. Després del triomf de la vicalvarada és nomenat governador militar de Tarragona i després de combatre els opositors al Maestrat i Catalunya, el 1858 és elegit diputat a Corts per la província de Tarragona. De 1854 a 1859 fou nomenat cap de la Comandància General de Ceuta, on es va distingir en els enfrontaments contra els marroquins. En 1860 fou ascendit a mariscal de camp i comandant militar d'Oviedo (1865), Ceuta (1866) i Madrid (1868). Després del triomf de la revolució de 1868 és ascendit a tinent general i nomenat Capità general de Castella la Vella (1869-1871). Deixà el càrrec quan fou nomenat Capità general de València (1871), però deixà el càrrec uns mesos després quan fou nomenat governador de Puerto Rico. Durant aquest mandat es va annexar el barri de La Marina a San Juan de Puerto Rico, alhora que feia enderrocar les muralles de la ciutat. Abans de les eleccions generals espanyoles d'agost de 1872 fou destituït i va tornar a la Península. En 1874 fou nomenat Director General de Cavalleria, càrrec del que en va dimitir en gener de 1875. Va morir poc després a Madrid.

## Referències

* ↑ Ramón Gómez Pulido, Real Academia de la Historia
* ↑ Ramón Gómez y Pulido a lafamiliagomezalberti.blogspot
* ↑ Ramón Gómez, Índex Històric del Congrés dels Diputast
* ↑ Jesús Lalinde Badía La administración española en el siglo XIX puertorriqueño, p. 81
* ↑ LA ACADEMIA DE CABALLERÍA Y SUS DIRECTORES (21) RAMÓN GÓMEZ PULIDO
# Resolució 1262 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1262 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 27 d'agost de 1999. Després de recordar les resolucions anteriors sobre Timor Oriental (Timor Leste), en particular la Resolució 1246 (1999) i la Resolució 1257 (1999), el Consell va prorrogar el mandat de Missió de les Nacions Unides a Timor Oriental (UNAMET) fins al 30 de novembre de 1999.
El Consell de Seguretat va recordar l'acord signat entre Indonèsia i Portugal sobre el futur de Timor Oriental i els acords entre les Nacions Unides i Indonèsia i Portugal sobre el Referèndum d'Autonomia Especial de Timor Oriental signat el 5 de maig de 1999. Va assenyalar la necessitat que les Nacions Unides continuïn els seus esforços a Timor Oriental després del referèndum per crear confiança i estabilitat. El secretari general Kofi Annan havia suggerit que la UNAMET continués temporalment el seu funcionament en el període posterior al referèndum i la implementació del seu resultat.
Després d'ampliar el mandat de la UNAMET fins al 30 de novembre de 1999, el Consell va aprovar les propostes del Secretari General relatives a la fase provisional de la UNAMET amb els següents components:
    (a) una unitat electoral;
    (b) un component policial de fins a 460 persones per assessorar la Policia Nacional d'Indonèsia i la formació de la nova Policia Nacional de Timor Oriental;
    (c) un component d'enllaç militar de fins a 300 persones per mantenir relacions;
    (d) un component civil per assessorar al Representant Especial del Secretari General sobre l'aplicació dels acords;
    (e) un component d'informació pública per difondre informació sobre el progrés de l'aplicació i promoure la reconciliació.
Totes les parts van ser cridades a cooperar amb la UNAMET i garantir la seva llibertat de moviment, mentre que es va encarregar a Indonèsia de continuar proporcionant seguretat a Timor Oriental en el període provisional.

## Referències

* ↑ «Security Council adopts resolution extending mandate of UN mission in East Timor until 30 November». United Nations, 27-08-1999.
* ↑ Fox, James J.; Soares, Dionisio Babo Out of the ashes: destruction and reconstruction of East Timor. C. Hurst & Co. Publishers, 2000, p. 98. ISBN 978-1-85065-554-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Crisi del Timor Oriental (1999)
* Ocupació de Timor Oriental per Indonèsia
* Força Internacional per Timor Oriental
* Administració de Transició de les Nacions Unides per a Timor Oriental

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Persones desaparegudes

Persones desaparegudes és el nom que reben aquells individus dels quals no té notícies el seu entorn proper, ja siguin víctimes del delicte de desaparició forçada o abandonin la seva llar. Així inclou:
* abandonament de menors i/o parella per part d'un progenitor
* víctimes de segrest
* detencions il·legals
* malalts mentals o persones grans que no recorden la seva adreça
* menors fugats de casa
* accidentats
* soldats morts al front
* membres captats per una secta o similar
* persones que trien l'emigració sense comunicar-ho a la família
* adopcions il·legals
* víctimes del tràfic de persones
# Scythia Extra Imaum

Scythia Extra Imaum va ser una regió de l'Àsia central definida per Claudi Ptolemeu, una part de l'Escítia, situada més enllà de l'Imaus. Era una divisió geogràfica.
Limitava amb Scythia Intra Imaum, i tenia a la vora els saces (sacae) la terra desconeguda, i els seres. Els pobles d'aquesta regió eren: els abii scythae, els hippophagi scythae, els chatae scythae, i els charaunaei scythae. Es dividia en els districtes de Auxacitis, Casia (Κασία χώρα), i Achasa (Ἀχάσα χώρα). Les ciutats eren Auxacia, Issedon, Scythica, Chaurana i Soeta.

## Referències

* ↑ Strabo, Geography. H.C. Hamilton, Esq., W. Falconer, M.A., Ed
* ↑ Smith, William (ed.). «Scythia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 19 juliol 2022].
# Otó de Lippe-Brake

Otó de Lippe-Brake (en alemany Otto von Lippe-Brake) va néixer a Brake (Alemanya) el 21 de desembre de 1589 i va morir a Blomberg el 18 de novembre de 1657. Era un noble alemany de la Casa de Lippe, fill del comte Simó VI (1554-1613) i d'Elisabet de Holstein-Schauenburg (1566-1638).
En morir el seu pare, el 1613, el seu germà gran Simó VII va assumir el govern del país, mentre que el germà petit Felip I es va traslladar a Bückeburg, on més tard va fundar la línia de Schaumburg-Lippe. El 1621, el comtat es va dividir de nou, i Otó va rebre la seva part i va fundar la branca de Lippe-Brake.

## Matrimoni i fills

El 30 d'octubre de 1626 es va casar amb Margarida de Nassau-Dillenburg (1606-1661), filla del comte Jordi de Nassau-Dillenburg i d'Amàlia de Sayn-Wittgenstein (1585-1633). El matrimoni va tenir els següents fills:
* Casimir (1627-1700), casat amb la comtessa Amàlia de Sayn-Wittgenstein-Homburg (1642-1683).
* Amàlia (1629-1676), casada amb el comte Herman Adolf de Lippe (1616-1666).
* Sabina (1631-1684)
* Dorotea (1633-1706), casada amb Joan de Kunowitz (1624-1700).
* Guillem (1634-1690), casat amb la comtessa Lluïsa Margarida de Bentheim-Tecklenburg
* Maurici (1635-1666)
* Frederic (1638-1684), casat amb Sofia Lluïsa de Schleswig-Holstein-Sonderburg (1650-1714).
* Otíl·lia (1639-1680), casada amb el duc Frederic de Löwenstein-Wertheim (1629-1683).
* Jordi (1642-1703), casat amb Maria Sauermann (-1696).
* August (1643-1701)

## Enllaços externs

* Royalty (travel) guide Arxivat 2011-02-10 a Wayback Machine.
* http://awt.ancestrylibrary.com
# Via Clòdia Nova

La via Clòdia Nova o Clodia Secunda era una via romana construïda pel cònsol Marc Claudi Marcel l'any 155 aC que s'iniciava a Lucca, remuntava la vall pel marge dret del riu Serchio, travessava la comarca de la Garfagnana fins al municipi de Piazza al Serchio i després seguia en direcció nord cap a Luni, passant el coll de Tea (955 m) i travessava Fosdinovo per ajuntar-se amb la via Càssia, Luni i el port. La via resseguia durant la part més llarga del seu traçat, la riba del riu Serchio. Es troba indicada a la Taula de Peutinger.
La via Clòdia Nova s'ha de diferenciar de la Via Clòdia que datava de l'any 225 aC i que unia Roma amb Rusel·les, i era una carretera d'intersecció entre la Via Càssia i la Via Aurèlia.

## Referències

* ↑ Ciampoltrini, Giulio (ed.). La colonia e la montagna: archeologia d'età augustea a Lucca e nella valle del Serchio. Ponte Buggianese: Tipografia Toascana, 2006, p. 57-59.

## Enllaços externs

* Clodia Secunda. tuttatoscana.net [Consulta 11 de juliol de 2022]

## Vegeu també

* Llista de vies romanes
# Peiró

«Peiró» té aquests significats:
* Peiró o creu de terme, creu monumental que s'ubicava prop de l'entrada de poblacions o monestirs o vora els camins
* El Peiró, obra al municipi de Sant Pau de Segúries (Ripollès)
* Piló del Peiró, obra a Batea (Terra Alta)
* Agustí Peiró i Expósito (Massamagrell, 1964), escriptor i tècnic lingüístic valencià
* Coll del Peiró (Bula d'Amunt), collada als contraforts nord-orientals del Massís del Canigó
* Coll del Peiró (Tellet), collada al terme comunal de Tellet, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord)
* Jaume Peiró i Arbonès (Barcelona, 1931), futbolista català de la dècada de 1950
* Joan Peiró i Belis
* Joaquín Peiró Lucas (Madrid, 1936 – Madrid, 2020), futbolista i entrenador de futbol espanyol
* Josep Peiró (Aragó ~1670 – Madrid?, 1720), compositor espanyol del barroc
* Julià Peiró (Ripoll, 1938 - 2016), periodista, escriptor i fotògraf conegut pels programes de televisió
* Karma Peiró
* Luis Peiró Roselló (Montaverner, 1949), economista i diputat en la primera legislatura de les Corts Valencianes
* Marta Peiró Giménez
* Miquel Peiró i Victori (Aiguafreda, 1887 - l'Hospitalet de Llobregat, 1936), laic, terciari
# Rec del Bassal Gran

El Rec del Bassal Gran és un petit torrent de la conca de Calonge al Baix Empordà. Neix a una altitud de 130 m al vessant nord del Puig del Monjo i desemboca a 49 msnm a la riba dreta de la Riera dels Molins a prop del Molí Cremat.

## Referències

* ↑ Mapes, Barcelona, Institut Cartogràfic de Catalunya, Consultat el 2 de gener de 2012
# Torla-Ordesa

Torla-Ordesa és un municipi aragonès situat a la província d'Osca (a 95 quilòmetres de la capital), enquadrat a les serres interiors del Pirineu, a 1.032 metres d'altitud. Pertany a la comarca del Sobrarb i està al costat del curs alt del riu Ara. El municipi forma part de la zona del port d'Otal-Cotefablo, Lloc d'Importància Comunitària.
L'any 1998 hi havia 330 habitants. A poc a poc va perdent població. Actualment no n'aplega als 300.
A la plaça Major hi ha una casa que data del segle xiii.

## Entitats de població

* Torla, cap municipal.
* Llinàs de Broto. Llogaret situat a 1.232 metres d'altitud. La seua població era de 72 habitants l'any 1991.
* Fragen. Petit nucli de població, format per dotze cases.
* Viu de Llinàs. El llogaret està situat al voltant de l'església, del segle xviii, de nau rectangular.

## Romànic a les proximitats de Torla

A la vall de Bujaruelo està l'ermita de Sant Nicolau, junt al pont de Bujaruelo del segle XIII. Aquest temple és el primer que trobaven els pelegrins després de creuar el port de Bujaruelo o Gavarnie (dalt del circ de Gavarnie) des de França.
A Viu de Llinàs hi ha un crismó trinitari, segurament de principis del segle xiii.
A l'església romànica de Sant Martí de Fragen, amb absis a l'est, durant el segle xvii s'hi van afegir les capelles laterals.

## Imatges de Torla

* Fragen
* Curull
* Ermita de Santa Ana
* Pont de Bujaruelo del segle XIII
* Ermita de Santa Ana
* Llinàs de Broto

## Vegeu també

* Vall de Broto.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Torla». Arxivat de l'original el 2015-11-22. [Consulta: 13 desembre 2015].
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Linás de Broto». Arxivat de l'original el 2015-11-22. [Consulta: 13 desembre 2015].
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Fragen». Arxivat de l'original el 2015-11-22. [Consulta: 13 desembre 2015].
* ↑ «Ajuntament de Torla, Fragen». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 13 desembre 2015].
* ↑ «Ajuntament de Torla, Viu de Linás ». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 13 desembre 2015].
* ↑ Romànic Aragonés, San Nicolás
* ↑ Romànic Aragonés, crismó
* ↑ «Romànic Aragonés, Sant Martí». Arxivat de l'original el 2016-03-12. [Consulta: 14 desembre 2015].
* ↑ «Torla-Ordesa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Torla, mapa, ermita de San Nicolás Arxivat 2016-02-05 a Wayback Machine..
# Pedro González Martínez

Pedro González Martínez (Villarcayo, 18 d'abril de 1968) és un exfutbolista castellanolleonès, que ocupava la posició de migcampista.

## Carrera esportiva

Va començar a destacar al CD Logroñés, amb qui debutaria en primera divisió a la 89/90, en la qual jugaria 28 partits i marcaria 2 gols. A l'any següent marxa a l'Atlètic de Madrid. A l'equip matalasser romandria quatre anys, sent només titular la temporada 93/94 (26 partits i 5 gols). Amb l'Atlético guanya dues Copes del Rei: 1991 i 1992.
L'estiu de 1994 fitxa pel Sevilla FC, on només juga 9 partits el primer any i 20 el segon. La temporada 96/97 baixa a Segona per militar al Deportivo Alavés, on qualla una bona temporada, però no té continuïtat i a l'any següent fitxa pel CF Extremadura. Eixe any els d'Almendralejo retornarien a primera divisió, però el migcampista només jugaria en 4 partits.

## Enllaços externs

* Fitxa de Pedro
# Otó de Lovaina

Otó de Lovaina (mort al voltant de 1040 ?) fou comte de Lovaina i Brussel·les del 1038 a vers el 1040 o 1041. Ell era el fill d'Enric I de Lovaina i Brussel·les i la seva muller de nom desconegut. La seva existència està en disputa.
D'acord amb les cròniques dels ducs de Brabant (segles XIV-XV), el seu successor fou el seu oncle Lambert II, però d'acord amb la Gudilae Vita (entre 1048-1051) Lambert II va succeir directament al seu germà Enric I de Lovaina.

## Referències

* Wikipèdia en francès
# Via Collatina Antica

La via Collatina Antica era una via romana que unia la ciutat de Roma amb la ciutat de Col·làtia, situada aigües amunt del riu Annio.
Sortia de Roma per la Porta Maggiore, com també ho feia la via Gabínia, que anava de Roma a Gabis, i la via Labicana, que portava a la ciutat de Labicum. Es dirigia cap a l'est en direcció a l'aqüeducte anomenat Aqua Virgo i passava prop de les seves fonts i finalment arribava a la ciutat de Col·làtia, a uns 15 km. al nord-est de Roma vora un afluent de l'Annio.

## Referències

* ↑ Lugli, Giuseppe. «Via Collatina». Enciclopedia Italiana. Treccani. [Consulta: 11 abril 2022].

## Vegeu també

* Llista de vies romanes
# Parma-La Spezia

La Parma-La Spezia és una competició ciclista italiana d'un sol dia que es disputa amb inici a Parma i acabant a La Spezia. Creada el 1995 està reservada a ciclistes amateurs i sub-23.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1995 | Sergio Previtali | | |
| 1996 | Fabio Sacchi | | |
| 1997 | Enrico Sacomanni | | |
| 1998 | Raffaele Luongo | | |
| 1999 | Raffaele Luongo | | |
| 2000 | Dmitry Gaynitdinov | | |
| 2001 | ? | ? | ? |
| 2002 | Maxim Rudenko | | |
| 2003 | Massimiliano Maisto | | |
| 2004 | Gene Bates | Alessandro Raisoni | Ashley Humbert |
| 2005 | ? | ? | ? |
| 2006 | Ashley Humbert | Michał Gołaś | Simone Stortoni |
| 2007 | Luca Zanasca | Damian Walczak | Andriy Buchko |
| 2008 | Fabio Negri | Frederico Pinton | Luca Dodi |
| 2009 | Enrico Peruffo | Jonathan Monsalve | Enrico Magazzini |
| 2010 | Carmelo Pantò | Matteo Busato | Matteo Mammini |
| 2011 | Marco Prodigioso | Vincenzo Ianniello | Rafael Andriato |
| 2012 | Paolo Simion | Marco Benfatto | Gianni Bellini |
| 2013 | Gianfranco Zilioli | Elia Zanon | Luca Pacioni |
| 2014 | Daniele Cavasin | Thomas Pinaglia | Francesco Rosa |
| 2015 | Davide Martinelli | Gianluca Milani | Luca Merelli |
| 2016 | Simone Bernardini | Niko Colonna | Alfio Locatelli |

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a museociclismo.it