OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edroy

Edroy és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 420 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Edroy tenia 420 habitants, 118 habitatges, i 101 famílies. La densitat de població era de 78 habitants per km².
Dels 118 habitatges en un 44,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,2% hi vivien parelles casades, en un 19,5% dones solteres, i en un 13,6% no eren unitats familiars. En l'11,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,1% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 17,1% de 45 a 60 i un 12,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.000 $ i la renda mediana per família de 28.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.705 $ mentre que les dones 17.344 $. La renda per capita de la població era de 9.787 $. Aproximadament el 15,6% de les famílies i el 13,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Edroy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Edroy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Cípsela (Arcàdia)

Cípsela (en grec antic Κύψελα, llatí: Cypsela) fou una fortalesa del districte de Parràsia, a l'Arcàdia.
Es diu que la va bastir Cípsel, i era al nord-oest de Megalòpolis. Ocupat el districte per la ciutat estat de Mantinea a la segona meitat del segle v aC, els mantineus hi varen establir una guarnició, però els en feren fora els espartans, fins llavors aliats de Mantinea, que van restablir la independència de Parràsia el 421 aC. Es desconeix la seva situació exacta.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1056. ISBN 9788441224223.
* ↑ Smith, William (ed.). «Cypsela». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponès, 5.33.
* ↑ Talbert, Richard (ed. 2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World Arxivat 2018-12-22 a Wayback Machine. Princeton University Press. pàg.58
# Ciríac I de Kakhètia

Ciríac I de Kakhètia (en georgià: კვირიკე I) fou un príncep deKakhètia i el fundador de la dinastia dels Kyriàcides o Ciriàquides, que va regnar del 893 al 918.

## Biografia

L'origen de Ciríac, que va regnar durant vint-i-cinc anys, no és pas conegut, tanmateix és potser el fill o més probablement el gendre de Padala I de Kahètia del qual dona el nom al seu fill i successor.
El 914 va haver d'enfrontar un atac dels àrabs dirigits per Abu'l Kasim que va prendre possessió de les fortalesa d'Ujarma i de Bochorma. La segona li fou restituïda després de la signatura d'un tractat de pau.
L'any següent, Ciríac I es va aliar amb el rei Constantí III d'Abkhàzia contra el seu veí oriental, el petit principat d'Herètia dirigit pel príncep Adarnases II Patrikios (913-943). Els dos aliats es van repartir les principals places fortes de l'Herètia i la fortalesa d'Orchobi va retornar a Kakhètia.

## Postérité

A la seva mort l'any 918, Ciríac I va tenir per successor el seu fill Padala II de Kakhètia.

## Bibliografia

* Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle: Tables généalogiques et chronologiques, 1990, p. 196 i 546.
* Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie, tome II : « Histoire du Héreth du Coukheth et du Cakheth », p. 141.
# Debrešte

Debrešte (en macedònic Дебреште) és un poble situat al municipi de Dolneni, al centre de Macedònia del Nord.
L'any 2002 es va realitzar un cens, afirmant que al poble hi havia una població de 2.424 habitants, dividits ètnicament de la següent manera:
* Turcs: 2.088
* Macedonis: 169
* Albanesos: 149
* Altres: 18

## Referències

* ↑ (macedònic)(anglès)Recensement de 2002
# Enneapterygius rufopileus

Enneapterygius rufopileus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu fins als 6 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia, Nova Caledònia, les Illes Loyauté, Fiji i Tonga.

## Referències

* ↑ «Enneapterygius rufopileus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* ↑ Kulbicki, M. i J.T. Williams, 1997. Checklist of the shorefishes of Ouvea Atoll, New Caledonia. Atoll Res. Bull. 444:26 p.
* ↑ Randall, J.E., 2005. Reef and shore fishes of the South Pacific. New Caledonia to Tahiti and the Pitcairn Islands. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 720 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dipodillus simoni

Dipodillus simoni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a Algèria, Egipte, Líbia, el Marroc i Tunísia. Els seus hàbitats naturals són les estepes i la terra arable. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg francès Eugène Louis Simon.

## Referències

* ↑ Granjon, L. Gerbillus simoni. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 25 juliol 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 380. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Eleccions papals abans del 1059

Les eleccions papals abans del 1059 es feien sense un procés fixat. Els papes, els bisbes de Roma i els dirigents de l'Església catòlica, sovint eren nomenats pels seus predecessors o per governants seculars. Si bé el procés sovint es caracteritzava per una certa capacitat d'elecció, les eleccions amb participació significativa del laïcat eren les excepcions a la regla, especialment quan les relcamacions dels papes de tenir més poder temporal es van concretar en els Estats Pontificis. La pràctica de la cita papal durant aquest període acabaria donant pas al jus exclusivae, un dret de veto exercit per les monarquies catòliques fins al segle xx.
La manca d'un procés institucionalitzat per la successió papal era propens a provocar cismes, i molts dels qui van reclamar ser papes abans del 1059 actualment són considerats antipapes per l'Església, tot i que la majoria no són. Per altra banda, el freqüent requisit d'aprovació secular dels papes elegits va allargar significativament els períodes de seu vacant i va debilitar el papat. El 1059, el Papa Nicolau II va tenir èxit en la limitació dels electors papals futurs en els cardenals amb In Nomine Domini, estandarditzant un model d'elecció papal que evolucionarà fins al conclave.

## Referències

* ↑ Baumgartner, 2003.
* ↑ Ekonomou, 2007.

## Bibliografia

* Baumgartner, Frederic J. Behind Locked Doors: A History of the Papal Elections. Palgrave Macmillan, 2003. ISBN 0-312-29463-8.
* Ekonomou, Andrew J. Byzantine Rome and the Greek Popes: Eastern influences on Rome and the papacy from Gregory the Great to Zacharias, A.D. 590–752. Lexington Books, 2007.
# Cípsela

«Cípsela» té aquests significats:
* Cípsela (Arcàdia), ciutat grega del districte de Parràsia, al Peloponnès
* Cípsela (Tràcia) (en), ciutat grega de Tràcia, predecessora de l'actual İpsala
* Cípsela (Hispània), ciutat mítica de la costa catalana, corresponent tal vegada amb Guíxols
* Cípsela (fruit), fruit simple indehiscent sec i monosperm, que es deriva d'un ovari ínfer compost amb un sol lòcul

## Vegeu també

* Cípsel
# Cine Diagonal

El Cine Diagonal estava ubicat a l'Avinguda Diagonal, 458 de Barcelona. Tenia una capacitat de 999 localitats. El projecte impulsat per José María Reyzábal es va inaugurar el 24 de febrer de 1961. El film seleccionat per a l'acte va ser El gran pescador de Frank Borzage.
A partir del 14 d'abril de 1963 la direcció del local anà a càrrec de l'empresa Balañá. La primera projecció d'aquesta nova etapa va ser Fedra de Jules Dassin. Va ser una sala que tot i tenir una decoració elegant no va destacar per res. Es podria considerar una sala impersonal, orientada al gran públic. L'estiu de 2003 va tancar les portes a causa de la davallada del nombre d'espectadors.

## Referències

* ↑ Munsó Cabús, Joan. Els cinemes de Barcelona. Barcelona: Edicions Proa, 1995.
* ↑ Torras Comamala, Jordi. Somnis de reestrena: Història dels cinemes de Gràcia. Barcelona: Taller d'Història de Gràcia, 1999.
* ↑ «"Lo que el viento se llevó” regresa con honores de estreno» (en castellà). La Vanguardia, 13-07-2001, p. 40 [Consulta: 5 juliol 2017].
* 1 2 Lahuerta Melero, Roberto. Barcelona sus cines de estreno, repertorio y arte y ensayo. Barcelona: Quarentena Ediciones, 2016.
# Dissociació induïda per col·lisió

La Dissociació induïda per col·lisió (en anglès, Collision-induced dissociation o CID, o Collisionally activated dissociation o CAD), és una tècnica d'espectrometria de masses per induir la fragmentació de molècules ionitzades en fase gas.
En aquest mode de fragmentació els ions són accelerats, normalment per un potencial elèctric que els confereix una elevada energia cinètica, i a continuació, se'ls fa col·lidir amb molècules neutres (sovint heli, nitrogen o argó). Durant la col·lisió part de l'energia cinètica es converteix en energia interna que sovint dona lloc al trencament d'un enllaç molecular i, conseqüentment, a la fragmentació de la molècula en fragments més petits. Aquests fragments llavors es poden analitzar mitjançant un espectròmetre de masses en tàndem.
La tècnica de dissociació induïda per col·lisió és utilitzada per diversos propòsits entre els quals cal destacar la determinació estructural i la seqüenciació de peptídica.

## Mecanismes de fragmentació

La fragmentació homolítica és el trencament d'un enllaç químic en el qual cadascun dels fragments reté un dels electrons d'enllaç.
La fragmentació heterolítica fa referència a la ruptura d'un enllaç químic en el qual els electrons d'enllaç queden en un únic fragment.

## Referències

* ↑ Wells JM, McLuckey SA «Collision-induced dissociation (CID) of peptides and proteins». Meth. Enzymol., 402, 2005, pàg. 148–85. DOI: 10.1016/S0076-6879(05)02005-7. PMID: 16401509.
* ↑ «Ion activation methods for tandem mass spectrometry». Journal of mass spectrometry : JMS, 39, 10, 2004, pàg. 1091–112. DOI: 10.1002/jms.703. PMID: 15481084.
* ↑ IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (2006–) "homolysis (homolytic)" (en anglès).
* ↑ IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (2006–) "heterolysis (heterolytic)" (en anglès).
# Epímone

En retòrica, s'anomena epímone a una figura que consisteix a repetir sense interval una mateixa paraula per donar èmfasi al que es diu, o a intercalar diverses vegades en una composició poètica un mateix vers o una mateixa expressió.

## Referències

* El contingut d'aquest article incorpora material del Volum 20 de l'Enciclopedia Universal Il·lustrada Europeo-Americana (Espasa), amb copyright anterior al 1944, que es troba en el domini públic.
* ↑ «Epímone». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Figura retórica de epímone a retoricas.com (castellà)
# Casa del pintor Joan Massanet

La casa del pintor Joan Massanet és un habitatge al nucli antic de la població de l'Escala i delimitada pels carrers pintor Joan Massanet, del Cargol i la Platja. Casa del pintor surrealista Joan Massanet (1899-1969) pintor surrealista nascut a l'Alt Empordà, on residí la gran part de la seva vida. Fou farmacèutic de l'Escala i alcalde d'aquesta mateixa població entre els anys 1959 i 1966. La seva pintura surrealista adquireix en els anys 20 la seva plenitud, sent una obra poètica i mística. El pintor va mantenir una obra d'amistat i admiració per Dalí i se situa dintre de l'òrbita d'altres surrealistes com Àngel Planells i Cruañas, Esteban Francés i Remedios Varo.
Edifici plurifamiliar de planta irregular, format per dos cossos adossats. L'edifici principal presenta la coberta a quatre vessants i consta de planta baixa, dos pisos i altell. L'edifici ha estat profundament rehabilitat, conservant com a elements de la construcció original dues obertures localitzades a la façana al Carrer del pintor Joan Massanet. Es tracta del portal principal d'accés a l'interior, amb els muntants bastits amb carreus de pedra i la llinda plana gravada amb la llegenda "AVE MARIA SIN PECADO CONCEBIDA". Al costat hi ha un antic portal rectangular emmarcat amb pedra, actualment convertit en finestra. La resta d'obertures presents a l'edifici, ja sigui els balcons dels pisos superiors, els finestrals de la planta baixa o els de l'altell, han estat restituïts. De la façana principal, destaca una bomba encastada a la cantonada, que fou llançada el 24 de maig de 1809.
Tota la construcció, recentment rehabilitada, presenta el parament arrebossat i pintat de color groguenc, amb les cadenes cantoneres bastides amb carreus de pedra escairats. A la cantonada de l'edifici es pot apreciar una bomba incrustada a la paret que fou llançada el 24 de maig de 1809.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa del pintor Joan Massanet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Circle (Montana)

Circle és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 644 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Circle tenia 644 habitants, 291 habitatges, i 185 famílies. La densitat de població era de 314,7 habitants per km².
Dels 291 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56% hi vivien parelles casades, en un 5,5% dones solteres, i en un 36,1% no eren unitats familiars. En el 34,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 21,7% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 27.500 $ i la renda mitjana per família de 36.354 $. Els homes tenien una renda mitjana de 28.125 $ mentre que les dones de 12.917 $. La renda per capita de la població era de 13.412 $. Aproximadament el 16,2% de les famílies i el 18,3% de la població estaven per sota del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Circle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Circle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Dipodillus rupicola

Dipodillus rupicola és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de la riba dreta del riu Níger en el seu curs per Mali. Els seus hàbitats naturals són les zones rocoses i els penya-segats envoltats per la sabana seca. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Granjon, L. Gerbillus rupicola. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 30 juny 2015.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Eleccions parlamentàries armènies de 2003

Les eleccions parlamentàries armènies de 2003 foren dutes a terme el 25 de maig de 2003 per a renovar els 131 membres de l'Assemblea Nacional Armènia. El més votat fou el Partit Republicà d'Armènia i el seu cap Andranik Margaryan fou nomenat primer ministre. La participació fou del 60%.
Aquestes eleccions foren fortament criticades per l'oposició i els observadors de l'OSCE consideraren que hi havia hagut frau i que no s'ajustaven als standarts democràtics mínims.

## Resultats

Resum dels resultats de les eleccions a l'Assemblea Nacional Armènia (Azgayin Zhoghov) de 25 de maig de 2003
| Partits | Vots | % | Escons | +/– |
| Partit Republicà d'Armènia (Hayastani Hanrapetakan Kusaktsutyun, "Հայաստանի Հանրապետական կուսակցություն") | 278.029 | 23,5 | 31 | |
| Justícia (Ardarutyun, "Արդարություն") | 160.896 | 13,6 | 14 | |
| Govern de la Llei (Orinants Erkir, "Օրինաց Երկիր") | 146.035 | 12,3 | 12 | +6 |
| Federació Revolucionària Armènia (Hay Heghapokhakan Dashnaktsutiun, "Հայ Հեղափոխական Դաշնակցություն") | 135.096 | 11,4 | 11 | +2 |
| Unitat Nacional (Azgayin Miabanutyun, "Ազգային Միաբանություն") | 103.938 | 8,8 | 9 | |
| Partit Laborista Unit (Miavorvats Ashkhatankayin Kusaksutyun, "Միավորված աշխատանքային կուսակցություն") | 67.531 | 5,7 | 6 | |
| Unió Liberal Democràtica d'Armènia (Hayastani Zhoghovrdavarakan Azatakan Miyutyun, "Հայաստանի Ժողովրդավարական Ազատական Միություն") | 55.443 | 4,6 | - | |
| Pàtria Poderosa (Hzor Hayrenik, "Հզոր Հայրենիք") | 39.585 | 3,3 | - | - |
| Partit Liberal Democràtic d'Armènia (Hayastani Ramgavar Azatakan Kusaktsutyun, "Հայաստանի Ռամկավար Ազատական Կուսակցություն") | 34.108 | 2,9 | - | |
| Dignitat, Democràcia, Mare Pàtria | 33.605 | 2,8 | - | |
| Unió d'Industrials i Dones (Artunaperogneri yev Kanants Miytyun) | 24.388 | 2,04 | - | |
| Partit Comunista Armeni (Hayastani Komunistakan Kusaktsutyun, "Հայաստանի կոմունիստական կուսակցություն") | 24.991 | 2,11 | - | |
| Partit Popular (Zhoghovrdakan Kusaktsutyun, "Ժողովրդական կուսակցություն") | 13.214 | 1,1 | — | |
| Llei i Unitat (Iravunk ev Miabanutiun) | 10.955 | 1,0 | — | -6 |
| Partit Laborista Panarmeni | | | 1 | |
| Partit República (Hanrapetutyun, "Հանրապետություն") | | | 1 | ±0 |
| Altres | | | 36 | |
| Total | 1.184.726 | 100.0 | 131 | — |
| Fonts: Comissió Central Electoral Arxivat 2019-11-10 a Wayback Machine. |||||

## Enllaços externs

* Web oficial del Parlament armeni / Ազգային Ժողովի Կայքէջ
# Cine Diamante

El Cinema Diamante es trobava al Carrer de la Riera d'Horta, 44, de Barcelona i, juntament amb el cinemes Astor i Virrey, completava l'oferta cinematogràfica del barri de Santa Eulàlia de Barcelona. Disposava d'un aforament de 910 butaques en una platea sense amfiteatre (altres fonts donen 736 butaques) i fou inaugurat el 26 de gener de 1963 amb la projecció de Els quatre genets de l'apocalipsi, i inicialment es posicionà com a sala de cinema de barri, amb un programa doble de reestrenes cinematogràfiques.
En un principi, la gestió de la sala fou a càrrec d'Ana Ibáñez Beltran, que n'havia estat la promotora i que era també la propietària dels cinemes Mahón i Iberia. A partir de l'1 de desembre de 1975 l'empresa CINESA n'assumí la gestió, moment a partir del qual les estrenes cinematogràfiques començaren a arribar abans al barri.
A partir de 1981 passà a ser un cinema d'estrena i, a més d'incorporar les darreres novetats com la trilogia de La guerra de les galàxies, aprofità la popularitat de les pel·lícules de classificació S per garantir l'afluència d'espectadors.
La sala continuà en actiu fins al 30 de juny de 1984, quan va tancar les portes com a sala de visionat amb la projecció de la pel·lícula La boum 2 (estrenada amb el títol 15 años recién cumplidos), de Claude Pinoteau. Posteriorment, passà uns anys tancada fins que el local fou reconvertit en supermercat. Actualment al local hi ha supermercat de la cadena Condis.

## Referències

* ↑ Ricard. «El Tranvía 48: Memorias de un cinéfilo de barrio V: cine Diamante», 08-06-2009. [Consulta: 3 gener 2018].
* ↑ Bar.cel.ona.uta. «BARCELOFÍLIA: CINE DIAMANTE. Riera d'Horta 44 (1963-1984)», dijous, 11 d'abril 2013. [Consulta: 3 gener 2018].
* ↑ LAHUERTA MELERO, Roberto. Cines de barrio: Sant Andreu, Horta-Guinardó i Nou Barris. Barcelona: Arxiu Històric de Roquetes Nou Barris, 2013.