OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illes Diego Ramírez

Les Illes Diego Ramirez són un grup de petites illes i illots de Xile, ubicades a uns cent quilòmetres al sud-oest del Cap d'Hornos i a 93 km al SSW de les Illes Ildefonso, Al Passatge de Drake, i a uns 790 km al nord-oest de les Illes Shetland del Sud (Antàrtida), tenen 8 km de nord a sud entorn de la latitud 56° 32,2′.

## Geografia

L'arxipèlag es compon de dos grups separats per un estret canal de 3 km. Les illes són cobertes per vegetació herbàcia, molsa i líquens. El clima és de tundra isotèrmica amb abundoses precipitacions al llarg de l'any i amb forts vents de l'oest. La temperatura mitjana del mes més càlid (febrer) és de 7,5 °C; del mes més fred (juliol), 3,2 °C. El total de pluja de l'any és de 1.368 litres.

## Història

Del punt de vista occidental, les illes foren descobertes el 12 de febrer de 1619 pels germans Bartolomé i Gonzalo Nodal i li donarem el nom del cosmògraf Diego Ramírez de Arellano. Durant 156 anys van ser les terres més australs mai descobertes fins que el 1775 es van descobrir les Illes Sandwich del Sud.
Hi ha instal·lada una estació meteorològica xilena des de 1957. Són un important lloc de nidificació d'aus marines com l'albatros i el petrell gegant.
L'any 2022, Ricardo Rozzi et al. va identificar Subantarctic rayadito (Aphrastura subantarctica) com una nova espècie d'ocell endèmica de les illes Diego Ramírez. Els individus de rayadito subantàrtics havien estat identificats anteriorment com a pertanyents a l'espècie Aphrastura spinicauda (Cuaespinós alabarrat).

## Referències

* ↑ Dingwall, P.R., ed. (1995). Progress in Conservation of the Subantarctic Islands, p. 107. The World Conservation Union. ISBN 2-8317-0257-7.
* ↑ Dingwall (1995), p. 109.
* ↑ «Islas Diego Ramírez y Rocas Norte». BirdLife Data Zone. BirdLife International, 2020. [Consulta: 13 December 2020].
* ↑ Rozzi, Ricardo; Quilodrán, Claudio S.; Botero-Delgadillo, Esteban; Napolitano, Constanza; Torres-Mura, Juan C.; Barroso, Omar; Crego, Ramiro D.; Bravo, Camila; Ippi, Silvina «The Subantarctic Rayadito (Aphrastura subantarctica), a new bird species on the southernmost islands of the Americas». Scientific Reports. Springer, vol. 12, 1, 26-08-2022, pàg. 13957. Bibcode: 2022NatSR..1213957R. DOI: 10.1038/s41598-022-17985-4. ISSN: 2045-2322. PMC: 9418250. PMID: 36028531.

## Enllaços externs

* Carta de les illes feta per l'expedició Beagle
# Eschbourg

Eschbourg (en alsacià Eschburi) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 499 habitants. Limita al nord-est amb la Petite-Pierre, a l'est amb Neuwiller-lès-Saverne, al sud-est amb Eckartswiller, al sud-oest amb Vilsberg i Pfalzweyer, i al nord-oest amb Schœnbourg i Lohr.
Forma part del cantó d'Ingwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes de Hanau-La Petite Pierre.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 685 | 686 | 626 | 574 | 522 | 499 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Edouard Jung | |
| 2008- | Danny Oster | |
# Estructures de Yonaguni

Les estructures de Yonaguni (与那国海底構造物 Yonaguni kaitei kōzōbutsu$^?$) són un conjunt d'estructures descobertes sota el mar a l'illa japonesa de Yonaguni, a la prefectura d'Okinawa, el 1985 pel submarinista japonès Kihachirō Aratake.
Es tracta d'una estructura megalítica, que probablement s'ubicava fora el mar durant les eres glacials, amb formes que alguns científics afirmen que foren tallades per éssers humans.
Masaaki Kimura, geòleg marí de la Universitat de Ryukyu, afirma que l'home hauria modificat fa 10.000 anys aquesta estructura d'origen natural quan encara no es trobava submergida. Kimura i el seu equip del Centre Geològic Oceanogràfic foren els primers en cartografiar l'estructura, que recorda una piràmide escalonada, el 1992.
Alguns investigadors creuen que es tractaria dels vestigis d'una antiga civilització perduda del Pacífic.
Si aquestes teories fossin certes estaríem parlant del monument humà més antic mai descobert, però altres experts es mostren escèptics i afirmen que les estructures de Yonaguni són només conjunts rocosos de formació natural causada per l'acció de l'erosió marítima.

## Referències

* ↑ Hancock, Graham. Fingerprints of the Gods (en anglès). Three Rivers Press, 1996.
* ↑ Schoch, Robert. Voices of the Rocks (en anglès). Harmony, 1999.
* 1 2 Los Grandes misterios de la História (en castellà). 2020. Barcelona: Penguin Random House Grupo Editorial, p. 55-70. ISBN 9788466354400.
* ↑ «Japan's Ancient Underwater "Pyramid" Mystifies Scholars» (en anglès), 19-09-2007. [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «El misterio de Yonaguni: las estructuras submarinas que la ciencia no puede explicar». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Cómo es Yonaguni, la misteriosa "ciudad" sumergida de Japón» (en castellà), 30-05-2021. [Consulta: 6 març 2022].
# La defensa del Sampo

La defensa del Sampo (en finès: Sammon puolustus) és un quadre de 1896 del pintor finlandès nacionalista-romàntic Akseli Gallen-Kallela, que s'exposa al Museu d'Art de Turku. La pintura il·lustra un passatge del Kalevala, l'epopeia nacional finlandesa, compilada per Elias Lönnrot al segle xix. L'esbós es va finalitzar l'any 1894.
La dimensions de la pintura són 122 × 125 cm. L'escena retratada apareix a la runa 43 de l'èpica, on l'heroi Väinämöinen, empunyant una espasa, ha robat el preciós artefacte Sampo de la bruixa malvada Louhi, i ella, després d'haver pres la forma d'un ocell gegant, està tractant de recuperar-lo. La lluita pel Sampo té una connotació més profunda com una batalla per l'ànima de Finlàndia.

## Recepció

Quan la pintura es va exhibir per primera vegada, va rebre una gran atenció i va ser considerada com la millor peça de Gallen-Kallela. La visió de l'autor sobre Väinämöinen, com un guerrer, es va veure com un trencament radical de la típica representació com un savi vell de barba grisa. A la pintura, el llarg pèl i barba blanca de Väinämöinen contrasten amb el seu cos fort i musculós.
La pintura va ser originalment encarregada per un ric mecenes de Hèlsinki, Salomo Wuorio, per al seu saló menjador. Segons Gallen-Kallela, no obstant això, l'acord es va trencar de manera amistosa quan la seva dona va tenir una reacció extremadament negativa en veure l'obra acabada. Posteriorment, l'Associació de les Arts de Turku (Turun taideyhdistys) va comprar l'obra per 4000 marcs.
Gallen-Kallela va crear una còpia fidedigne de l'obra en un fresc per a la galeria finesa de l'Exposició Universal de París (1900), que va ser destruïda al final de l'esdeveniment. L'esbós de 146 × 152 cm. traçat sobre paper, un any abans, encara es conserva i pertany a les col·leccions del museu d'art Ateneum. L'any 1928 va crear una segona còpia, aquesta pel Museu Nacional de Finlàndia, situat a Hèlsinki, on hi roman a dia d'avui de 2020.

## Referències

* 1 2 «Akseli Gallen-Kallelan Kalevala-taide» (en finès). kalevalaseura.fi. Arxivat de l'original el 9 d’abril 2016. [Consulta: 19 juliol 2017].
* 1 2 3 «Akseli Gallen-Kallela (1865–1931): Sammon puolustus, 1896» (en finès). Museu d'Art de Turku. [Consulta: 18 gener 2017].
* ↑ «Sammon puolustus, luonnos Pariisin paviljongin kupolifreskoihin» (en finès). Finna.fi. [Consulta: 19 juliol 2017].
# Glenmoor

Glenmoor és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 2.192 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Glenmoor tenia 2.192 habitants, 877 habitatges, i 637 famílies. La densitat de població era de 302,3 habitants/km².
Dels 877 habitatges en un 28,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,6% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 27,3% no eren unitats familiars. En el 22,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 18,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.383 $ i la renda mediana per família de 36.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.452 $ mentre que les dones 17.209 $. La renda per capita de la població era de 14.809 $. Aproximadament el 4,6% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Glenmoor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Glenmoor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# El general de la Rovere

El general de la Rovere (títol original en italià Il generale della Rovere) és una coproducció italo-francesa dirigida per Roberto Rossellini i estrenada l'any 1959. El film està basat en la novel·la de Indro Montanelli basada així mateix en una història real. Ha estat doblada al català.

## Argument

Gènova, 1944, durant l'era de la República Social Italiana. El petit lladre Emmanuele Bardone (interpretat per Vittorio De Sica) és contractat pel Tercer Reich per a fer-se passar per un líder del Resistència italiana, el general Della Rovere, i infiltrar-se en un grup de resistència. presoners en una presó de Milà. A poc a poc, Bardone es perd a si mateix en el seu paper i no sols fingeix ser un heroi de la resistència, sinó que en realitat s'hi converteix, primer animant als seus companys de presó a mostrar coratge i finalment acceptant la mort per afusellament en lloc de trair a un altre líder de la resistència empresonat.

## Repartiment

* Vittorio De Sica: Vittorio Emanuele Bardone/Grimaldi
* Hannes Messemer: SS Col. Müller
* Vittorio Caprioli: Aristide Banchelli
* Sandra Milo: Olga
* Giovanna Ralli: Valeria
* Maria Greco: Madama Vera
* Herbert Fischer: Sargento alemán
* Anne Vernon: Clara Fassio
* Franco Interlenghi: Antonio Pasquali
* Ivo Garrani: cap de partisans
* Linda Veras: assistent alemany

## Premis i distincions
### Mostra Internacional de Cinema de Venècia

| Any | Categoria | Proposat | Resultat |
| 1959 | Lleó d'Or | Roberto Rossellini | Guanyador |
| 1959 | Menció especial | Roberto Rossellini | Guanyador |
| 1959 | Premi OCIC | Roberto Rossellini | Guanyador |

## Influències culturals

La transformació de Emmanuele Bardone, el protagonista de la pel·lícula, de col·laboradora de l'Eix a heroi de la resistència anti nacionalsocialista, ha estat comparada pels comentaristes polítics espanyols amb la història de vida de Adolfo Suárez, l'espanyol primer ministre que va supervisar la transició a la democràcia a la fi de la dècada de 1970. En concret, Javier Cercas dedica l'últim capítol d' Anatomía de un instante per explorar els paral·lelismes entre Bardone i Suarez.

## Referències

* ↑ Igor Principe. «Montanelli portò la storia anche nel cinema», 01-03-2018. Arxivat de l'original el 2012-09-10. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ El general de la Rovere a esadir.cat
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.«festival-cannes.fr». Arxivat de l'original el 25 d'octubre de 2016.
* ↑ Javier Cercas. Bloomsbury. The Anatomy of a Moment: Thirty-five Minutes in History and Imagination, 2011, p. 310–314. ISBN 978-1-60819-491-9.
# Geràsimos Skiadaréssis

Geràsimos Skiadaréssis (grec: Γεράσιμος Σκιαδαρέσης) (Patres, 18 de desembre de 1960) (grec: Γεράσιμος Σκιαδαρέσης) és un actor grec, que treballa principalment als Estats Units, famós per haver actuat a La mandolina del capità Corelli de 2001 en el paper de Mr. Stamatis, un dels soldats grecs. El 2017 va fer de mossèn Theodosiu a Suburra - La serie de Netflix.

## Filmografia parcial

* Topio stin omichli, dirigida per Theo Angelopoulos (1988)
* To meteoro vima tou pelargou, dirigida per Theo Angelopoulos (1991)
* La mandolina del capità Corelli, dirigida per John Madden (2001)
* Apartament a Atenes, dirigit per Ruggero Dipaola (2012)
* Suburra - La serie, dirigida per Michele Placido - Sèrie de televisió, 6 episodis (2017)

## Premis

* XI edició de la Mostra de València: Menció a la millor interpretació masculina per Dexiotera tis dexias de Nikos Antonakos.

## Referències

* ↑ «Μπέσυ Μάλφα – Γεράσιμος Σκιαδαρέσης: Δείπνο με την κουμπάρα τους, Λήδα Ματσάγγου! [pics]» από tlife.gr. Δημοσιεύθηκε 07/05/2018. Αρχειοθετήθηκε 15/02/2019. Ανακτήθηκε 15/02/2019.
* ↑ «Γεράσιμος Σκιαδαρέσης: Οι δύσκολες στιγμές που αντιμετώπισε η Μπέσυ Μάλφα» της Μαρίας Παπαϊωάννου στο peoplegreece.com. Δημοσιεύθηκε 22/10/2016. Αρχειοθετήθηκε 14/12/2017. Ανακτήθηκε 15/02/2019.
* ↑ Valencia premia al cine árabe, La Vanguardia, 21 d'octubre de 1990
# Imago Mundi

* No s'ha de confondre amb Imago Mundi (revista).
Imago Mundi (Ymago Mundi) és el títol de diversos llibres, dels quals el més famós és un llibre de cosmografia, publicat per primer cop el 1410 pel teòleg francès Pierre d'Ailly.

## Descripció

El llibre és en realitat una sèrie de 12 tractats, inclòs el primer, titulat Tractatus d'Imagine Mundi. Que circula principalment en forma de manuscrit. Al voltant de 1583 la primera edició impresa (gravat en fusta) a Lovaina.
D'Ailly segons els autors antics, com Aristòtil, Ptolemeu Plini el Vell dels pares de l'Església com Sant Agustí dels escriptors àrabs, com Averrois o Avicenna. Una de les seves fonts preferides és l'Opus Majus de Roger Bacon i no dubta a assenyalar les contradiccions entre els diferents autors.
El llibre està il·lustrat amb un mapa del món, encara influït per mapes T-O ( Orbis Terrarum) de l'edat mitjana. A diferència de la majoria dels mapes medievals té el nord a la part superior de la pàgina. La terra apareix com un món dividit en zones climàtiques, i les superfícies terrestres es recullen en l'hemisferi nord.

## Conseqüències

Christopher Columbus de propietat d'una còpia més tard (al voltant de 1.487?) De l'obra de Pierre d'Ailly quan es va embarcar en el seu primer viatge a Amèrica. Aquest exemplar anotat de la seva mà es conserva a la biblioteca de Columbine Sevilla.
L'expressió Imago Mundi va ser presa com a títol d'altres llibres, incloent-hi una història dels Jesuïtess.

## Vegeu també

* Pierre d'Ailly
* Ptolemeu ( Almagest )
* Isidor de Sevilla (Etimologies))
* Roger Bacon (majus: "Opus" )
* Imago Mundi (Babilònia)

## Bibliografia

* Edmond Buron, ymages mundi, Pierre d'Ailly, el cardenal de Cambrai i Canceller de la Universitat de París (1350-1420) , text llatí i traducció al francès, Maisonneuve Hermanos Editores, 1930

## Referències

* 1 2 3 html Imago Mundi (Anglès)
# Eleazar

Eleazar és el nom dels següents personatges:
* Eleazar (rebesavi de Jesús)
* Eleazar, Summe Sacerdot d'Israel
* Eleazar ben Simó, cap dels rebels jueus durant la Primera guerra judeoromana (66-70). contra els líders romans Vespasià i Titus
* Eleazar Jiménez Zerquera (Ciego de Ávila, 1928 - 2000), jugador d'escacs cubà que tenia el títol de Mestre Internacional
* Eleazar màrtirpersonatge jueu que apareix al Segon llibre dels Macabeus
# Llista de municipis de Múrcia

La Regió de Múrcia és una comunitat autònoma uniprovincial, constituïda a l'empara de la Constitució Espanyola de 1978, i té 45 municipis.
| Nom | Capital | Pob. (2006) | Extensió (km²) | Densitat (2006) |
| Abarán | Abarán | 12919 | 114.94 | 112.39 |
| Águilas | Águilas | 32450 | 251.77 | 128.88 |
| Albudeite | Albudeite | 1402 | 17.02 | 82.37 |
| Alcantarilla | Alcantarilla | 38584 | 16.24 | 2375.86 |
| Alcázares, Los | Alcázares, Los | 13355 | 19.82 | 673.81 |
| Aledo | Aledo | 1405 | 49.74 | 28.24 |
| Alguazas | Alguazas | 8177 | 23.74 | 344.43 |
| Alhama de Múrcia | Alhama de Múrcia | 18779 | 311.55 | 60.27 |
| Archena | Archena | 16707 | 16.40 | 1018.71 |
| Beniel | Beniel | 10085 | 10.06 | 1002.48 |
| Blanca | Blanca | 6103 | 87.32 | 69.89 |
| Bullas | Bullas | 11852 | 82.17 | 144.23 |
| Calasparra | Calasparra | 9969 | 184.90 | 53.91 |
| Campos del Río | Campos del Río | 2132 | 47.29 | 45.08 |
| Caravaca de la Cruz | Caravaca de la Cruz | 25257 | 858.76 | 29.41 |
| Cartagena | Cartagena | 208609 | 558.08 | 373.79 |
| Cehegín | Cehegín | 15553 | 299.29 | 51.96 |
| Ceutí | Ceutí | 8910 | 10.25 | 869.26 |
| Cieza | Cieza | 34735 | 367.02 | 94.64 |
| Favanella (Abanilla) | Favanella | 6333 | 235.62 | 26.8 |
| Fortuna | Fortuna | 8665 | 149.33 | 58.02 |
| Fuente Álamo de Múrcia | Fuente Álamo de Múrcia | 14261 | 273.53 | 52.13 |
| Iecla (Yecla) | Iecla | 33964 | 605.64 | 56.07 |
| Jumella (Jumilla) | Jumella | 24124 | 969.00 | 24.89 |
| Librilla | Librilla | 4243 | 56.50 | 75.09 |
| Llorca (Lorca) | Llorca | 89936 | 1675.21 | 53.68 |
| Lorquí | Lorquí | 6493 | 15.75 | 412.25 |
| Massarró (Mazarrón) | Massarró | 30841 | 318.87 | 96.71 |
| Molina de Segura | Molina de Segura | 57431 | 169.50 | 338.82 |
| Moratalla | Moratalla | 8414 | 954.82 | 8.81 |
| Mula | Mula | 16283 | 634.06 | 25.68 |
| Múrcia (Murcia) | Múrcia | 416996 | 885.96 | 470.67 |
| Oxós (Ojós) | Oxós | 559 | 45.28 | 12.34 |
| Pliego | Pliego | 3713 | 29.43 | 126.16 |
| Puerto Lumbreras | Puerto Lumbreras | 12881 | 144.81 | 88.95 |
| Ricote | Ricote | 1527 | 86.67 | 17.61 |
| San Javier | San Javier | 27622 | 75.10 | 367.80 |
| Sant Pere del Pinatar (San Pedro del Pinatar) | San Pedro del Pinatar | 21234 | 22.32 | 951.34 |
| Santomera | Santomera | 13919 | 44.20 | 314.90 |
| Torre-Pacheco | Torre-Pacheco | 28152 | 189.40 | 148.63 |
| Torres de Cotillas, Las | Torres de Cotillas, Las | 18842 | 38.78 | 485.86 |
| Totana | Totana | 28360 | 288.93 | 98.15 |
| Ulea | Ulea | 955 | 40.04 | 23.85 |
| Unión, La | Unión, La | 16082 | 24.79 | 648.72 |
| Villanueva del Río Segura | Villanueva del Río Segura | 1853 | 13.18 | 140.59 |
# Ferdinand Guérin

Ferdinand Guérin (París, 1900 - Barcelona, 4 de setembre de 1970), conegut també com a Fernando Guérin Dumont, fou un violinista francès. El seu fons es conserva a la Biblioteca de Catalunya.
Inicià els estudis musicals amb el seu pare, Alphonse Guérin. El 1910 ingressà al Conservatori de París i el 1912 a la Schola Cantorum, on fou deixeble de Martin-Pierre Marsick, Narcisse-Augustin Lefort i Armand Parent. Ben aviat feu concerts i sessions privades a França i Espanya. Visqué a París fins al 1917 i posteriorment fixà la seva residència a Barcelona.
El 1926 fundà el Quartet Ibèric, del qual també formaren part Josep Doncel, Gracià Tarragó i Ferran Pérez Prió, substituït més tard aquest darrer per Mario Vergé. Als anys 40 formà part del Quinteto Gálvez, junt amb Gracià Tarragó, Josep Trotta, Salvador Prió i Rafael Gálvez. També fou membre del Trío Suñé, format juntament amb Juan Armengol i José Suñé Tomás. Exercí de professor a l'Acadèmia Longás i a l'Acadèmia Ardévol. El 1927 fou nomenat professor de violí del Conservatori del Liceu, on, a més, dirigí la classe de música de cambra. Actuà com a violí solista a l'Orquestra Pau Casals el 1926 i 1928, així com a l'Orquestra del Gran Teatre del Liceu, l'Orquestra Ardèvol i l'Orquestra Filharmònica de Barcelona, on fou sol·licitat pel seu director, el mestre Joan Manén. Tingué dos fills, Joaquim i Manuel, també violinistes. Joaquim Guérin formà part del quartet de corda “Ars Nova” i del Quartet Clàssic Català, essent també lutier.

## Referències

* ↑ Esquela publicada dins La Vanguardia (5 de setembre de 1970), p. 20.
* ↑ Pena, Joaquim; Anglès, Higini. Diccionario de la Música Labor (en castellà). Vol. 1. Barcelona: Labor, 1954, p. 1169.
* ↑ Ricart Matas, J. Diccionario biográfico de la música (en castellà). Barcelona: Iberia, 1966, p. 434.
* ↑ Diccionario enciclopédico de la música (en castellà). Vol. 2. Barcelona: Central Catalana de Publicaciones, p. 576-577.
* ↑ El Garric, 74, 01-04-2009.

## Enllaços externs

* Fons Ferdinand Guérin de la Biblioteca de Catalunya
# Laminectomia

Una laminectomia és un procediment quirúrgic que elimina una porció de la vèrtebra anomenada làmina, que forma part de la paret posterior del canal vertebral. És una operació important de la columna vertebral amb teixit cicatricial residual i pot provocar la síndrome postlaminectomia. Segons el problema, poden ser possibles alternatives més petites, per exemple, petits procediments endoscòpics (discectomia endoscòpica), sense eliminació de la làmina.

## Referències

* ↑ «Laminectomy». Mayo Clinic, 07-07-2011. [Consulta: 20 desembre 2012].
# Gobiopsis arenaria

Gobiopsis arenaria és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 1,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Ryukyu, Taiwan i Hong Kong.

## Referències

* ↑ Steindachner, F. 1861. Beiträge zur Kenntniss der Gobioiden. Sitzungsber. Math.-Naturwiss. Classe K. Akad. Wiss. Wien v. 42 (for 1860): 283-292, Pl. 1.
* ↑ «Gobiopsis arenaria». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Masuda, H., K. Amaoka, C. Araga, T. Uyeno i T. Yoshino 1984. The fishes of the Japanese Archipelago. Vol. 1. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 437 p.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.