OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coma de Palomera

La Coma de Palomera és una coma del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Rivert.
Està situada al sud-oest de Serradell i al nord-oest de Rivert, a prop i al sud-oest de Roca Palomera i a migdia de les Campanetes. A llevant de la Roca Espatllada i del Turó dels Graus, l'Obaga de Palomera s'estén al sud i sud-oest de la coma homònima.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Concurs televisiu

Un concurs televisiu o concurs de televisió és un programa televisiu en què els participants, sigui sols, en parella o en equip, han de respondre a qüestions o realitzar proves diverses amb la finalitat d'obtenir punts, amb les quals sovint poden obtenir un premi. Tenen el seu origen en programes similars que s'emetien per la ràdio a mitjan segle xx. Tot sovint, són franquícies creades per una emissora o una companyia especialitzada. Si un concurs té bons resultats d'audiència, se’n venen els drets per a realitzar-ne versions adaptades a altres països i llengües. De vegades, els concursos formen part d'un altre programa, habitualment de varietats. En tenir per certs intel·lectuals una mala reputació de «mer divertiment ximple», concursos com ara La caixa sàvia o El gran dictat van provar que la divulgació cultural i el concurs televisiu «poden anar de bracet». «El fet que la majoria experimenti més plaer davant d'un concurs televisiu que davant d'un llibre no anuncia el final de la literatura, sinó simplement que en els valors de la nostra societat no ocupa un lloc preferent.»
Una variant n'és el xou d'impacte, un concurs en realitat al qual dia rere dia els participants són eliminats per fracassar a proves o per vot popular de l'audiència.
Alguns dels concursos més populars a Catalunya han estat Filiprim, Vostè jutja, El gran dictat, Tres pics i repicó, Setciències, Bocamoll, Amor a primera vista…
Els premis poden adverar-se menys espectaculars que l'anunci, perquè, entre d'altres, a l'Estat Espanyol, Hisenda els grava quan són superiors a 2500 euros amb un impost de 21% i a més són sotmesos a l'impost sobre la renda (IRPF).

## Referències

* ↑ «game show» (en anglès). Cambridge English Dictionary. [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ Woisin, Matthias. Das Fernsehen unterhält sich : die Spiel-Show als Kommunikationsereignis (en alemany). Frankfurt del Main: P. Lang, 1989. ISBN 3-631-41568-0.
* ↑ Violan i Galán, Enric. Com fer un programa per a televisió : l'elaboració del projecte : de la idea a l'emissió. Barcelona: Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona, 2008, p. 41. ISBN 978-84-475-3347-3.
* ↑ Llovet, Jordi; Garcí i Berrio, Antonio. Teoría de la literatura : corrents de la teoria literària al segle XX. 1. ed. Barcelona: Columna, 1996, p. 166 (Biblioteca d'idees literàries). ISBN 84-8300-238-8.
* ↑ «Ha mort el periodista Josep Maria Bachs, l'home del Filiprim de TV3». NacióDigital, 17-11-2014 [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ Castellví i Roca, Albert «‘El gran dictat’ revelarà avui per què s'acaba». Ara, 26-12-2016.
* ↑ «Quin és el millor concurs televisiu de la història?». Ara, 26-04-2012.
# Hajtovka

Hajtovka és un poble i municipi d'Eslovàquia a la regió de Prešov, al nord-est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1427.
# Jardinera (mitjà de transport)

Una jardinera o pastera (a les Balears) és un carruatge de quatre o sis places, cobert al sostre i descobert als laterals, d'ús molt freqüent durant el segle xx. També es pot referir a un tramvia de les mateixes característiques que se sol emprar a l'estiu, com per exemple al tramvia de Sóller. Finalment, també s'anomena jardinera o autobús de pista els vehicles utilitzats per a transportar passatgers entre la terminal d'un aeroport i l'avió.

## Referències

* ↑ «Jardinera (mitjà de transport)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Jardinera (mitjà de transport)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 TERMCAT, CENTRE DE TERMINOLOGIA. Diccionari d'hoteleria i turisme. Barcelona: Edicions 62: TERMCAT, Centre de Terminologia, 2001. 201 p. (Diccionaris i obres de referència; 21) ISBN 84-297-4994-2; 84-393-5573-4
# Florennes

Florennes (en való Florêne) és un municipi belga de la Província de Namur a la regió valona. Comprèn les localitats de Florennes, Corenne, Flavion, Hanzinelle, Hanzinne, Hemptinne, Morialmé, Morville, Rosée, Saint-Aubin i Thy-le-Bauduin

## Administració

Llista des burgmestres successius :
| Période | Identité | Étiquette |
| -2000 | Louis Timmermans | Union des Onze Communes |
| 2000-2006 | Pierre Helson | Union des Onze Communes |
| 2006-2009 | Stéphane Lasseaux | Contact21 |
| 2009- | Pierre Helson | Union des Onze Communes |

## Agermanaments

* Longvic

## Personatges il·lustres

* Firmin Lambot ciclista
* Léon Scieur, ciclista
# Edicle

Un edicle o edícula (del llatí aediculum) és un edifici de petites dimensions. També es pot anomenar templet. Segons Plaute, en singular, aediculum, significa habitació, i Terenci explica que en plural, aedicula, és una caseta. S'utilitza normalment en el sentit de santuari.
Al món antic, es tractava sovint de petits altars o capelles afegides a les parets dels temples, diu Titus Livi, i d'algunes cases que servien com a tabernacle o reliquiari. Sovint, les edícules adjuntes a les cases incloïen els penats i els Lars. Altres vegades portaven la imatge del déu del carrer o del barri (vicus) on es trobaven. Petits templets semblants, anomenats naiskos, es trobaven a la religió grega, però el seu ús era estrictament religiós.
En les esglésies cristianes, els edicles que cobreixen els altars reben el nom de baldaquí. En l'art neoclàssic, els edicles són bastant freqüents, especialment per aixoplugar estàtues que serveixen d'ornamentació als jardins. Destaquen, per exemple, els que es troben al Parc del Laberint d'Horta, a Barcelona.

## Referències

* ↑ «Edicle». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Edicle al Diccionari de les arts del TERMCAT». [Consulta: 27 juny 2016].
* ↑ Plaute. Epídic, 402
* ↑ Terenci. Formió, 663
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXV, 9
* ↑ Smith, William (ed.). «Aedicula». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 14 juny 2022].
* ↑ Hellmann, Marie Christine. L'architecture grecque v 2, Architecture religieuse et funéraire,. París: Picard, 2006, p. 288. ISBN 9782708407633.
* ↑ Murray, Peter i Linda. The Oxford companion to Christian art and architecture. Oxford; Nova York: Oxford University Press, 1998, p. 5. ISBN 9780198661658.
* ↑ Lecea, Ignasi de (et al.). Art públic de Barcelona. Barcelona: Universitat de Barcelona : Ajuntament de Barcelona : Àmbit, 2009. ISBN 9788496645080.

## Vegeu també

* Baldaquí
* Templet
# Coma de Perauba

La Coma de Perauba és una coma del terme municipal de Conca de Dalt, en terres de l'antic municipi d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori de l'antic poble de Perauba.
Està situada a la vall per on discorre la llau de Perauba, entre el Roc de Sant Cristòfol, a ponent, i els Rocs del Comeller, a llevant.
# Classificació per equips a la Volta a Espanya

La classificació per equips a la Volta a Espanya és una de les classificacions secundàries de la Volta a Espanya. És la classificació que recompensa el millor equip. Fou instaurada en la primera edició de la Volta i no s'ha deixat de premiar en cap edició.

## Palmarès

| Any | Equip |
| 1935 | Bèlgica |
| 1936 | Bèlgica |
| 1941 | Espanya |
| 1942 | FC Barcelona |
| 1945 | Deporte Ciclista Manresano |
| 1946 | Espanya |
| 1947 | Espanya |
| 1948 | Espanya |
| 1950 | Espanya |
| 1955 | França |
| 1956 | Espanya |
| 1957 | Pirenaico |
| 1958 | Bèlgica |
| 1959 | Faema |
| 1960 | Groene Leeuw |
| 1961 | Faema |
| 1962 | Helyett-Saint Raphael |
| 1963 | Saint Raphael |
| 1964 | Kas |
| 1965 | Mercier-BP |
| 1966 | Kas |
| 1967 | Kas |
| 1968 | Kas |
| 1969 | Bic |
| 1970 | Werner |
| 1971 | Werner |
| 1972 | Kas |
| 1973 | La Casera |
| 1974 | Kas |
| 1975 | Kas |
| 1976 | Kas-Campagnolo |
| 1977 | Teka |
| 1978 | Kas |
| 1979 | Kas |
| 1980 | Splendor |
| 1981 | Zor-Helios-Novostil |
| 1982 | Kelme |
| 1983 | Zor |
| 1984 | Teka |
| Any | Equip |
| 1985 | Zor-Gemeaz |
| 1986 | Zor-BH |
| 1987 | Ryalcao-Manzana-Postobon |
| 1988 | BH |
| 1989 | Kelme |
| 1990 | ONCE |
| 1991 | ONCE |
| 1992 | Amaya Seguros |
| 1993 | Amaya Seguros |
| 1994 | Banesto |
| 1995 | ONCE |
| 1996 | Polti |
| 1997 | Kelme-Costa Blanca |
| 1998 | Banesto |
| 1999 | Banesto |
| 2000 | Kelme-Costa Blanca |
| 2001 | iBanesto.com |
| 2002 | Kelme-Costa Blanca |
| 2003 | iBanesto.com |
| 2004 | Comunitat Valenciana-Kelme |
| 2005 | Comunitat Valenciana |
| 2006 | Discovery Channel |
| 2007 | Caisse d'Épargne |
| 2008 | Caisse d'Épargne |
| 2009 | Xacobeo Galicia |
| 2010 | Team Katusha |
| 2011 | Geox-TMC |
| 2012 | Movistar |
| 2013 | Euskaltel Euskadi |
| 2014 | Team Katusha |
| 2015 | Movistar Team |
| 2016 | BMC Racing |
| 2017 | Astana Pro Team |
| 2018 | Movistar Team |
| 2019 | Movistar Team |
| 2020 | Movistar Team |
| 2021 | Bahrain Victorious |
| 2022 | UAE Team Emirates |

## Victòries per país

| Pos. | País | Victòries |
| 1 | Espanya | 56 |
| 2 | Bèlgica | 7 |
| 3 | França | 5 |
| 4 | Estats Units | 2 |
| 4 | Rússia | 2 |
| 6 | Bahrain | 1 |
| 6 | Colòmbia | 1 |
| 6 | Emirats Àrabs Units | 1 |
| 6 | Itàlia | 1 |
| 6 | Kazakhstan | 1 |

## Vegeu també

* Classificació per equips al Tour de França
* Classificació per equips al Giro d'Itàlia

## Notes i referències

* ↑ Incloent els antics noms de l'equip

## Bibliografia

* Adrian Bell y Lucy Fallon, ¡Viva la Vuelta! (Cultura Ciclista, 2013, ISBN 978-84-939948-9-1)

## Enllaços externs

* Web oficial
# Constitucions d'Anderson

Les Constitucions d'Anderson són considerades com un dels texts fonamentals de la francmaçoneria moderna.
Aquest text hauria estat redactat pel reverend James Anderson (1678-1739), pastor presbiterià en col·laboració amb l'hugonot Jean Théophile Désaguliers per servir de regla a la Gran Lògia que havien constituït per primer cop el 1717 quatre lògies londinenques per tal de començar una unificació de tota la francmaçoneria.
Aquest text que testimonia una gran tolerància religiosa per a l'època, va ser adoptat el 1723; va conèixer tanmateix diverses revisions a Anglaterra - el 1738 el 1813. Que va ser percebut per certs francmaçons com una tendència cap a un major dogmatisme, sobretot pel que fa a l'afirmació de l'existència d'un Déu revelat, el que tancava la porta definitivament als ateus i agnòstics.
Tot i que la francmaçoneria francesa no l'ha emprat com a llibre de referència consagrat abans de la segona meitat del segle xx, certes lògies franceses es creuen hereves de les Constitucions de 1723.
El punt 1 en relació amb la religió, és la principal raó del desacord entre la maçoneria tradicional amb la maçoneria liberal.

## Punt I de les Constitucions d'Anderson

DÉU i la RELIGIÓ.
«Un Maçó és obligat pel seu Títol, d'obeir la Llei Moral i si comprèn bé l'Art, no serà mai un Ateu estúpid ni un llibertí irreligiós. Però encara que en els Temps Antics els Maçons fossin obligats a cada País de pertànyer a la Religió d'aquest País o d'aquesta Nació, la que fos, és ara considerat com a més oportú de no sotmetre'ls més a aquesta Religió que tots els homes accepten, deixant a cadascun la seva opinió particular, que consisteix a ser Homes Bons i Honrats o Homes d'Honor i de Sinceritat, siguin quines sigui les Denominacions o Creences que els puguin distingir; així, la Maçoneria es fa el Centre d'Unió i el Mitjà de conciliar una veritable Amistat entre Persones que haurien hagut de continuar estant perpètuament Allunyades.»
# Helmuth Koinigg

Helmuth Koinigg va ser un pilot de curses automobilístiques austríac que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 3 de novembre del 1948 a Viena, Àustria i va morir el 6 d'octubre del 1974 en un accident disputant el GP dels Estats Units al circuit de Watkins Glen.

## A la F1

Helmuth Koinigg va debutar a la dotzena cursa de la temporada 1974 (la 25a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 18 d'agost del 1974 el GP d'Àustria al circuit de Österreichring.
Va participar en un total de tres curses de F1, disputades totes a la 1974, aconseguint finalitzar en desena posició com a millor classificació en una cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Posició | Punts |
| 1974 | Scuderia Finotto | Brabham | Cosworth | ARG | BRA | SUD | ESP | BEL | MON | SUE | HOL | FRA | GBR | ALE | AUT NVQ | ITA | | | - | 0 |
| 1974 | Team Surtees | Surtees | Cosworth | | | | | | | | | | | | | | CAN 10 | USA MORT | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* ↑ F1, STATS. «Helmuth KOINIGG • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ F1, STATS. «Helmuth KOINIGG • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
# Joaquim Juncosa i Domadel

Joaquim Juncosa i Domadel (Cornudella de Montsant, Priorat, 1631 - Reus, Baix Camp, 1708) va ser un pintor català.

## Biografia

Va seguir la tradició familiar i era deixeble del seu pare, Joan Juncosa, al qual ajudà en la decoració de la cúpula de l'Ermita de la Mare de Déu de Misericòrdia de Reus. Començà pintant temes mitològics, alguns dels quals va fer per encàrrec del marquès de la Guàrdia, per a Càller.
El 1660 ingressà a l'orde cartoixà a Escaladei, on va decorar la sala capitular. Més endavant va traslladar-se a la Cartoixa de Montalegre, on va pintar la capella del sagrari i, de nou a Escaladei, va seguir pintant altres obres. El prior Jaume Cases l'envià a estudiar a Roma. El 1678 va ser enviat a Mallorca, castigat per la inquisició, i va pintar una sèrie de quadres a la Cartoixa de Valldemossa (fins al 1684). Topà una altra vegada amb el Sant Ofici en tornar a Escaladei. Cansat de la disciplina de l'orde, va marxar a Roma i va obtenir el perdó del papa a canvi de retirar-se a la vida eremítica. D'obra mal delimitada —hom li atribueix peces al Museu del Prado de Madrid, a l'Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona i al Museu de Vic— és considerat l'eix de l'anomenada escola d'Escaladei.
El seu cosí Josep Juncosa, pintor i eclesiàstic, decorà la capella de la Concepció a la catedral de Tarragona, a la capella de Sant Francesc de la qual també hi ha un quadre seu. Hom li ha atribuït els quadres de la capella del Sagrament a l'església de Santa Anna de Barcelona (destruïts el 1936). Hi ha obres que han estat atribuïdes alhora a ell i al seu cosí (Sant Pere i Sant Sebastià, al Museu de Reus).

## Referències

* ↑ Priorat Digital «Joaquim Juncosa i Domadel 1631-1708 un gran artista cornudellenc del barroc català». Església de Tarragona, XVII, 194, agost-setembre 2005, pàg. 18-20.
# Florencio Sosa Acevedo

Florencio Sosa Acevedo (Puerto de la Cruz, 1901 – Sevilla, 5 de novembre de 1975) fou un polític i sindicalista canari.
Era fill d'agricultors humils. Estudià al Seminari Conciliar de Tenerife, però deixà la carrera eclesiàstica per a fer Magisteri. Treballà com a corresponsal literari de La Gaceta de Tenerife. Fou president de la Sociedad de Instrucción y Recreo Valle de Taoro de Las Dehesas durant 1927-1929. Ingressà al PSOE i a les eleccions municipals espanyoles de 1931 fou escollit alcalde de Puerto de la Cruz, càrrec que ocupà fins a 1933 en què fou substituït per Isidoro Luz Carpenter. Fou un dels qui proclamà la Segona República des del balcó de l'ajuntament. També es dedicà a organitzar sindicalment als conreadors de plàtans de la vall de La Orotava i donà suport llurs reivindicacions. Durant la revolució de 1934 fou desterrat durant un any a l'illa del Hierro.
Poc després abandonà el PSOE i ingressà al PCE, partit amb el qual fou elegit diputat per Santa Cruz de Tenerife dins les llistes del Front Popular a les eleccions generals espanyoles de 1936. El cop d'estat del 18 de juliol de 1936 el va sorprendre a Madrid, on formà part de la Comissió Gestora del Museu del Prado i n'organitzà exposicions a París. També formà part del Front Antifeixista de Canàries, amb els altres diputats canaris i amb Juan Negrín com a president honorari, que donava suport als canaris que fugien cap a la zona republicana.
El 18 de març de 1939 es creà la direcció clandestina del PCE, en la que fou representant per Canàries i responsable de relacions amb les autoritats republicanes. També formà part del Comitè d'Evacuació que negocià amb el general italià Gastone Gambara la sortida de refugiats del Port d'Alacant. Fet presoner, fou tancat al Castell de Santa Bàrbara, on fou torturat i colpejat. Fou condemnat a mort, però l'alliberaren després de passar quatre anys a la presó. Després s'establí a Alacant, on creà una empresa de comercialització de fruites de Canàries. Va morir en un accident de cotxe vora Sevilla el 1975.

## Obres

* Destierro en Hierro (1935)

## Referències

* ↑ FLORENCIO SOSA ACEVEDO, ALCALDE, PARLAMENTARIO, PROFESOR Y SINDICALISTA DEL PUERTO DE LA CRUZ a efemeridestenerife.blogspot.com.es
* ↑ DOMINGO PÉREZ TRUJILLO 1890-1954 POLITICO
* ↑ Florencio Sosa Acevedo
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Un entusiasta dehesero (1)
# Elaeocarpus angustifolius

Elaeocarpus angustifolius és una espècie de planta amb flor de la família Elaeocarpaceae, que dona un fruit amarg comestible. Es coneix com a arbre marbre blau (Blue Marble Tree), i també com a figa blava o Quandong Blava; no està gaire relacionat amb les figues, però, i a part de ser eudicotiledònia, pràcticament no té relació amb els veritables quandongs. El nom sinònim Elaeocarpus grandis, d'una descripció posterior de l'espècie feta per Ferdinand von Mueller, s'hi troba també amb freqüència.

## Distribució

S'estén per Queensland i Nova Gal·les del Sud a Austràlia.

## Descripció

El fruit d'aquesta espècie és rodó i blau, entre 20 i 30 mm d'ample, i té una llavor amb profundes convolucions a la corfa.

## Taxonomia

Elaeocarpus angustifolius fou descrita per Carl Ludwig Blume en Bijdragen tot de flora van Nederlandsch Indië 120. 1825.

### Sinonímia

* Ayparia crenata Raf.
* Elaeocarpus baclayanensis Elmer
* Elaeocarpus crenatus (Raf.) Merr.
* Elaeocarpus cyanocarpus Maingay exMast.
* Elaeocarpus dolichopetalus Merr.
* Elaeocarpus drymophilus Domin
* Elaeocarpus fauroensis Hemsl.
* Elaeocarpus grandis F.Muell.
* Elaeocarpus hebridarum Knuth
* Elaeocarpus maior (Hochr.) Knuth
* Elaeocarpus muellerianus Schltr.
* Elaeocarpus novoguineensis Warb.
* Elaeocarpus parkinsonii Warb.
* Elaeocarpus persicifolius Brongn. & Gris
* Elaeocarpus polyschistus Schltr.
* Elaeocarpus ramiflorus Merr.
* Elaeocarpus subglobosus Merr.
* Elaeocarpus wenzelii Merr.

## Vegeu també

* Història de la botànica

## Referències

* ↑ «Elaeocarpus angustifolius». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 27 febrer 2014].
* ↑ Elaeocarpus angustifolius en The Plant List

## Bibliografia

* Flora of Xina Editorial Committee. 2007. Flora of Xina (Hippocastanaceae through Theaceae). 12: 1–534. In C. I. Wu, P. H. Raven & D. I. Hong (editors) Fl. Xina. Science Press & Missouri Botanical Garden Press, Beijing & St. Louis.

## Enllaços externs

* «Elaeocarpus angustifolius Blume». Australian Plant Name Index (APNI), IBIS database. Centre for Plant Biodiversity Research, Australian Government.
* «Elaeocarpus grandis F.Muell.». PlantNet. National Herbarium of New South Wales. Consultat el 26 de gener de 2008.
# Coma de Mercator

La coma de Mercator és l'interval musical que resulta de la diferència entre 53 quintes perfectes i 31 octaves.
La seva expressió numèrica és $\left({\frac {3}{2}}\right)^{53}:2^{31}={\frac {3^{53}}{2^{84}}}$ i la seva magnitud és de 3,6 cent s.
Resulta de continuar l'espiral de quintes de Pitàgores (que si voleu parar després d'11/5 dona com a resultat un mètode d'afinació de l'escala anomenat Sistema de Pitàgores), fins que abasti 54 notes. La diferència entre la nota de partida i la número 54, és la coma de Mercator que compleix el mateix paper que la coma pitagòrica respecte al sistema de dotze notes. Per la petita magnitud de la coma de Mercator es pot dir que, a la pràctica, un sistema de 53/5 és "gairebé tancat" i una excel·lent aproximació al sistema de Pitàgores.
Quan la coma de Mercator es reparteix entre les 53/5 (tècnicament ho és reduir cada quinta en 1/53 de la coma), s'obté una divisió de la vuitena en 53 parts iguals. Cadascuna d'aquestes parts és una coma de Holder i el sistema que resulta és el sistema de Holder.

## Vegeu també

* Coma de Holder
# Chetia mola

Chetia mola és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Zàmbia.

## Referències

* 1 2 «Chetia mola» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Constitucions romanes

Constitucions romanes (en llatí constitutiones) és el nom genèric (sempre en plural) donat als decrets, edictes i epístoles dels emperadors romans que havien de ser obeïts de forma obligada, diu el jurista Gai. Justinià I diu que són vinculants. El Digest les anomena sempre constitutiones. Les modernes constitucions deriven d'aquest nom, perquè si bé no es tractava de lleis fonamentals reguladores com modernament, si eren les lleis principals de l'estat.
Tenien diferents denominacions:
* Orationes, peticions que a l'inici de l'Imperi l'emperador presentava al senat, com un "projecte de llei" que després referendava un senatusconsultum.
* Edictes (edictales leges, generales leges, leges perpetuae, etc.) eren lleis que promulgava l'emperador dirigides a tots els súbdits, de forma semblant als edictes promulgats pels magistrats romans durant la República.
* Mandata, pels quals l'emperador delegava la seva autoritat a altres magistrats, com ara els legats o els prefectes. Eren mandats administratius, però es poden considerar lleis perquè donaven instrucccions sobre la forma d'exercir el mandat.
* Decreta i Rescripta. Eren emesos per l'emperador com a jutge o magistrat suprem. Els decrets eren decisions de l'emperador sobre les consultes d'un tribunal de primera instància o d'apel·lació. Els rescriptes (rescripta) eren decisions provisionals sobre un tema legal que havia consultat a l'emperador un jutge o un particular. Els fets s'investigaven i un altre magistrat en donava la sentència. Els rescriptes eren de dues menes: les epistolae i les subscriptiones o adnotationes. Les primeres són respostes a consultes concretes, i el Digest en conserva moltes donades per Hadrià i per Caracal·la. Les subscriptiones són breus opinions sobre casos sotmesos a l'emperador que els responia en un escrit al peu de la petició. Era la forma habitual de respondre a les consultes dels particulars. A l'Imperi Romà d'Orient, va existir una forma especial de rescripte anomenada «sanció pragmàtica», redactada en un llenguatge solemne, que tenien més força que les senzilles. L'emperador Zenó va limitar el seu ús a les respostes que es donaven a les corporacions.
Quan s'elaborava un tipus qualsevol de constitució, l'emperador era assistit per un "consilium" format pels prefectes de la ciutat i del pretori acompanyats dels juristes més eminents, que es va anar convertint en un consell d'estat (consistorium). L'emperador el consultava periòdicament per resoldre les apel·lacions, i ja en temps de Marc Aureli la sala on es reunien s'anomenava auditorium principis. El Codex Theodosianus conserva moltes d'aquestes constitucions.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Constitutiones». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 22 abril 2022].