OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gola seca

Gola seca és el nom amb el qual es coneix el segon àlbum del cantautor alcoià Ovidi Montllor. Com en el cas del treball anterior, La fera ferotge, el disc no compta amb un títol clar i popularment s'ha agafat la denominació de la peça més reeixida.
Va ser un extended play editat per la discogràfica Discophon el 1969, i compta amb quatre cançons: "Història d'un amic", "La fàbrica Paulac" i "Cançó d'amor", a banda de l'esmentada "Gola seca". Tret de "La fàbrica Paulac", obra de Josep M. Carandell, la resta van ser escrites i compostes per Ovidi Montllor. A la part musical, l'enregistrament va comptar amb arranjaments de Francesc Pi de la Serra.
La coberta de l'àlbum va estar dissenyada per l'Equip Crònica, mentre que Joan Fuster hi va escriure el text de la contraportada, en el qual lloa el treball del d'Alcoi amb apunts com: "sigui 'art' o sigui 'temperament', el secret d'Ovidi Montllor consisteix en això: en el fet de reduir la còlera a mots i a melodies sense èmfasi, sense truculència i sense espasmes, i alhora mantenir-la enèrgicament incisiva.

## Referències

* ↑ http://www.viasona.cat/grup/ovidi-montllor/gola-seca
* ↑ OVIDI MONTLLOR. HISTORIA D'UN AMIC, GOLA SECA, LA FABRICA PAÜLAC, CANCO D'AMOR». La Vanguardia, 17 d'agost de 1969, pag. 39
* ↑ Rodríguez Tejada, Sergio. Zonas de libertad, vol.II. Publicacions de la Universitat de València, 2009. ISBN 978-84-370-7278-4
# Gola profunda

La gola profunda és una pràctica sexual en la qual tot el penis erecte s'insereix profundament en la boca d'una altra persona, de tal manera que arriba a la gola d'aquesta. Aquesta pràctica és sovint representada en la pornografia, pot provocar nàusees i impedir la respiració de la persona que la realitza. Si la parella sosté el seu cap amb les mans sense permetre-li treure el penis, el dolor físic s'incrementa i es tracta d'una agressió sexual. Per evitar les nàusees i l'obstrucció de la respiració, es recomana fer ús d'una mà al voltant de la base del penis durant la fel·lació perquè no arribi a la part posterior de la boca. La mà també pot produir més estimulació del penis.

## Referències

* ↑ Totem and Taboo. Sigmund Freud. New York: Random House, 1946.
* ↑ TERMCAT, Centre de Terminologia «gola profunda». Terminologia de la sexualitat i l'erotisme, 2018.
* ↑ Bridges, Ana J.; Wosnitzer, Robert; Scharrer3, Erica; Sun, Chyng; Liberman, Rachael «Aggression and Sexual Behavior in Best-Selling Pornography Videos: A Content Analysis Update». Violence Against Women, 16, 10, 2010. DOI: 10.1177/1077801210382866.
* ↑ Alario, Mónica «La influencia del imaginario de la pornografía hegemónica en la construcción del deseo sexual masculino prostituyente: un análisis de la demanda de prostitución». Asparkía, 33, 2018, pàg. 71. DOI: http://dx.doi.org/10.6035/Asparkia.2018.33.4.
* ↑ Carroll, Janell. Sexuality Now: Embracing Diversity (en anglès). Cengage Learning, 2009-01-29. ISBN 9780495602743.
# Gola del Ter

La Gola del Ter és la desembocadura actual del riu Ter, al municipi de Torroella de Montgrí. Al nord hi deixa la platja de la Pletera, continuació de la Platja de l'Estartit (l'Estartit); i, al sud, la de la Fonollera. Els Delta fluvial del Ter i el del Daró —tot i que aquest darrer en un grau menor— són els responsables de la continuïtat de platges arenoses que van des de l'Estartit fins a arribar al terme de Begur. L'aportació de sediments i els temporals de llevant feien acumular-los a la platja o els vents de tramuntana formaven dunes mòbils, fixades el segle xix. Des de la construcció dels pantans Sau i Susqueda a mitjans del segle xx, han reduït l'aportació de sediments.
Antigament el riu desembocava en tres punts de la costa. A més del de la Gola, n'hi havia un entre l'Escala i Sant Martí d'Empúries i l'altre a prop de l'Estartit, en el que es denomina avui Ter Vell; entre aquest i l'actual desembocadura hi ha una sèrie de llacunes litorals. El curs més al nord fou tallat vers el 1302, prop de Canet de la Tallada, per unes obres fetes pel comte d'Empúries Ponç Hug IV, que van ser fruit de plet amb el rei Jaume el Just, senyor de Torroella. No obstant això, unes riuades el 1311 trencaren les motes i el riu recobrà el braç en direcció nord-est. Tot i això, el rei, d'acord amb les viles afectades, veié el benefici de les avingudes del Ter per a l'agricultura. El Ter restà diversos segles amb dues desembocadures, el Ter Vell i la Gola, tot deixant una illa deltaica entremig. Per tal d'aprofitar aquesta illa per a l'agricultura, fou tallat el braç nord el segle xviii.
Pel que fa a la flora i la fauna del voltant, es tracta d'ecosistemes de bosc de ribera i comunitats halòfiles (salicornars, tamarigars, i jonqueres). Els darrers anys la introducció de plantes d'espècies al·lòctones (invasores), com Cortaderia selloana o Carpobrotus edulis, ha estat objecte d'estudis per tal de limitar-ne la proliferació en aquest espai natural.

## Referències

* ↑ «Flora i fauna de la plana del Baix Ter i del Daró» ( PDF). Papers del Montgrí, Núm. 6: Introducció al medi natural del Montgrí i del Baix Ter, 1986, p. 41-51 [Consulta: 28 novembre 2010].
* ↑ Frigola i Arpa, Jordi «Reconegut històric pels estanys i aiguamolls» ( PDF). Revista de Girona, Núm.: 115, 1986, pàgs. 168-170 [Consulta: 28 novembre 2010].
* ↑ Quintana, Xavier; Gesti, Josep; López, Rocío. «Eliminació d'espècies vegetals invasores al Baix Ter: Cortaderia selloana» ( PDF), 01-02-2007. [Consulta: 28 novembre 2010].
# Jacques Danican Philidor

Jacques Danican, anomenat Philidor le cadet, nascut el 1657 i mort el 1708, fou un compositor i músic francès.
Era el germà petit d'André Danican (Philidor l'aîné) i el pare de Pierre Danican. Com la major part dels membres de la seva família, ascendents i descendents, prestà servei a la Grande Écurie dels reis de França.

## Vegeu també

* Dinastia dels Philidor

## Enllaços externs

* Sénéchaud, Dany. «Le nom de Philidor aujourd'hui» (en francès). Le Magazine. ResMusica.com, 19-11-2006. Arxivat de l'original el 10 de març 2007. [Consulta: 3 novembre 2010].
# Ila

Ila és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 328 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ila tenia 328 habitants, 137 habitatges, i 86 famílies. La densitat de població era de 156,3 habitants/km².
Dels 137 habitatges en un 27% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,6% hi vivien parelles casades, en un 6,6% dones solteres, i en un 37,2% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,9% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 28,4% de 45 a 60 i un 12,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.250 $ i la renda mediana per família de 44.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.875 $ mentre que les dones 24.167 $. La renda per capita de la població era de 16.890 $. Entorn de l'11,6% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ila». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ila». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gough Whitlam

Edward Gough Whitlam (Melbourne, 11 de juliol de 1916 - Sydney 21 d'octubre de 2014) va ser un polític australià, primer ministre entre 1972 i 1975.

## Referències

* ↑ «Gough Whitlam dies at age 98» (en anglès). theguardian.com, 20-10-2014. [Consulta: 20 octubre 2014].
# Les Grandes Ondes (à l'ouest)

Les Grandes Ondes (à l'ouest) és una pel·lícula suïssa dirigida per Lionel Baier, estrenada a Suïssa l'any 2013.

## Argument

Al començament de 1974, després de pressions polítiques, el director de la Ràdio Suïssa Romande es veu forçat a passar per l'antena programes consensuats. Per fer això, envia tres persones a Portugal encarregades de fer un reportatge dedicat a l'ajuda aportada per Suïssa per al desenvolupament econòmic del país. Res no passa com estava previst i a més de l'equip suís i el seu traductor quedaren atrapats en la Revolució dels Clavells.

## Repartiment

* Valérie Donzelli: Julie, la periodista de ràdio
* Michel Vuillermoz: Cauvin, el periodista de ràdio
* Patrick Lapp: Bob, el periodista de ràdio
* Francisco Belard: Pelé, el jove traductor portuguès fan de Pagnol
* Jean-Stéphane Bron: Philippe de Roulet, el cap de la ràdio suïssa
* Paul Riniker: el conseller federal suís
* Patricia André: Analea, la jove revolucionària portuguesa
* Adrien Barazzone: Bertrand
* Carlos Sebastião: el director d'escola
* José Eduardo: el director de l'estació de depuració
* Ursula Meier: la periodista belga
* Lionel Baier: el periodista belga
* Frédéric Mermoud: el periodista belga

## Premis i nominacions
### Premis

* Trofeus francòfons del cinema 2014: Trofeu francòfon de la realització

### Nominacions i seleccions

* Festival de Palm Springs 2014: selecció « World Cinema Now»
* 18a Trobades del cinema francès a Beaujolais: Premi del jurat d'espectadors, ·

## Referències

* ↑ «Les Grandes Ondes (à l'ouest)». Allociné.
* ↑ «Article du Journal Le Patriote - Beaujolais Val de Saône du 21 novembre 2013». Arxivat de l'original el 23 de març 2014. [Consulta: 16 gener 2018].
* ↑ «Article du Journal Le Patriote - Beaujolais Val de Saône du 21 novembre 2013». Arxivat de l'original el 23 de març 2014. [Consulta: 16 gener 2018].
# Jaume Safont

Jaume Safont (Barcelona, 1420-1487) fou un poeta i notari català.
Al març de 1436, va ser escrivent del consell municipal de Barcelona i des de juliol de 1440 formà part de l'escrivania de la Generalitat de Catalunya. És l'autor material del dietari de la Generalitat entre 1454 i 1472 i, a més, va compilar la informació de la Diputació del General des de 1411 fins a 1478.
En 1462 és nomenat procurador amb la missió de controlar els encarregats de recaptar les generalitats.
Políticament era partidari de la Biga i poc simpatitzant amb Alfons el Magnànim. Quan la Busca pujà al poder municipal barceloní de la mà del lloctinent Galceran de Requesens i aplicà mesures proteccionistes en 1456, les seves anotacions en els dietaris de la Generalitat reflecteixen l'enfrontament que existia entre la Generalitat, majoritàriament bigaire, i el consell municipal amb suport reial.
Durant la guerra civil catalana donà suport al Príncep de Viana, mostrant-se contrari al rei Joan.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
# Joseph Pouteau de Forqueray

Joseph Pouteau de Forqueray (Chaumes-en-Brie, 1739 - 3 de desembre de 1823) va ser un compositor, organista i professor de música francès en l'època del Classicisme.

## Vida i treball

Joseph Pouteau va anar a París als quatre anys i va estudiar orgue amb el seu oncle Michel II Forqueray i composició amb Louis-Charles Bordier. Després de guanyar una competició per a orgue el 1753, va treballar com a organista a les esglésies de St-Martin-des-Champs (1753-1756) i Saint-Jacques-la-Boucherie (1756-1757). Després de la mort de Michel Forqueray el 1757, va heretar la seva biblioteca i la seva ocupació com a organista al monestir "Couvent des Filles-Dieu" de París. Quan es van imposar sancions a les institucions eclesiàstiques en el transcurs de la Revolució Francesa, això va afectar la seva tasca d'organista i també va perdre la majoria dels seus estudiants rics. Per tant, va rebre suport financer de la Convenció nacional. Va assumir la seva tasca com a professor i professor de piano a l'abadia de les Ursulines i va actuar com organista de 1807 a 1818 a les esglésies de St-Merry i St-Séverin de París.
Abans de la Revolució Francesa, fou membre de les lògies maçòniques "Saint-Théodore de la Sincérité" (1776) i "Caroline-Louise, Reine de Nàpols" (1777). Durant l'època de l'imperi de Napoleó, es va unir a les lògies "Le Centre des Amis" (1804) i "Les Élèves de la Nature" (1810-1812).

## Obres, selecció

* Alain et Rosette - Òpera pastoral en un acte, 1777 (llibret: Maximilien-Jean Boutellier)
* La bergère sensible: pastoral ariette amb acompanyament orquestral
* Col·lecció d'arietts i àries d'òpera disposades per a piano o clavicèmbal (i violí ad libitum)
* Sonates per a violí i piano o clavicèmbal
* Air de Chimène: per a violí i piano o clavicèmbal
* Le Serment civique ou Potpourri National - per a cor
* Cantatilles: cantates amb acompanyament orquestral
* Motet per a cor i orquestra.

## Directori de treballs

* Obres de Joseph Pouteau al catàleg RISM
* Informació sobre Joseph Pouteau de Forqueray a la base de dades de la Bibliothèque nationale de France.
* Obres de Joseph Pouteau a Musicalics

## Referències

* ↑ Jean Bonfils, SL: Pouteau, Joseph. In: Ludwig Finscher (Hrsg.): Die Musik in Geschichte und Gegenwart. Zweite Ausgabe, Personenteil, Band 13 (Paladilhe – Ribera). Bärenreiter/Metzler, Kassel u. a. 2005, ISBN 3-7618-1133-0 (Online-Ausgabe, für Vollzugriff Abonnement erforderlich)
* ↑ Paul Vandevijvere: Dictionnaire des compositeurs francs-maçons. Primento, 2015, ISBN 978-2-8066-3166-4 (eingeschränkte Vorschau in der Google-Buchsuche [abgerufen am 4. November 2018]).
* ↑ Alexandre Étienne Choron, François Joseph M. Fayolle: Dictionnaire historique des musiciens, artistes et amateurs morts ou vivans, par A. Choron et F. Fayolle. 1811 (Digitalisat in der Google-Buchsuche [abgerufen am 4. November 2018]).
* ↑ Les musiciens d'église francs-maçons à Paris (1790-1815) : l'exemple des organistes. Abgerufen am 4. November 2018 (französisch).
# Esteve I de Wittelsbach

Esteve I de Wittelsbach o de Baviera (14 de març de 1271 - 10 de desembre de 1310) va ser duc de la Baixa Baviera des 1290-1310 com a co-regent amb els seus germans més grans Otó III o V de Baviera († 1312) i Lluís III († 1296).

## Biografia

Esteve va néixer a Landshut, sent fill d'Enric XIII (I de Wittelsbach), duc de Baviera i d'Isabel d'Hongria. Els seus avis materns eren Béla IV d'Hongria i Maria Lascarina. La seva mare va introduir el nom d'Esteve en la dinastia Wittelsbach amb el seu fill menor. Era una germana d'Esteve V d'Hongria i va batejar al seu fill petit com Esteve en honor d'aquest germà.
Per reduir la influència dels Wittelsbach el papa Nicolau IV va rebutjar la seva carrera eclesiàstica a Salzburg i Esteve es va convertir en co-regent amb els seus germans. Durant l'absència d'Otó III a Hongria (1305-1308) Esteve fou l'únic duc governant a la Baixa Baviera (Lluís ja havia mort). Esteve era un enemic dels Habsburg i va morir el 1310 durant una guerra contra Frederic I d'Habsburg, duc d'Àustria.

## Matrimoni i fills

El 1299, es va casar amb Jutta de Schweidnitz, filla de Bolkó I, duc de Jawor i Swidnica i de Beatriz de Brandenburg. Els seus avis materns eren el marcgravi Otó V de Brandenburg-Salzwedel i Jutta de Hennenberg. Van tenir vuit fills:
* Inés de Wittelsbach (1301 - 7 de desembre de 1316). Registrada el monestir cistercenc de Seligenthal com una monja.
* Beatriz de Wittelsbach (1302 - 29 d'abril de 1360). Es va casar amb Enric III de Gorízia. Regent pel seu fill Johan Enric IV de Gorizia.
* Frederic de Wittelsbach (vers 1303). Mort jove.
* Judit de Wittelsbach (vers 1304). Mort jove.
* Enric II de Wittelsbach o XIV de Baviera, duc de la Baixa Baviera (29 de setembre de 1305 - 1 de setembre de 1339).
* Isabel de Wittelsbach (1306 - 25 de març de 1330). Casada amb Otó I d'Habsburg, duc d'Àustria.
* Otó IV de Wittelsbach o VI de Baviera, duc de la Baixa Baviera (3 de gener de 1307 - 14 de desembre de 1334).
* Lluís de Wittelsbach (vers 1308). Mort jove.

## Referències

* Sigmund Ritter von Riezler: Stephan I., Herzog von Niederbaiern a: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB), Duncker & Humblot, Leipzig 1893
# Inamahari

Inamahari és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 18.22 ° de latitud nord i 93.53 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 68 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el primer d'octubre del 2015 i fa referència a Inamahari, parella de divinitats (masculí/femení) invocades per a una sembra pròspera a la cultura dels catawb.

## Referències

* ↑ "Inamahari". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Joseph-François Charpentier de Cossigny

Joseph-François Charpentier de Cossigny (1736-1809, també conegut com a Joseph-François Charpentier de Cossigny de Palma o simplement Cossigny de Palma), fou un enginyer i botànic francès. Va néixer a Port Louis, fill de Jean-François Charpentier de Cossigny, un enginyer de la Companyia francesa de les índies orientals. Era també cosí de David Charpentier de Cossigny, que fou Governador de l'Índia, Governador de Bourbon i Governador de Mascarene. El 1773, mentre feia una visita a París com a erudit i polític, havia demanat al secretari Colonial el dret d'establir una Cambra d'Agricultura a la Isle de France (en l'actualitat Maurici). La sol·licitud va ser rebutjada, essent considerat un Cossigny "agitador" per les autoritats, i l'establiment d'un òrgan representatiu vist com una ingerència en l'autoritat directa del ministeri.
Cossigny de Palma es va traslladar a Maurici, on va fundar una colònia anomenada Palma, i va crear diversos jardins d'aclimatació d'espècies de fruiters importats. És conegut per la introducció del litxi a les illes de Bourbon i l'Isle de France el 1764 després de diversos viatges a la Xina i l'Orient. Fou un dels primers membres de l'Institut de França el 1795.

## Referències

* ↑ Cossigny carpenter, Joseph Francis. Memory for the colony of Isle de France, in response to specific memory and the shareholders of the East India Company. Paris, P. Fr Didot le Jeune, 1790. 37 p. 19 cm.
* ↑ Cossigny carpenter, Joseph Francis. Summary Notes Summary Observations in response to, the Brief published for the colony of Isle de France. Paris, P. Fr Didot le Jeune, 1790. 16 p. 26 cm
* ↑ Gray, John. A Note on Joseph Francois Cossigny Carpenter (1736-1809), Tanganyika Notes and Records, Volume 51 (1958), pp. 246-249.
# Georg Büchner

Karl Georg Büchner (Goddelau, Hesse-Darmstadt, 17 d'octubre de 1813 - Zúric, 19 de febrer de 1837) fou un dramaturg i escriptor de prosa alemany. Va ser germà del físic i filòsof Ludwig Büchner. El talent de Büchner és generalment tingut en gran estima a Alemanya. Es considera que, en cas de no morir tan jove, haguera adquirit la importància de Johann Wolfgang Von Goethe i Friedrich von Schiller.

## Biografia

Büchner era fill d'un doctor. Va assistir a l'Escola Secundària d'Humanitats i es va especialitzar en idiomes, incloent-hi llengües modernes (francès, italià i anglès). Després va estudiar medicina a Estrasburg.
L'any 1828 s'interessa per la política i forma un cercle d'aficionats a William Shakespeare que probablement va formar part de la secció de Giessen i Darmstadt de la "Gesellschaft für Menschenrechte" (Societat per als Drets Humans). A Estrasburg, va conéixer la literatura francesa i el pensament polític. L'any 1835 va traduir dues obres de Victor Hugo: Lucrèce Borgia i Marie Tudor. Dos anys després, la seua dissertació Mémoire sur le Système Nerveux du Barbeaux (Cyprinus Barbus L.) va ser publicada a París i Estrasburg. Va ser influenciat per les teories comunistes utòpiques de François-Noël Babeuf i Claude Henri de Rouvroy, comte de Saint-simon.
Mentre continuava els seus estudis a Universitat de Gießen, va formar una societat secreta dedicada a la causa revolucionària. Va imprimir pasquins anomenats Der Hessische Landbote, dedicats a l'educació política (o adoctrinament, depenent el punt de vista) dels camperols. Tanmateix, en ser traït, Büchner va haver d'abandonar el seu país i fugir a França.
L'any 1835 va ser publicada la seua primera obra teatral, Dantons Tod (La mort de Danton), sobre la Revolució Francesa, seguida per Lenz (publicada primer parcialment per la Deutsche Revue de Karl Gutzkow i Wienberg, que aviat va ser prohibida). L'any 1836 va escriure la seua segona obra teatral - Leonce und Lena - sobre la noblesa. La seua obra inconclusa i més famosa, Woyzeck, és la primera obra literària en alemany amb personatges pertanyents a la classe treballadora (proletària). Publicada pòstumament, va ser la base de l'òpera Wozzeck d'Alban Berg (estrenada l'any 1925).
Büchner era un autor alemany poc conegut quan Karl-Emil Franzos va publicar les seues obres, que posteriorment van tenir una gran influència en el naturalisme. Arnold Zweig va considerar Lenz, l'única obra en prosa de Büchner, l'"inici de la moderna prosa europea". Lenz és una novel·la basada en la vida del poeta del Sturm und Drang Jakob Michael Reinhold Lenz.
Va morir a Zúric, poc després d'haver donat una classe en la Universitat.

## Traduccions al català

* Lenz. Traducció de Jordi Ibàñez Fanés. Martorell: Adesiara editorial, 2009.

## Referències

* ↑ «Georg Büchner». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Vormärz

## Enllaços externs

* Obres de Georg Büchner al Projecte Gutenberg.
# Lesxénkovo

Lesxénkovo (en rus: Лещенково) és un poble (un khútor) de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 no tenia cap habitant.

## Referències

* ↑ Расстояние от Херсонского до Россоши
* 1 2 Херсонский хутор на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
# Jamestown

* No s'ha de confondre amb James Town.
«Jamestown» té aquests significats:
* Estats Units d'Amèrica:
** Jamestown (Califòrnia)
** Jamestown (Carolina del Nord)
** Jamestown (Carolina del Sud)
** Jamestown (Colorado)
** Jamestown (Dakota del Nord)
** Jamestown (Louisiana)
** Jamestown (Indiana)
** Jamestown (Kansas)
** Jamestown (Kentucky)
** Jamestown (Missouri)
** Jamestown (Nova York)
** Jamestown (Oklahoma)
** Jamestown (Ohio)
** Jamestown (Rhode Island)
** Jamestown (Tennessee)
** Jamestown (Virgínia), el primer assentament anglès en el que avui dia és Estats Units
** Jamestown West (Nova York)
* Regne Unit: Jamestown (Santa Helena)
* Trinitat i Tobago: Jamestown (Tobago)