OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Heloros

Heloros (llatí: Helorum o Helorus; grec antic: Ἕλωρος o Ἕλωρον) era una ciutat de Sicília situada prop de la costa, al sud de Siracusa (a uns 40 km), i a tocar de la desembocadura del riu Heloros.
Se suposa que era una colònia de Siracusa però de fet el seu origen és desconegut; va ser sempre dependent de Siracusa. Escílax de Carianda és el primer que en parla, encara que Tucídides fa menció del camí que condueix a Heloros des de Siracusa, però no diu que fos una ciutat. En el tractat entre Hieró II de Siracusa i Roma del 263 aC, Heloros va ser una de les ciutats que van romandre en poder del siracusà, segons Diodor de Sicília. A la Segona Guerra Púnica es va situar al costat dels cartaginesos i Marc Claudi Marcel la va ocupar el 214 aC, segons Titus Livi. Sota el poder de Roma sembla que va seguir com una dependència de Siracusa sense existència municipal separada almenys inicialment, encara que Ciceró a la meitat del segle i aC l'anomena civitas. A aigües d'aquesta ciutat unes naus equipades de Verres van ser atacades pels pirates. Plini el Vell no l'esmenta a la seva llista de ciutats de Sicília però si que menciona un castellum de nom Helorus al Helorus fluvium, i Claudi Ptolemeu parla de la civitas Helorus.
Al segle xvi Tommaso Fazello va veure les seves ruïnes una mica al nord del riu i a uns 3 km de la costa, i entre els edificis hi havia destacat un teatre (anomenat pels habitants de la zona il Colisseo), i també les restes de les muralles, no molt grans. Avui dia només resta una columna o monument considerat un trofeu erigit pels siracusans per commemorar la seva victòria sobre els atenencs, però sense cap prova en aquest sentit, ja que el més lògic hauria estat que el monument fos al riu Asinaros, que els atenencs no van poder creuar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Helorum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 19 gener 2021].
# Lliura palestina

La lliura palestina (en anglès Palestine pound; en àrab جُنَيْه فِلَسْطَينِيّ, junaia filistiní; en hebreu פונט פלשתינאי, funt palestinaí, o לירה ארץ ישראל, lira eretz-yisraelit) va ser la unitat monetària del Mandat Britànic de Palestina entre el 1927 i el 1948. Es dividia en 1.000 mils (en àrab مِل, en hebreu מִיל). També va ser la moneda de Transjordània fins al 1949 i de Cisjordània fins al 1950.

## Història

Fins al 1918, la regió coneguda com a Palestina era part integrant de l'Imperi Otomà i feia servir la moneda turca. Quan es va establir el Mandat Britànic de Palestina, també hi va circular la lliura egípcia fins al 1927, en què es va introduir una moneda pròpia de l'entitat autònoma, amb el mateix valor que la lliura esterlina, emesa per l'Institut Monetari Palestí (Palestine Currency Board). El maig del 1948 va expirar el mandat britànic i la regió es va dividir en diversos territoris: l'Estat d'Israel, el Regne Haiximita de Jordània, la Cisjordània i la Franja de Gaza.
A Israel la lliura israeliana va substituir la lliura palestina en termes paritaris (1:1). De fet, la lliura palestina va subsistir a Israel fins al 1952, emesa pel Banc Anglopalestí (Anglo-Palestine Bank) en comptes del precedent Institut Monetari Palestí, i amb el mateix nom en anglès i àrab però reanomenada «lliura de la Terra d'Israel» (לירה ארץ ישראל, lira Eretz-Yisraelit) en hebreu. Quan el 1952 el Banc Anglopalestí va esdevenir el Banc Nacional d'Israel (בנק לאומי לישראל, Bank Leumi Le-Yisrael), la lira fou anomenada definitivament lira israeliana (לירה ישראלית, lira yisraelit en hebreu; جنيه إسرائيلي, junaia israïlí en àrab). A partir del 1954 fou emesa pel Banc d'Israel (בנק ישראל, Bank Yisrael).
A Jordània, fou reemplaçada pel dinar jordà el 1949, també en termes paritaris. Aquell any, Jordània es va annexionar la Cisjordània, però la lliura palestina hi va continuar circulant fins al 1950. El dinar jordà encara és moneda de curs legal a Cisjordània juntament amb la moneda israeliana.
A la Franja de Gaza, la lliura palestina hi va circular fins a l'abril del 1951, quan fou substituïda per la lliura egípcia, tres anys després que l'exèrcit egipci hagués pres el control del territori. Avui dia, els habitants de la Franja fan servir majoritàriament la moneda israeliana.

## Monedes i bitllets

En el moment de la seva substitució per la lliura israeliana, en circulaven monedes d'1, 2, 5, 10, 20, 50 i 100 mils i bitllets de 500 mils i d'1, 5, 10, 50 i 100 lliures.

## Vegeu també

* Lliura (moneda)
# Gra de Fajol Petit

El Gra de Fajol Petit és una muntanya de 2.567 metres situada entre al municipi de Setcases al Ripollès.

## Rutes

Una de les possibles rutes parteix des del refugi d'Ulldeter, a través del coll de la Marrana, ascendint primer al Gra de Fajol.

## Bibliografia

* Mapa Ulldeter, ed. Alpina. 1:25:000

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Marzocco

* Per a altres significats, vegeu «Marzocco (Donatello)».
El Marzocco, era un símbol del poder popular en el República de Florència. La tradició dels animals totèmics a les ciutats italianes de l'edat mitjana era molt forta, especialment a la Itàlia septentrional o central (Pisa l'àguila, Lucca la pantera, Pistoia l'ossa, Florència el lleó, Arezzo el cavall, Siena la lloba, Perusa el griu, Venècia lleó de Sant Marc...) aquesta identificació es reflecteix en molts escuts dels ciutadans o els emblemes d'organitzacions en molts animals totèmics, i l'hàbit de la conservació i l'exposició dels exemplars (per descomptat, si es tractés d'animals que existeixen en la natura) va ser considerat un signe de poder i riquesa.

## Història

El terme és d'etimologia incerta, però sembla del llatí martius = Mart. Una altra explicació és que marzocco és la contracció de la paraula Martocus, com diminutiu de Mart. Més antigament, com es pot veure al penell del Palazzo Vecchio, el marzocco es representava com rampant amb una banderola amb les armes de Florència (Lliri vermell sobre blanc)
Entre d'altres, Dante descriu la creença comuna que la ciutat de Florència va ser antigament dedicada a Mart, i amb l'existència d'una estàtua romana del Déu, en el fòrum, situat prop del Ponte Vecchio, que va ser destruït per la inundació de 1333.
La més famosa d'aquestes representacions és, sens dubte, el Marzocco de Donatello, es conserva al Museu del Bargello i una còpia a la piazza della Signoria davant del Palazzo Vecchio.

## Bibliografia

* Francesco Lumachi. Firenze, nuova guida illustrata, storica, artistica, aneddotica della città e dintorni. Firenze, Società Editrice Fiorentina 1929
# Jean-Pierre Fontenay

Jean-Pierre Fontenay (nascut el 24 de juny de 1957) és un pilot de ral·lis francès, guanyador del Ral·li Dakar del 1998 amb un Mitsubishi, a més de quedar segon l'any 1997, i obtenir el tercer lloc en dos anys, 1995 i 1996. També va guanyar el ral·li París - Pequín els anys 1992 i 1995.
Vencedors del Ral·li Dakar - Automòbils :
1979 - Génestier
1980 - Kottulinsky
1981 - Metge
1982 - Marreau
1983 - Ickx
1984 - Metge
1985 - Zaniroli
1986 - Metge
1987 - Vatanen
1988 - Kankkunen
1989 - Vatanen
1990 - Vatanen
1991 - Vatanen
1992 - Auriol
1993 - Saby
1994 - Lartigue
1995 - Lartigue
1996 - Lartigue
1997 - Shinozuka
1998 - Fontenay
1999 - Schlesser
2000 - Schlesser
2001 - Kleinschmidt
2002 - Masuoka
2003 - Masuoka
2004 - Peterhansel
2005 - Peterhansel
2006 - Alphand
2007 - Peterhansel
2008
2009 - De Villiers
2010 - Sainz
2011 - Al-Attiyah
2012 - Peterhansel
2013 - Peterhansel
2014 - Roma
2015 - Al-Attiyah
2016 - Peterhansel
2017 - Peterhansel
2018 - Sainz
2019 - Al-Attiyah
2020 - Sainz
2021 - Peterhansel
2022 - Al-Attiyah
2023 - Al-Attiyah :
# Miscon

Miscon és un municipi francès situat al departament de la Droma i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 48 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Miscon era de 48 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 54 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família, 27 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 53 eren cases i 1 era un apartament. Dels 22 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien tres cambres, 7 en tenien quatre i 11 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 3 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Miscon el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 29 persones, 23 eren actives i 6 eren inactives. De les 23 persones actives 22 estaven ocupades (11 homes i 11 dones) i 1 aturada (1 home). De les 6 persones inactives 2 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una funerària.
L'any 2000 a Miscon hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Miscon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Miscon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Girardinichthys multiradiatus

Girardinichthys multiradiatus és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de longitud total i les femelles 5.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima temperat (12 °C-20 °C) i demersal.
Es troba a l'estat de Morelos (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 «Girardinichthys multiradiatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* ↑ Contreras-MacBeath, T., H.M. Mojica i R.C. Wilson, 1998. Negative impact on the aquatic ecosystems of the state of Morelos, Mexico from introduced aquarium and other commercial fish Aquarium Sciences and Conservation. 2:67-78.
* ↑ Lyons, J., G. González-Hernandéz, E. Soto-Galera i M. Guzmán-Arroyo, 1998. Decline of freshwater fishes and fisheries in selected drainages of west-central Mexico. Fisheries 23(4):10-18.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hans Kaltneker

Hans Kaltneker (Timișoara, 2 de febrer de 1895 - Gutenstein, 29 de setembre de 1919) fou un escriptor en alemany. Fou el principal representant de l'expressionisme literari a Àustria.

## Referències

* ↑ Bostridge, Ian; Stokes, Richard. The Book of Lieder. Faber & Faber, 3 de març de 2011. ISBN 978-0-571-26091-1.
# Gisela Morón Rovira

Gisela Morón Rovira (Barcelona, 25 de gener de 1976) és una nedadora de natació sincronitzada catalana, guanyadora d'una medalla olímpica.
Es va formar en el Club Natació Kallipolis. Formà part de l'equip de natació sincronitzada que guanyà tots el títols catalans i espanyols fins al començament del segle xxi. Va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina), on va guanyar la medalla de plata en la prova per equips.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 4 medalles en el Campionat del Món de natació, una medalla d'or a Roma 2009, una medalla de plata, a Melbourne 2007 i dues medalles de bronze, a Mont-real 2005 i a Melbourne 2007; i 5 medalles en el Campionat d'Europa de natació, entre les quals dues medalles d'or i tres medalles de plata, a Madrid 2004, Budapest 2006 i Eindhoven 2008.
Va rebre la placa d'or del Reial Orde del Mèrit Esportiu i la medalla d'or de la Reial Federació Espanyola de Natació. Un cop retirada de la competició, ha treballat com a entrenadora i assessora per a diferents clubs dins de la natació sincronitzada, i com a directora tècnica de Natació artística dins de la Federació Catalana de Natació.

## Referències

* 1 2 3 «Gisela Morón Rovira | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 novembre 2020].
* 1 2 «Gisela Morón». SincroTossa, 21-09-2014. [Consulta: 23 novembre 2020].
* ↑ «Natació Artística – CNC Club Natació Calella» (en castellà). [Consulta: 23 novembre 2020].
* ↑ «Natació artística. Equip tècnic». Federació Catalana de Natació, 2020. [Consulta: novembre 2020].
# Marzocco (Donatello)

El Marzocco és una escultura executada per Donatello, artista del Renaixement italià, entre 1419 i 1420. Actualment és dipositat al Museu Nazionale del Bargello a Florència. Representa un lleó heràldic de la ciutat de Florència. Donatello va rebre l'encàrrec per part de la República de Florència, amb motiu de la visita a la ciutat del papa Martí V, de l'execució d'una estàtua en pietra serena (pedra grisa), representant un marzocco, figura d'un lleó, símbol de l'orgullós caràcter florentí i que subjecta amb una urpa l'escut d'armes de la ciutat. Es va pensar, per ésser erigit en l'escalinata que conduïa a les habitacions papals de Santa Maria Novella. Més tard en 1810 va ser col·locat a la Piazza della Signoria, per finalment ser reemplaçat per una còpia i portat l'original al museu Bargello. L'escultor va saber donar una gran vivacitat a l'expressió de l'animal heràldic, que es mostra amb majestuositat i orgull a la seva expressió.

## Bibliografia

* Wirtz, Rolf C.. Donatello 1386-1466 (en anglès). Colònia, Könemann, 1998. ISBN 3-8290-0244-0.
# Joan Oller i Matas

Joan Oller i Matas fill de Canet de Mar, va obtenir el 1788 la plaça de contralt de la capella de música de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau d'aquesta vila; catorze anys abans, el 1774, s'havia presentat a les oposicions per a la plaça d'organista de la parroquial canetenca, la qual fou concedida a Josep Casalins, tot i haver quedat avaluat en primer lloc, a causa de ser considerat inhàbil de cant pla.

## Referències

* ↑ Bonastre i Bertran, Francesc; Gregori i Cifré, Josep M. Inventari dels fons musicals de Catalunya. Volum 2/1, 2/2: Fons de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, 2009.
# La Peiruga

Lapeyrugue és un municipi francès situat al departament de Cantal i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 107 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lapeyrugue era de 107 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 80 habitatges, 45 eren l'habitatge principal de la família, 29 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 75 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 45 habitatges principals, 41 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 7 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 14 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lapeyrugue el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 8 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 12 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 8 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 12 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 55 persones, 37 eren actives i 18 eren inactives. De les 37 persones actives 36 estaven ocupades (21 homes i 15 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 18 persones inactives 6 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 10 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 8 establiments que hi havia el 2007, 4 eren d'empreses de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 2 d'empreses de transport i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
Els 2 serveis als particulars que hi havia el 2009 eren lampisteries.
L'any 2000 a Lapeyrugue hi havia 19 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 324 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles

## Enllaços externs

* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Girardinichthys viviparus

Girardinichthys viviparus és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de longitud total i les femelles 5.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical (20 °C-22 °C) i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mèxic.

## Ús comercial

És venut assecat.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, Pieter, 1860. De visschen van den Indischen Archipel, Beschreven en Toegelicht. Deel II. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 7 (N. S., v. 2). 1-492 + i-xiii.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bustamante, M. y S., 1837. Descripción del Mexcalpique (Cyprinus viviparus). Mosaico Mexicano v. 2: 116.
* 1 2 3 4 5 «Girardinichthys viviparus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Axelrod, H.R., W.E. Burgess, N. Pronek i J.G. Walls, 1991. Dr. Axelrod's Atlas of freshwater aquarium fishes. Sisena edició. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* ↑ Wischnath, L., 1993. Atlas of livebearers of the world. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 336 p.
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P. Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hepatocarcinoma

El carcinoma hepatocel·lular (CHC) o hepatocarcinoma és el tipus de càncer de fetge primari més freqüent en adults i actualment és la causa de mort més freqüent en persones amb cirrosi. CHC és la tercera causa de mort per càncer en l'àmbit mundial.
Es produeix en el context de la inflamació hepàtica crònica i està més estretament relacionat amb la infecció crònica per hepatitis vírica (hepatitis B o C) o l'exposició a toxines com l'alcohol, l'aflatoxina o els alcaloides de pirrolizidina. Algunes malalties, com l'hemocromatosi i la deficiència d'alfa 1-antitripsina, augmenten notablement el risc de desenvolupar un CHC. La síndrome metabòlica i l'EHNA també es reconeixen cada vegada més com a factors de risc per al CHC.
Com passa amb qualsevol càncer, el tractament i el pronòstic de l'CHC varien en funció de les característiques específiques de la histologia del tumor, de la mida, de l'extensió del càncer i de la salut general.
La gran majoria de CHC i la taxa de supervivència més baixa després del tractament es produeix a Àsia i l'Àfrica subsahariana, en països on la infecció per hepatitis B és endèmica i molts s'infecten des del naixement. La incidència de CHC als Estats Units i altres països en desenvolupament augmenta a causa d'un augment de les infeccions pel virus de l'hepatitis C. És més de quatre vegades més freqüent en homes que en dones, per motius desconeguts.

## Referències

* ↑ «Hepatocellular carcinoma». The Lancet, 379, 9822, 2012, pàg. 1245–1255. DOI: 10.1016/S0140-6736(11)61347-0. PMID: 22353262.
* 1 2 El-Serag, HB «Hepatocellular Carcinoma». N Engl J Med, 365, 12, 2011, pàg. 1118-27. DOI: 10.1056/NEJMra1001683.
* ↑ «Global Cancer Observatory».
* ↑ G Fattovich, T Stroffolini, I Zagni, F Donato «Hepatocellular carcinoma in cirrhosis: incidence and risk factors». Gastroenterology, 127, 5 Suppl 1, 2004, pàg. 35-50. DOI: 10.1053/j.gastro.2004.09.014. PMID: 15508101 [Consulta: 27 setembre 2024].
* 1 2 Robbins & Cotran Pathologic Basis of Disease. 9th. Saunders, 2015, p. 870–873. ISBN 978-1455726134.
# Lutètia (motocicleta)

* Per a altres significats, vegeu «Lutècia».
Lutètia fou una marca de francesa de motors i de motocicletes que importava a Catalunya la firma Josep Sugrañes de Barcelona. Un cop l'empresa francesa va haver plegat, Sugrañes n'assumí la fabricació a Barcelona fins al 1931, destacant per la varietat de models que n'arribà a produir. Aquestes noves Lutetia estaven equipades amb xassís fabricat per la marca Montpeó i motors Lutetia o bé el popular Villiers.
Una de les seves produccions més destacades fou la Lutètia Super Sport de 175cc, produïda el 1928, de la qual se'n conserva un exemplar al Museu de la Moto de Barcelona.

## Referències

* 1 2 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 312. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ Orengo, Joan Carles; Herreros, Francisco. «Lutètia». A: Soler, Cristina (coord.). La moto catalana. 1905-2010, Història d'una indústria capdavantera (Guia de l'exposició del Museu de la Moto de Barcelona). Bassella: Fundació Museu de la Moto Mario Soler, agost 2011, p. 12. D.L. B 29846-2011.
* ↑ «Lutetia 175 1924». museumoto.com. Museu de la Moto de Bassella. [Consulta: 3 juliol 2021].