OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# JRB

JRB té els següents significats:
* Jordi Rubió i Balaguer, bibliotecari, filòleg i historiador català
* Joe Biden (del seu nom sencer Joseph Robinette Biden), polític i president dels Estats Units
* James River Bridge, pont a la zona de Newport News de Virgínia, als Estats Units
* Johannesburg Review of Books, revista de literatura publicada a Johannesburg, a Sud-àfrica
* jrb també és el codi ISO 639-3 del judeoàrab, nom general dels dialectes de l'àrab utilitzats pels jueus
# Justinas Staugaitis

Justinas Staugaitis (Šakiai, 14 de novembre de 1866 - Telšiai, 8 de juliol de 1943) fou un bisbe lituà catòlic, polític, educador i historiador. Fou també un dels vint signants de la Declaració d'Independència de Lituània.
Staugaitis es va graduar al Seminari Teològic de Sejny, i fou ordenat sacerdot el 1890. En aquest moment, l'ús de la llengua lituana escrita estava prohibit, i Saugaitis va participar en els moviments clandestins de contraban d'aquests llibres i publicacions periòdiques (vegeu Knygnešiai). Després va exercir com a rector en diverses parròquies de Lituània i Polònia.
A Marijampolė, va fundar una societat educativa,Žiburys (La Llum), i també va participar en la fundació de diverses escoles, un asil per gent gran i un orfenat. De 1909 a 1912 va ser membre de la redacció de la revista Vadovas (La Guia). A la Conferència de Vílnius el 1917, va ser elegit membre del Consell de Lituània, i va signar l'Acta d'Independència el 1918.
Com a membre del Partit Demòcrata Cristià, va ser elegit membre de l'Assemblea Constituent el 1920, on serví alternativament com a president o vicepresident. El 1926, Staugaitis va ser consagrat bisbe de Telšiai, una diòcesi de recent formació al nord-oest de Lituània que havia estat part de la diòcesi de Samogítia. Va establir un seminari teològic a Telšiai i van contribuir amb nombrosos articles per a publicacions periòdiques, així com en la redacció de diversos llibres. Entre aquests s'hi inclouen una història de l'església, una història del Consell Estatal de Lituània, i una novel·la que descriu la vida d'un sacerdot fidel.

## Referències

* Staugaitis, Justinas. Encyclopedia Lituanica V: 299. (1970-1978). Ed. Simas Sužiedėlis. Boston, Massachusetts: Juozas Kapočius. LCC 74-114275.
# Jeroni Batlle i Torrella

Jeroni Batlle i Torrella (Matadepera, 1589 - la Seu d'Urgell, 1629) va ser un monjo agustí, doctor en teologia i predicador. Va ser rector del Col·legi de Sant Guillem de Barcelona, vicari provincial del Principat de Catalunya, prior del convent dels agustins de Lleida i lector d'escriptura de la Catedral d'Urgell.

## Referències

* 1 2 Nomenclàtor. «Carrer de Fra Batlle». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 3 juliol 2021].
# Home del Catalanense

Els homes del Catalanense foren les primeres poblacions humanes registrades de l'actual Uruguai que van desenvolupar-se fa uns 8.000 o 10.000 anys.
Aquests pobles indígenes precedeixen els amerindis de la zona. El nom de Catalanense deriva del lloc on es localitzaren els elements arqueològics, és a dir, sobre la riba de l'Arroyo Catalán, al departament d'Artigas, nord de l'Uruguai. El descobriment es produí el 1955 a càrrec de l'investigador Antonio Taddei, amb elements de pedra associats amb el paleolític inferior europeu.
El material principal utilitzat per a la construcció de les primitives eines de caça i vida quotidiana fou sorra solidificada del desert de Tacuarembó. La majoria són artefactes elaborats sobre ascles. Són escasses les làmines i pràcticament inexistents les fulles. En el Catalanense són comuns els raspadors i les osques, però no apareixen les puntes de fletxa.
El 1964 va tenir lloc un nou descobriment, el qual rebé el nom d'humà del Cuareimense, pel riu Cuareim, amb eines més avançades que les del Catalanense. Aquests pobles primitius haurien viscut fa més de 7.000 anys. Segons els arqueòlegs, podrien haver desenvolupat algun tipus d'activitat agrícola, tot i que alguns afirmen que també podrien haver dedicat temps a la pesca.

## Referències

* ↑ «Artigas» (en castellà). Tacuy.com.uy, 2008. Arxivat de l'original el 7 d’abril 2010. [Consulta: 6 maig 2011].
* ↑ Ibarra Grasso, Dick Edgar. Las culturas paleolíticas suramericanas (en castellà). Centro de Estudios Arqueologicos y Antropológicos Americanos, 1964, p. 4.
* ↑ Pàgina web de la Presidència de l'Uruguai (castellà)
* ↑ «Hallan cuevas que remitirían a ocupaciones humanas más antiguas del continente americano» (en castellà), 31-10-2009. [Consulta: 6 maig 2011].
* ↑ «La prehistoria en América» (en castellà). Historia para todos. Arxivat de l'original el 7 de gener 2011. [Consulta: 6 maig 2011].

## Vegeu també

* Museu d'Art Precolombí i Indígena
* Costas del Catalán

## Enllaços externs

* Prehistòria d'Amèrica Arxivat 2011-01-07 a Wayback Machine. (castellà)
# Forns de calç de Cervelló

Els forns de calç de Cervelló són un conjunt de forns de calç del municipi de Cervelló (Baix Llobregat). Sota les falles tectòniques dels plegaments cretacis del Baix Llobregat hom hi troba gran quantitat de forns d'èpoques diferents; alguns autors els situen durant la dominació romana. Diverses d'aquestes construccions formen part en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya de manera individual.

## Forn de calç del Bosc de la Creu d'Ordal

El Forn de calç del Bosc de la Creu d'Ordal està inventariat. S'accedeix a peu o en vehicle pel camí d'Ordal a Mas Granada (en direcció al turó de la Cocona), a uns 100 metres de distància de la carretera de la Pedrera del Telègraf. Forn de calç de base circular.

## Forn de calç del Lledoner

S'observen alguns residus corresponents al Forn de calç del Lledoner. Està al costat d'un abocador incontrolat. S'accedeix des de la pista que surt de la N-340 cap a Can Cases de Sant Ponç (Camí de Vallirana) a uns 150 metres aproximadament de la carretera.

## Forn de calç del Camí de les Cases de Sant Ponç

Geològicament la zona on es troba aquest forn pertany a l'estrep septentrional de la serra de Garraf, on són molt abundants les pedres calcàries i guixoses. És una construcció que es troba al Camí de les cases de Sant Ponç de Corbera, de secció interior cilíndrica amb un contrafort exterior al costat dret del portal d'extracció. El parament és de grans carreus de pedra disposats en filades i deixats a la vista. El brancal de l'entrada és d'uns tres metres; és un arc lleugerament apuntat. El basament de la fogaina es troba un metre per sota del nivell del camí d'accés. Per la construcció i manteniment actual del basament d'aquest forn, cal considerar-lo d'una època bastant antiga, la part superior, però, seria una reconstrucció del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Forn de calç del Camí de les Cases de Sant Ponç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
* 1 2 «Forn de calç del Bosc de la Creu d'Ordal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
* 1 2 «Forn de calç del Lledoner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Els Feixancs (Abella de la Conca)

Els Feixancs és un feixà del terme municipal d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà.
Està situat al nord-est d'Abella de la Conca, en el costat de ponent de la vall del barranc de la Vall, al nord-oest de la Cantonera de les Guineus. Constitueix la riba dreta del barranc, a migdia de Cal Gavatx i de Cal Pere del Trena, just al damunt d'on hi hagué Casa Guerxo.
La seva continuïtat cap a ponent és los Feixans.

## Etimologia

En aquest cas, el terme genèric Feixà, en la forma feixancs, ha esdevingut topònim específic. Es tracta, així doncs, d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu.

## Enllaços externs

* Els Feixancs en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Espai històric de les Devees

Espai històric de les Devees és un conjunt amb restes de la Guerra Civil de la Fatarella protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'espai històric les Devees ressegueix el camí dels Montagudells que comunica el poble de la Fatarella amb el nus de les Camposines. Aquest indret, també anomenat E-022, és un dels fragments més ben conservats d'aquesta línia defensiva.
Hi ha dos conjunts diferenciats: hi ha dos grups de refugis i un conjunt de trinxera amb altres elements complementaris. Un dels refugis fou construït aprofitant antic un forn de calç. En un nivell superior al dels refugis hi ha una línia de trinxera fent ziga-zaga, d'uns 20 metres, amb sengles pous de tirador a banda i banda. El conjunt defensiu es comunica amb els refugis mitjançant una trinxera.

## Història

L'espai històric de les Devees formava part de la xarxa defensiva que l'exèrcit republicà va anar bastint al llarg de la riba dreta del riu, per tal d'aturar l'ofensiva franquista. Aquest espai ocupa els primers metres del camí dels Montagudells situat en un indret estratègic, pròxim al nucli urbà, i va ser ocupat per la 35a Divisió Internacional de l'exèrcit republicà el 25 de juliol de 1938.
Aquesta zona no fou ocupada per les forces franquistes fins gairebé el final de la batalla de l'Ebre, entre els dies 11 i 12 de novembre, quan el front republicà del sud ja havia perdut les serres de Cavalls i Pàndols i les poblacions de Pinell de Brai, Miravet i Móra d'Ebre.
Sembla, que tot i que era un lloc estràtegic, l'ocupació es va fer de forma pacífica quan els republicans ja s'havien retirat cap a Ascó.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Espai històric de les Devees». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments d'Espais de Memòria
* Memorial Democràtic de Catalunya

## Enllaços externs

* «Espai històric de les Devees». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Evangelion: 3.0+1.0 Thrice Upon a Time

Evangelion: 3.0+1.0 Thrice Upon a Time (シン・エヴァンゲリオン劇場版𝄇, Shin Evangerion Gekijōban 𝄇) és una pel·lícula de ciència-ficció animada èpica japonesa del 2021 codirigida, escrita i produïda per Hideaki Anno. Produïda per l'estudi Khara, és la quarta i última pel·lícula de la sèrie de pel·lícules Rebuild of Evangelion, que forma part de la franquícia de Neon Genesis Evangelion.
Després d'una producció prolongada i múltiples retards, Thrice Upon a Time es va estrenar al Japó el 8 de març de 2021 amb crítiques positives, i es va convertir en la pel·lícula més taquillera de la franquícia i la segona pel·lícula japonesa més taquillera del 2021, amb una recaptació de 10.280 milions de iens. Es va llançar internacionalment el 13 d'agost del mateix any a través del servei de reproducció en línia d'Amazon Prime Video. La versió doblada al català es va estrenar als cinemes el 19 de gener de 2023, i es va editar en format físic amb la distribució de Selecta Visión.

## Argument

La Misato i el seu grup anti-NERV arriben a París. La tripulació de la nau Wunder aterra en una torre de contenció amb només 720 segons per restablir la ciutat. Quan apareix una horda d'Evas de Nerv, l'Evangelion Unitat 08 els ha d'interceptar. Mentrestant, en Shinji, la Asuka i la Rei ronden pel Japó.

## Referències

* ↑ «Magazine: Final Evangelion Film Slated for Fall-Winter 2015 With Utada Song». Anime News Network [Consulta: 8 abril 2015].
* ↑ «Anno Jokes That 4th New Evangelion Film Might Be 4-6 Years After 3rd One». Anime News Network, 28-10-2014. Arxivat de l'original el 18 febrer 2015. [Consulta: 5 març 2015].
* ↑ «Evangelion creator Hideaki Anno opens up about his latest bout with depression, movie delays». Rocketnews, 02-04-2015. Arxivat de l'original el 29 juny 2017. [Consulta: 24 maig 2017].
* ↑ «Final Evangelion Film Rescheduled to March 8 After 2 COVID-19 Delays» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-03-05. [Consulta: 26 febrer 2021].
* ↑ Azuma, Hiroki. «「シン・エヴァ」評 批評家・東浩紀の場合：朝日新聞デジタル» (en japonès), 19-03-2021. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ Loo, Egan. «Final Evangelion Film Tops Japan's Box Office in 2021 So Far». Anime News Network, 29-12-2021. [Consulta: 29 desembre 2021].
* ↑ Frater, Patrick. «Anime Hit 'Evangelion: Thrice Upon a Time' Heads to Amazon Prime Video», 01-07-2021. [Consulta: 1r juliol 2021].
* ↑ Mateo, Alex. «Amazon Prime Video to Stream Final Evangelion Film on August 13», 01-07-2021.
* ↑ «'El fred que crema' encapçala les estrenes en català d’aquest cap de setmana». Gencat, 18-01-2023. [Consulta: 18 maig 2023].

## Enllaços externs

* Evangelion: 3.0+1.0 Thrice Upon a Time - Lloc web oficial (japonès)
* Evangelion: 3.0+1.0 Thrice Upon a Time a Goita què fan, ara!
* Evangelion: 3.0+1.0 Thrice Upon a Time - Tràiler en català
* Evangelion: 3.0+1.0 Thrice Upon a Time (movie) a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)
# Formigueret pitgroc

El formigueret pitgroc (Herpsilochmus axillaris) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, localment al sud-oest de Colòmbia, est d'Equador i est de Perú.

## Referències

* ↑ «Formigueret pitgroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Far de Skomvær

El Far de Skomvær (en noruec: Skomvær fyr) és un antic far costaner en el municipi de Røst al comtat de Nordland, Noruega. Està localitzat a l'illa de Skomvær, uns 15 km al sud-oest de l'illa principal de Røstlandet.

## Història

El far té una torre vermella que s'enlaira fins a 31.7 m i la seva llum pot ser vista fins a 18.9 milles nàutiques (35 km / 21.7 milles). El far va ser construït per primera vegada el 1887, automatitzat el 1978 i tancat el 1988. Va ser catalogat com a lloc protegit el 1999.

## Referències

* ↑ «Skomvær fyr» (en noruec). Norsk nettleksikon. [Consulta: 7 gener 2012].
* ↑ «Skomvær fyrstasjon» (en noruec). Norsk Fyrhistorisk Forening. [Consulta: 7 gener 2012].
* ↑ Kystverket. «Norske Fyrliste 2011» (PDF) (en noruec), 2011. Arxivat de l'original el 2012-04-02. [Consulta: 20 juny 2017].

## Enllaços externs

* Norsk Fyrhistorisk Forening
# Fares (Acaia)

Fares (grec antic: Φαραί, gentilici Φαραιεύς, català fareu) era una ciutat d'Acaia que, segons Pausànias, va ser una de les dotze ciutats originals en què es va dividir la regió quan hi van arribar els aqueus. Se situava a la vora del riu Pieros o Peiros. A l'Olimpíada CXXIV (285-281 aC) va ser una de les quatre ciutats que va restaurar la Lliga Aquea. Pausànies també diu que era tributària de Patres per decisió d'August. Al mig de l'àgora hi havia l'Oracle d'Hermes. També hi havia una font, la "Font d'Hermes", amb peixos, que no es podien pescar perquè es considerava que estaven dedicats al déu. Vora la imatge d'Hermes hi havia trenta pedres quadrangulars que tenien els noms dels déus i les deesses, i eren adorades. Restes de la ciutat s'han trobat a la riba esquerra del riu Kamenitza, prop de Prevezó.

## Notes

* ↑ Segons diu el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1783. ISBN 9788441224223.
* 1 2 Pausànias. Descripció de Grècia. VII, 6.1.
* ↑ Polibi. Històries. II, 41.
* ↑ Smith, William (ed.). «Pharae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 gener 2021].
# For Sale: a Baby

For Sale: a Baby va ser un curtmetratge mut francès del 1909 dirigit per Georges Méliès i protagonitzada per Francis Ford. La pel·lícula va ser venuda per la Star Film Company de Méliès als Estats Units i distribuïda per Enterprise Optical Company. No se sap si és perduda.

## Referències

* ↑ For Sale: a Baby a silentera.com
# Esteve IX

Esteve IX va ser el 154è papa de l'Església catòlica. Esteve és el nom que va prendre Frederic de Lorena (Lorena, ? – Florència, 29 de març de 1058) quan va esdevenir papa el 2 d'agost del 1057, fins a la seva mort el 29 de març del 1058.
Abans d'esdevenir va ser escolar de l'escolania de Lieja, en aquesta època una de les més famoses del món conegut i més tard membre del capítol de la catedral de Sant Lambert del principat de Lieja sota el regne del príncep-bisbe Teoduí de Baviera i abat de Montecassino. El buit de poder que va deixar la mort d'Enric III va provocar que, en morir Víctor II, es van ignorar els drets religiosos recollits en la Constitutio Lotharii i en el Privilegium Othonis que reconeixien que cap papa seria consagrat fins que la seva elecció no fos aprovada per l'emperador. D'aquesta manera fou escollit Frederic de Lorena.
Abans de ser escollit, havia actuat com a legat papal en la delegació que, encapçalada per Humbert de Silva Candida, va provocar el Cisma de l'Església Oriental. El seu pontificat va servir per prosseguir la lluita contra la simonia i el nicolaisme que havien iniciat els seus predecessors Lleó IX i Víctor II i que desembocaria en la futura Reforma gregoriana.
El 1058 es va desplaçar a Florència per organitzar junt amb el seu germà Jofre III el Barbut una expedició militar contra els normands. En aquesta ciutat va contraure la malària i hi morir el 29 de març d'aquell mateix any.

## Referències

* ↑ «Esteban » (castellà), Web oficial de la ciutat del vaticà
* ↑ «Esteve IX». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lindner, Theodor. «Stephan IX., Papst.». A: Allgemeine Deutsche Biographie (en alemany). vol. 36. (en línia). Leipzig: Duncker & Humblot,, 1893, p. 62-64.
* ↑ Rieckenberg, Hans Jürgen. «Dietwin». A: Neue Deutsche Biographie (en alemany). Vol. 3. Múnic: Bayerische Staatsbibliothek, 1957, p. 703-704.
# Forns de Pega (Sant Celoni)

Els Forns de Pega és una obra de Sant Celoni (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Són espais tancats en forma de semiesfera, fets de fang, amb una obertura lateral per posar el material dins. Situats l'un al costat de l'altre, aquí n'hi ha tres.
Aquests forns, eren utilitzats per a fondre les pegues dels arbres amb les quals feien el material inflamable que utilitzaven per il·luminar-se. D'aquests forns encara se'n troben en els nostres boscos, aquí hi exposen aquests, encara que el seu estat de conservació sigui bo.

## Referències

* 1 2 3 «Forns de Pega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 juliol 2018].
# Farell

«Farell» té aquests significats:
* Far
* Farell Editors, casa editorial de Sant Vicenç de Castellet
# Esteve I (patriarca de Constantinoble)

Esteve I — grec: Στέφανος Α΄, Stephanos I— (novembre del 867 - 18 de maig del 893) va ser Patriarca de Constantinoble de l'any 886 al 893.
Nascut a Constantinoble, Esteve era fill d'Eudòxia Inguerina i, oficialment, de l'emperador Basili el Macedoni. Tanmateix, al moment en què va ser concebut, Eudòxia era l'amant de l'emperador Miquel III. Consegüentment és possible i plausible, que Esteve fos fill biològic de Miquel, com el seu germà petit que seria l'emperador Lleó VI el Filòsof.
Castrat per Basili I, Esteve es va fer monjo i des d'infant va ser designat per una carrera eclesiàstica. L'any 886 el seu germà, el nou emperador Lleó VI, va destituir el Patriarca Foci i va nomenar a Esteve, de 19 anys, com a nou patriarca.
Com a patriarca Esteve va participar en la translació del cadàver de Miquel III per Lleó VI al mausoleu imperial adossat a l'Església dels Sants Apòstols a Constantinoble. Durant el seu patriarcat no destaca cap esdeveniment excepte que va adquirir reputació de pietós, morint el maig del 893. La seva memòria és commemorada al santoral de l'Església Ortodoxa el 18 de maig.

## Referències

* ↑ St. Stephen the Archbishop of Constantinople
* ↑ (grec) Ὁ Ἅγιος Στέφανος Πατριάρχης Κωνσταντινουπόλεως. 18 Μαΐου. ΜΕΓΑΣ ΣΥΝΑΞΑΡΙΣΤΗΣ.

## Bibliografia

* The Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, 1991
Títols de la cristiandat calcedònia :
| Precedit per Foci | Patriarca de Constantinoble 886–893 | Succeït per Antoni II |
# Ferran Muscat García

Ferran Muscat García, també conegut com a Fernando Muscat, (Tobed, 13 d'agost de 1911-Barcelona, 20 d'octubre de 2000) fou un jugador de bàsquet català, d'origen aragonès, dels anys 1920 i 1930. Va rebre la distinció de la Fundació del Bàsquet Català, essent considerat una de les llegendes del basquetbol català.

## Trajectòria

Malgrat néixer a l'Aragó, de ben petit es traslladà a Barcelona, on es formà com a jugador de basquetbol. De ben jove ingressà al Laietà BC on començà a practicar el tennis però ja el 1923 s'inicià en el món del bàsquet, passant per totes les categories del club, fins a la seva retirada el 1941. Fou diversos cops campió de Catalunya amb el Laietà i d'Espanya el 1933. També fou internacional amb Catalunya, amb la qual disputà els partits enfront l'Ambrosiana de Milà el 1929 i el Foyer Alsacien el 1930, i amb Espanya, amb qui guanyà la medalla d'argent del Campionat d'Europa de 1935 de Ginebra.

## Referències

* ↑ «Necrológicas». Mundo Deportivo, 21-10-2000.
* ↑ «Fernando Muscat, toda una época». Mundo Deportivo, 22-08-1980.
* ↑ «Fernando Muscat, uno de los de Ginebra». Mundo Deportivo, 12-01-1984.
* ↑ «Mi álbum y el obús». Mundo Deportivo, 30-11-1985.
# Ferran Ortuño i Blasco

Ferran Ortuño i Blasco (Granollers, 12 d'octubre de 1945 – 13 de juliol de 2015) fou un antic futbolista català de les dècades de 1960 i 1970. Va ser internacional amb la selecció catalana i amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Jugava a la posició d'extrem dret i era un bon golejador. Començà a destacar al futbol base de l'EC Granollers, primer a l'infantil i més tard al juvenil. L'any 1963 passà al primer equip, que jugava a Tercera Divisió. Dos anys més tard fou fitxat pel CE Sabadell, on jugà fins a 1970, excepte la temporada 1966-67 on jugà a l'Atlético de Ceuta per estar realitzant el servei militar. L'abril de 1970 fou fitxat pel Reial Madrid, on romangué dues temporades. Amb el Madrid jugà poc, quatre partits de lliga, quatre de copa i un de la Recopa, però guanyà una Lliga i una Copa. Posteriorment jugà al CE Castelló dues temporades més. Fou internacional amb la selecció espanyola amateur, amb la qual jugà els Jocs Olímpics de Mèxic 1968, i amb la selecció de Catalunya.

## Palmarès

* Lliga espanyola:
** 1971-72
* Copa espanyola:
** 1969-70

## Referències

* ↑ «El CE Sabadell passa els tests sense sorpreses». Sabadell Notícies, 13-07-2015. Arxivat de l'original el 29 d'agost 2018. [Consulta: 28 novembre 2015].
* 1 2 3 4 5 6 «VENGO AL MEJOR EQUIPO DEL MUNDO». El Alcázar (via El Mundo), 25-04-1970. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Fitxa d'Ortuño». elaguanis.com. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «La selección catalana se impuso al Atlante de Méjico». Mundo Deportivo, 07-11-1968. [Consulta: 1r abril 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Federació Riojana de Futbol

La Federació Riojana de Futbol (castellà: Federación Riojana de Fútbol; FRF ) és l'associació de futbol responsable de totes les competicions de qualsevol modalitat de futbol desenvolupada a La Rioja. Està integrada a la Reial Federació Espanyola de Futbol i té la seu a Logronyo.

## Competicions

* Masculina
** Tercera Divisió (Grup 16)
** Regional Preferent (1 grup)
* Juvenil
** Lliga Nacional Juvenil Grup V
** Divisions Regionals
* Femenina
** Divisions Regionals
* Llista de federacions autonòmiques espanyoles de futbol

## Referències

* ↑ «Estatutos» (en castellà). Federación Riojana de Fútbol. [Consulta: 16 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Federació Riojana de Futbol - Lloc web oficial (en castellà)
# Feliceto

Feliceto (en cors U Felicetu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 2005 tenia 197 habitants. és situat a la comarca corsa de la Balagna

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005 |
| 156 | 181 | 160 | 145 | 145 | 162 | 197 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | Gérard Francisci | | |