OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Restes prehistòriques de ses Males Cases

Les restes prehistòriques de ses Males Cases és un jaciment arqueològic prehistòric situat al lloc anomenat Tanca des Porcs, a la possessió de ses Males Cases, al municipi de Llucmajor, Mallorca.
En aquest jaciment s'hi troben tres clapers: a un d'ells, a la cara nord, es pot veure la cara interior i exterior d'una filada; un altre dels clapers té una peça de llinda a una alçària aproximada d'un metre; i al tercer s'observa una filada de pedres a la cara nord. En tota la zona s'ha localitzat ceràmica en superfície.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 60. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom VI» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 15 [Consulta: 13 novembre 2012].
# Angelo Angeli

Angelo Angeli, nascut a Tarcento di Udine el 20 d'agost de 1864 i traspassat a Florència l'1 de juny de 1931, fou un químic italià.

## Biografia

Estudià a la Universitat de Pàdua on conegué a Giacomo Luigi Ciamician, el qual l'elegí com el seu ajudant a la Universitat de Bolònia en el 1889 abans que acabàs els seus estudis, que els completà el 1891.
En el 1894 després d'un breu període a Mónaco anà a Baviera per a treballar en el laboratori d'Adolf von Baeyer. Ensenyà química farmacèutica primer a Palerm i després a Florència, on el 1915 substituí Ugo Schiff a la seva càtedra i després aconseguí la nova càtedra de química orgànica creada expressament per a ell. Tenia un caràcter molt tímid, la qual cosa li dificultava la relació amb els estudiants i no parlà mai en públic ni assistí a cap congrés.
Fou membre de l'Accademia dei Lincei i membre honorari de la Societat química alemanya. Fou nomenat nou vegades pel premi Nobel de química sense aconseguir-lo. Els seus alumnes més destacats foren Livio Cambi i A. Raoul Poggi.

## Obra

Durant els quaranta anys que es dedicà a la recerca fou l'autor de 220 publicacions. Les seves investigacions se centraren en els productes naturals. Realitzà recerques per relacionar l'estructura amb la reactivitat dels compostos, especialment dels que contenien nitrogen. En el 1891 estudià l'acció de l'àcid nítric i de l'àcid nitrós sobre les substàncies orgàniques. Dues reaccions de química orgànica duen el seu nom:
* La reacció d'Angeli pel reconeixement d'aldehids.
* La reacció d'Angeli-Rimini, corresponent a la reacció d'un aldehid amb la N-hidroxibenzensulfonamida en presència d'una base produint un àcid hidroxàmic i àcid sulfínic.

## Referències

* ↑ Angelo Angeli Gazz. Chim. Ital. 1896, 26, 17.
* ↑ Rimini, E. Gazz. Chim. Ital. 1901, 31, 84.
# Roberto Peredo Leigue

Roberto «Coco» Peredo Leigue (Cochabamba, 23 de maig de 1938 - Quebrada de Batán, 26 de setembre de 1967) va ser un polític i guerriller bolivià que va integrar la Guerrilla de Ñancahuazú comandada per Ernesto «Che» Guevara el anys 1966 i 1967. Va morir en combat el 26 de setembre de 1967.

## Biografia

Va afiliar-se al Partit Comunista de Bolívia (PCB) quan tenia 13 anys, essent detingut diverses vegades. Actuava juntament amb el seu germà Inti Peredo i Rodolfo Saldaña.
Entre 1963 i 1964 va integrar la xarxa de suport a l'Exèrcit Guerriller del Poble argentí que Jorge Masetti va dirigir a la província de Salta.
Va ser un dels principals col·laboradors del Che Guevara a Bolívia, amb el propòsit d'organitzar un grup guerriller capaç d'actuar en aquest país i de donar suport a grups similars en els països veïns. Va ser un dels membres del PCB enviat a Cuba per a rebre instrucció militar.

### Guerrilla de Ñancahuazú i mort

Després de la fallida experiència del Congo, el Che Guevara va organitzar un focus guerriller a Bolívia, on es va instal·lar a partir del 3 de novembre de 1966, en una zona muntanyosa propera a la ciutat de Santa Cruz de la Sierra, en una àrea que travessa el riu estacional Ñancahuazú, afluent de l'important riu Guapay. El grup guerriller va prendre el nom d'Exèrcit d'Alliberament Nacional (ELN) de Bolívia amb seccions de suport a l'Argentina, Xile i el Perú.
Peredo milità a la columna d'avantguarda comandada pel Che Guevara i va exercir un important paper en organitzar la xarxa de suport local, especialment amb «el Lagunillero», nom en clau que rebia Mario Chávez, un militant del PCB que es va instal·lar secretament com a hoteler a Lagunillas, la localitat més propera a la base guerrillera, i va actuar eficientment com a espia i suport. Va ser també el segon cap en l'operació de la presa de la ciutat de Samaipata.
Va morir en el combat de la Quebrada de Batán, camí a La Higuera, el 26 de setembre de 1967. El seu cos va ser enterrat clandestinament. Poques setmanes després, el 9 octubre, el Che Guevara moriria en una emboscada a La Higuera. El cos de Roberto Peredo va ser trobat l'11 de febrer de 1998, i reposa al Mausoleu del Che Guevara a Santa Clara, Cuba.

## Referències

* ↑ «che5», 19-07-2007. Arxivat de l'original el 2007-07-19. [Consulta: 7 setembre 2020].
* ↑ «TRIcontinental», 01-07-2008. Arxivat de l'original el 2008-07-01. [Consulta: 7 setembre 2020].
* ↑ «Restos de la guerrillera Tania llegan a Cuba desde Bolivia / Reuters - Cuba News / Noticias - CubaNet News», 27-09-2007. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 7 setembre 2020].

## Bibliografia

* Anderson, Jon Lee (1997). Che Guevara. Una vida revolucionaria. Barcelona: Anagrama. ISBN 978-84-339-2572-5.
* Tapia Aruni, Eusebio (1997). Piedras y espinas en las arenas de Ñancaguazú (testimonio de un guerrillero boliviano). Bolivia: Ed. propia.
# Taxa rosa

Taxa rosa o taxa a la dona és com es coneix popularment la diferència de preu que té en el mercat un producte etiquetat per al públic femení respecte a un d'igual, però que no porta aquesta etiqueta. A alguns països europeus, el fet que un producte sigui dirigit especialment per a dones fa que el seu preu augmenti entre un 20% i un 50%, encara que la qualitat no sigui superior. Sovint l'única diferència és que el producte passi a ser de color rosa, com típicament les fulles d'afaitar, encara que només per a un 3% de dones aquest sigui el seu color favorit. Ha estat denunciat per diversos col·lectius socials, els quals el consideren un "impost ocult" discriminatori per a les dones, ja que les fa pagar de més pel mateix producte.
A França, el col·lectiu Georgette Sand va presentar al Ministeri d'Economia prop de 50.000 signatures per a exigir l'aprovació de mesures per a posar fi a aquesta discriminació, basant-se en l'estudi sobre les diferències de preu de certs productes i serveis segons el gènere del públic a qui va dirigit, realitzat per la secretaria d'Estat dels drets de les dones i per la direcció general de la competència, del consum i de la repressió del frau. Aquest estudi no contempla alguns productes i serveis, com per exemple, la perruqueria, on també les dones solen pagar preus més alts que els homes. Una dona pot arribar a pagar prop de 1.400 euros més a l'any que els homes per productes similars. A França el salari mitjà de les dones és un 27% inferior al dels homes i a Catalunya, un 28%. La lluita contra la taxa rosa reivindica que les dones tenen dret al mateix poder econòmic que els homes, i no a cobrar menys i pagar més.

## Exemples

* La consola de joc Casio Loopy, encarada a les adolescents japoneses.

## Referències

* 1 2 Virtudes Pérez, El rosa és més car, diari El Punt - Avui, 22 de gener de 2016. (català)
* ↑ Taxa rosa: pagar més per ser dona? 1 de febrer de 2016 (català)
* ↑ Rapport sur la taxe rose au Parlement Arxivat 2016-03-02 a Wayback Machine. 18 de desembre de 2015 (francès)
* ↑ Etude sur les différences de prix entre certains produits et services selon le genre Govern de França, 39 pàgines (francès)
* ↑ Comunicat de premsa sobre la Taxa Rosa Col·lectiu Georgette Sand (francès)
* ↑ Stop aux produits plus chers pour les femmes ! #Womantax Signatures contra la taxa rosa (francès)

## Enllaços externs

* Fotos comparatives de casos reals Womantax.com
Feminisme :
Dones
Noies
Feminitat
Sororitat :
Història :
Moviments :
Teoria feminista :
# Sant Corneli de Collbató

Sant Corneli de Collbató és un edifici del municipi de Collbató (Baix Llobregat) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici bastit amb pedres irregulars i maó. La portada està realitzada en pedra bona. La façana està culminada per una forma ondulada, amb una obertura circular al centre. S'hi observar una escultura de Sant Corneli situada sobre un pedestal dins un nínxol obert sobre la porta d'entrada a l'església. El sant, patró de la parròquia, és representat com a bisbe, assegut, vestit amb un llarg hàbit, barbat i amb una de les mans obertes, possiblement per sostenir la palma. És del segle xviii, o potser del XVII. És coetània a la construcció barroca.
Hi ha un relleu que sembla representar l'escena de la pietat amb la Verge sostenint Crist. Pot ser un dels elements reaprofitats en la construcció de l'església. Així ho fa sospitar la seva ubicació
S'hi observa una dovella clau d'un arc de portal, segurament del segle xvii i possiblement estaria situada a l'accés a l'església. Té esculpida una fornícula amb una petxina dins la qual hi ah un relleu de Sant Corneli amb la tiara papal. El seu nom és inscrit a dalt amb lletres romanes. Als carcanyols hi ha uns caps d'angelets i sota la peanya que sosté el sant hi ha un altre cap major, a manera de permòdol, que sembla també d'un àngel. La tècnica mostra un acusat caràcter popular.
També destaca una talla policromada barroca dels segles XVII-XVIII situada a la capella lateral del Roser de la Mare de Déu del Roser.

## Història

L'església de Sant Corneli és documentada des del segle xi. Sembla que va ser reformada al s. XVI o a la primera meitat del XVII encara que aquest degués ser parcial, ja que entre finals del s. XVIII i principis del XIX es renovà totalment l'edifici, construint-lo de nova planta. És llavors quan es degué paredar el relleu, que aparegué sota la rosassa de la façana durant una restauració el 1985.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Corneli de Collbató». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
# The Unforgiven

«The Unforgiven» és el novè senzill de la banda estatunidenca Metallica, el segon del seu cinquè àlbum d'estudi, Metallica, i el van llançar el 28 d'octubre de 1991. És una power ballad que tracta la lluita de l'individu contra els esforços d'aquells que ho subjugaran. Metallica ha generat dues seqüeles d'aquesta cançó: «The Unforgiven II», inclosa a Reload (1997), i «The Unforgiven III», inclosa a Death Magnetic (2008).
Per aquest àlbum, Metallica tenia pensat compondre una balada diferent a les realitzades fins al moment. «Fade to Black», «Welcome Home (Sanitarium)» i «One» seguien el patró de vers melòdic i una tornada dura, mentre que per aquesta van optar per capgirar la dinàmica, utilitzar un vers contundent i una tornada suau i melòdica, inclús utilitzar guitarres clàssiques. La introducció de trompa fou extreta del western Els que no perdonen (The Unforgiven de títol original) i llavors capgirada, però van amagar el seu origen fins a revelar-ho posteriorment en el documental Classic Albums: Metallica - Metallica.
# Agripina

Agripina (Agrippina) és el nom dels següents personatges:
* Agripina I o Major, filla de Marc Vipsani Agripa i de Júlia (filla d'August).
* Agripina II o Menor, filla d'Agripina I i de Germànic.
* Vipsània Agripina, filla de Marc Vipsani Agripa i de Pompònia
# Virginijus Sinkevičius

Virginijus Sinkevičius (Vílnius, 4 de novembre de 1990) és un economista i polític lituà, comissari europeu de Medi Ambient des de 2019. Ha estat membre del Seimas de la República de Lituània i ministre d'Economia i Innovació. Parla lituà com a llengua materna, així com anglès, rus i polonès.

## Trajectòria

El 2009, es va graduar al Salomėja Nėris Gymnasium de Vílnius. Després, va continuar els seus estudis a la Universitat d'Aberystwyth de Gal·les, on va llicenciar-se en Ciències Econòmiques i Socials el 2012. El 2013 va fer un màster en Estudis Europeus a la Universitat de Maastricht.
Del 2012 al 2015 va ser autor i editor del portal de notícies Lithuania Tribune. Del 2015 al 2016 va ser el coordinador del projecte de concessió dels aeroports lituans. El 2016 va ser cap del Grup per a la millora d'inversió en medi ambient a l'empresa pública Invest Lithuania. El 2017 va completar el curs de Política Digital a la Universitat d’Oxford.
El 2016 va ser elegit membre del Parlament lituà per la circumscripció unipersonal de Šeškinė, al nord de Vílnius. El 27 de novembre de 2017 va ser nomenat ministre d'Economia i, després de la reorganització del Ministeri d'Economia, va passar a ser ministre d'Economia i Innovació. El 22 d’agost de 2019, el Parlament lituà va aprovar la seva nominació com a comissari europeu.
El 2018, Sinkevičius va ser inclòs a la llista dels 100 joves polítics més influents del món pel lloc web Apolitical.

## Referències

* ↑ Rodríguez, Jesús; Garcia, Gemma. «L’ampliació de l’aeroport del Prat faria inviable una major protecció mediambiental ordenada per la Comissió Europea». Directa, 30-06-2021. [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ «Virginijus Sinkevičius» (en lithuanian). .
* 1 2 «Virginijus Sinkevičius» (en lithuanian). Lietuvos Respublikos ekonomikos ir inovacijų ministerija. Arxivat de l'original el 16 de setembre 2019. [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ Saulius Jakučionis. «Lithuanian parliament approves nomination of Economy Minister Sinkevičius to European Commission». Lithuanian National Radio and Television, 22-08-2019.
# Restes prehistòriques des Cap Blanc - Cisterna Nova

Les restes prehistòriques des Cap Blanc - Cisterna Nova és un jaciment arqueològic situat prop de les cases de la possessió d'Es Cap Blanc del municipi de Llucmajor, Mallorca. S'hi ha trobat ceràmica romana i islàmica en superfície al mig d'una tanca.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 52. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom III» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 7 [Consulta: 19 desembre 2012].
# Anton Bellsolell

Anton Bellsolell (Sant Martí d'Arenys, 1736 - 1820) va ser un memorialista català.
La seva família de pagesos benestants vivien al mas Can Bellsolell de la Torre d'Arenys de Munt. Durant cinc generacions, del 1666 al 1838, la família va redactar un llibre que era tant un diari com un llibre de memòries i espai per copiar textos diversos.
Durant gairebé 50 anys Anton va dirigir el patrimoni familiar, des de la mort del seu pare el 1771 fins al 1818. La seva part inclou referències als esdeveniments històrics contemporanis com els Rebomboris del Pa de Vic i Barcelona, els trasbalsos de la Guerra Gran i la guerra del Francès, entre d'altres, a més d'algunes composicions poètiques en castellà.
Alison Woodward es va fixar en un fragment que fa referència a tres mesos després del motí de Barcelona del 1789, quan cinc homes i una dona foren condemnats a mort. Anton anota al llibre de la família que la dona "anava vestida com un home". L'erudit considera que el comentari indica que un motí "no es considerava un indret apropiat per una dona als ulls dels homes distinguits o que les dones no participaven habitualment a les fases violentes de les protestes".

## Referències

* 1 2 «Anton Bellsolell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Annals de l'Institut d'Estudis Gironins. L'Institut, 1995, p. 365.
* ↑ Antonio Simón Tarrés. Pagesos, capellans i industrials de la Marina de la Selva: memòries i diaris personals de la Catalunya moderna. Curial Edicions Catalanes, 1993, p. 106. ISBN 978-84-7256-947-8.
* ↑ Mercè Renom; Mr Jean-Michel Bonvin; Professor Alison E Woodward Transforming Gendered Well-Being in Europe: The Impact of Social Movements. Ashgate Publishing, Ltd., 28 gener 2013, p. 24–25. ISBN 978-1-4094-9455-3.
# Roberto Palacios

Roberto Palacios (Lima, 28 de desembre de 1972) fou un futbolista peruà de la dècada de 2000.
Fou 128 cops internacional amb la selecció del Perú.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Sporting Cristal, Tecos UAG i LDU Quito, com a principals clubs.

## Referències

* ↑ Peru International Players at RSSSF
* ↑ Roberto Palacios a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Roberto Palacios at rsssf
* ↑ Roberto Palacios Arxivat 2006-12-17 a Wayback Machine. at delgol.com (castellà)
# Sant Corneli (desambiguació)

«Sant Corneli» té aquests significats:
* Sant Corneli o Corneli I, bisbe de Roma
* Sant Corneli, muntanya del Pallars Jussà
* Sant Corneli (Cercs), antiga colònia minera i nucli de població de Cercs
* Sant Corneli de Cercs, església d'estil historicista de principis del segle XX de Cercs
* Sant Corneli d'Aramunt, ermita romànica del poble d'Aramunt (Conca de Dalt, Pallars Jussà)
* Sant Corneli de Buira, església romànica del poble de Buira (Alta Ribagorça)
* Partida de Sant Corneli, partida rural del Pallars Jussà
* Bosc de Sant Corneli, bosc de Conca de Dalt (Pallars Jussà)
* Turó de Sant Corneli, muntanya del municipi de Fogars de la Selva (la Selva)
# Takahé de l'illa del Sud

El takahé de l'illa del Sud (Porphyrio hochstetteri) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita pantans d'una zona molt restringida de l'Illa del Sud a Nova Zelanda. És un ocell gros impossibilitat per al vol.
Considerada extingida el 1898, la troballa d'uns pocs exemplars a mitjan segle XX permeté endegar un programa de recuperació que ha permès incrementar la mida de les poblacions d'aquesta espècie entorn els 440 exemplars.

## Referències

* ↑ Montañez, Ana I. «Así ‘resucitó’ Nueva Zelanda un ave prehistórica declarada extinta en el siglo XIX» (en castellà), 10-10-2023. [Consulta: 10 octubre 2023].
# Alcolea (Almeria)

Alcolea és una petita població de La Alpujarra de la província d'Almeria.
A diferència de la zona de Granada, les cases no segueixen la distribució uniforme de colors blancs mediterranis, més aviat, les lleis no han disposat a aquella banda de les Alpujarras cap normativa urbanística.
Això sí, aquesta petita població té el caliu de la gent, els costums propis castellans, barrejats amb certs costums àrabs fonamentalment el menjar.
# Virginio Fuentes Martínez

Virginio Fuentes Martínez (Alacant, 1945) és un polític valencià, governador civil durant els anys de govern de Felipe González Márquez.
Militant del PSPV, després de les eleccions municipals espanyoles de 1979 fou nomenat regidor de Seguretat i Policia Local de l'ajuntament de València. Després que el PSOE guanyés les eleccions generals espanyoles de 1982 fou nomenat governador civil de la província de Pontevedra. Durant el seu mandat es van dur a terme grans operacions contra el contraban de tabac. L'agost de 1986 fou nomenat governador civil d'Alacant en substitució d'Octavio Cabezas Moro, destituït per l'escàndol en la concessió de les loteries. Va ocupar el càrrec fins a juliol de 1989, quan fou nomenat governador civil d'Albacete. Va ocupar el càrrec fins a la victòria de José María Aznar a les eleccions generals espanyoles de 1996.

## Referències

* ↑ Cuando el PSOE tocó poder en Pontevedra, Faro de Vigo, 9 de desembre de 2010
* ↑ El forjador de jueces, La Opinión de la Coruña, 7 de febrer de 2010
* ↑ El gobernador de Alicante, destituido tras el escándalo de las loterías, El País, 2 d'agost de 1986
* ↑ Real Decreto 1286/1996, de 31 de mayo, por el que se dispone el cese como Gobernador civil de la provincia de Albacete de don Virginio Fuentes Martínez
# Resolució 300 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 300 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 12 d'octubre de 1971, 925/5000 després de suposades violacions de l'espai aeri de Zàmbia per avions de la Força Aèria Sud-africana, el Consell de Seguretat de les Nacions Unides va reiterar la seva postura sobre la sobirania i la integritat territorial i va demanar a Sud-àfrica que respectés Zàmbia. El Consell va declarar que, en cas que Sud-àfrica violés encara més la sobirania de Zàmbia, es tornaria a reunir per examinar la situació d'acord amb les disposicions pertinents de la Carta de les Nacions Unides.
La reunió es va dur a terme a petició de Zàmbia, que va escriure una carta al Consell de Seguretat el 6 d'octubre, després de presumptes violacions al llarg de la Franja de Caprivi. Va ser recolzat per 48 estats.

## Referències

* ↑ Wellens, Karen; T.M.C. Asser Instituut. Resolutions and statements of the United Nations Security Council (1946-1989): a thematic guide. BRILL, 1990, p. 117. ISBN 978-0-7923-0796-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)
* Guerra de la frontera de Sud-àfrica

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Artaxerxes

«Artaxerxes» té aquests significats:
* Artaxerxes I de Pèrsia, rei de reis de l'Imperi Persa del 465 aC al 424 aC
* Artaxerxes II de Pèrsia (vers 436–358), rei de reis de l'Imperi Persa del 404 al 358
* Artaxerxes III de Pèrsia, rei de reis de l'Imperi Persa del 358 aC al 338 aC
* Arsès de Pèrsia o Artaxerxes IV, rei de reis de l'Imperi Persa del 338 aC al 336 aC
* Artaxerxes V, sàtrapa de Bactriana i rei de Pèrsia del 330 aC al 329 aC
* Artaxerxes (òpera), òpera en tres actes de Thomas Arne, amb llibret sembla d'ell mateix adaptant el de Metastasio
# Roberto Palmari

Roberto Filipe Palmari (São Paulo, 5 de juliol de 1934 - Porto Alegre, 2 d'octubre de 1992) va ser un cineasta, guionista, actor i productor de cinema brasiler.

## Premis

Festival de Gramado
* Guanyador: Millor guió, per O Predileto
La seva pel·lícula O Predileto també va guanyar el Kikito i el trofeu APCA a la millor pel·lícula. El 1979 Diário da Província va ser nominada al Kikito a la millor pel·lícula.

## Cinematografia

* Diário da Província (1978) [guionista, director, productor]
* Contos Eróticos (1977) [guionista, director] (segment "As Três Virgens")
* O Predileto (1975) [guionista, director]
* Urgente (Um Namorado Para Sheila) (1959) [actor]

## Referències

* ↑ Fabiola Deiusti Custódio. «Quem é Roberto Palmari?», 05-06-2020.