OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carta de Jeremies

La Carta de Jeremies és un llibre deuterocanònic de l'Antic Testament. En la Bíblia católica és el capítol sisè del llibre de Baruc (també aquest deuterocanònic). En la Bíblia ortodoxa és un llibre independent. Per als jueus i per a les comunitats protestants no és part del cànon de la Bíblia, perquè no es coneix el llibre en hebreu.

## Autor

L'encapçalament de la carta diu que es tracta de una carta que va escriure el profeta Jeremies (Bar 6, 1), i que la va escriure en el temps de la deportació de Babilonia.
La crítica actual, però, considera que es tracta de un cas de pseudo-epigrafia, ja que la teologia i la qualitat literària del text no corresponen les de Jeremies. Avui en dia es considera que l'autor és un jueu hel·lenista que viu fora de Palestina, i que afronta la situació del seus companys que, com els hebreus al temps de la deportació, sentien la temptació de passar-se al culte dels déus estrangers.

## Text

El text més antic que es coneix de la Carta és en grec. Molts estudiosos, basant-se en l'estudi del llenguatge, creuen que el text original era l'hebreu o l'arameu, dels quals el grec seria una traducció. No obstant, és necessari deixar clar que no s'ha trobat fins avui cap copia en alguna d'aquestes llengües.

## Data de composició

Segons el text, va ser composta quan els jueus estaven per eixir deportats a Babilonia (cf. Bar 6, 1). El que no es diu en quina de les tres deportacions; segurament es refereix a la primera (597 aC) o a la segona (587 a.C.)
Ara bé, la datació del text depèn totalment de la resposta que es doni sobre l'autor i la llengua original del text. Pareix clar que ha de ser anterior a l'any 100 aC (perquè s'ha trobat una copia de la Carta en la cova 7 de Qumram). D'altra banda, conté texts del Deutero-Isaies, així que no podria ser anterior al 540. Pot ser que la conversió dels 70 anys de Jeremies (cf. Jer 25, 12) en 70 generacions (que serien uns 280 anys) vullga dir que la data de la escritura siga cap a l'any 300 aC (uns 280 anys després de l'exili).

## Contingut

El tema de la carta és la idolatria. En l'estil del llibres sapiencials, ridiculitza les divinitats paganes i a tots aquells que els donen culte. Aquestes son ferro, fang i metals preciosos, formats pels mateixos homes que després els demanen favors.
Després d'una introducció a la circumstància ideal de la carta, que és el poble jueu en mig de un poble que adora als ídols (Bar 6, 1-7) la carta es desenvolupa en nou estrofes (marcades, al final de cadascuna, per una pregunta retòrica o una invitació a non tenir temor dels ídols) i una conclusió (Bar 6, 69-72) que invita l'home just a no deshonrar-se amb els ídols.

## Referències

* ↑ Fitzgerald, Aloysius «Baruch». The New Jerome Biblical Commentary, 1990, pàg. 563.
# Tomàs Prats Figuerola

Tomàs Prats i Figuerola (Palafrugell, 1702 – Cadis, ?) fou un comerciant de Palafrugell dedicat al comerç americà. L'any 1734 s'instal·là al port de Cadis i treballà com a agent de la casa Alegre de Barcelona. Des de Cadis va ser el responsable de noliejar les primeres naus catalanes cap a Amèrica, entre elles, La Perla de Catalunya, la primera nau carregada per catalans que va salpar del port de Barcelona i es va dirigir a les colònies. Com a representant a la burgesia mercantil barcelonina, Prats rebia les mercaderies, les emmagatzemava, si calia, i organitzava el seu enviament cap a les colònies. Fou un dels fundadors de la Real Companyia de Comerç de Barcelona, de la qual va esdevenir el 17 d'agost de 1756 l'apoderat general, lloat per les seves capacitats d'organitzador. Prats va realitzar diversos viatges a Amèrica com a apoderat d'aquesta companyia i va organitzar la xarxa de factories que tenia a Puerto Rico, Margarita i Hondures. Al seu servei, van treballar d'altres comerciants, capitans de vaixell i mariners, com Miquel Serra i Avellí, Pere Barceló i Antoni Barceló i Prats. Va contribuir a finançar la construcció de la Capella Fonda de l'església de Sant Martí de Palafrugell i algunes reformes de l'ermita de Sant Sebastià de la Guarda, a finals del segle xviii.

## Bibliografia

* Carlos Martínez Shaw: Cataluña en la carrera de Indias, Barcelona, Crítica, 1981.
* José María Melgar: Cataluña y el comercio privilegiado con América, Barcelona, Publicacions de la Universitat de Barcelona, 1987.
* Jordi Turró i Eva Casals: De Palafrugell a Amèrica, Quaderns de Palafrugell, Palafrugell, Ajuntament de Palafrugell i Diputació de Girona, 2012.Resum de llibre Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Tomàs Prats Figuerola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ José Maria Oliva i Melgar, «Contrabandistas, criolles i mercantilisme español en el siglo XVIII: la resistencia a la Compañia de Barcelona en Santo Domingo » Pedralbas, rebista d'Història Moderna, Universitat de Barcelona, 1984 n°4, pàgina 245
# A Virgem e o Machão

A Virgem e o Machão és una pel·lícula de comèdia pornochanchada brasilera de 1974, dirigida i produïda per José Mojica Marins (creditat com a J.Avelar). Fou filmada a São Sebastião i Ilha Bela.
Aquesta pel·lícula marxa l'estrena de José Mojica Marins en la pornochanchada. El pseudònim "J. Avelar" fou usat en totes les pel·lícules de sexe explícit dirigits per Mojica.

## Sinopsi

En una petita ciutat de l'interior, un metge acabat d'arribar accepta el desafiament d'intentar fondre la prostituta més freda de la ciutat: Maria Sorvete, més interessada en xuclar una paleta que tenir relacions sexuals. Mentrestant, les dones portades de la ciutat decideixen pagar-les, apostant quina conquistarà el metge primer.

## Repartiment

* Aurélio Tomassini...Dr.Jorge ("O Machão")
* Esperanza Villanueva...Malu ("A Virgem")
* Walter Portela...Dr. Viana
* Vosmarline Siqueira...Branca
* Alex Delamotte...Dr. Basílio
* Lisa Negri…Tetê
* M.Augusto Cervantes...Silveira
* Gracinda Fernandes...Esposa del dr. Viana
* Edio Imanio
* Wanda Marchetti
* Toni Cardi (participació especial)
* Chaguinha (participació especial)
* Zélia Hoffman…Madame Lola (participació especial)
* Matteo Amalfi…com ell mateix (participació especial)
* Nadir Fernandes…Maria Sorvete
* Chimpanzé...Tião

## Recepció

Robledo Milani en la seva crítica a Papo de Cinema va escriure:
| « | En general, hi ha la sensació que n'hi ha prou per a un conjunt d'interessos justificats, però el problema més gran va ser precisament el difícil equilibri entre cadascun d'aquests elements. Això es deu probablement a la inexperiència del director amb el tema, fins i tot denotant una certa por a superar determinats límits, cosa que, com hem vist, aviat seria substituït en obres posteriors. Amb representacions risibles per si mateixes i intents d'un humor tímid que fins i tot pot haver funcionat en el seu llançament al cinema, però avui no són res més que discos pintorescs i curiosos d'èpoques més ingenues. | » |

## Referències

* ↑ «Filmografia Cinemateca Acessado em 23 de agosto de 2015», 11 dezembro 2019. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ Robledo Milani. «A Virgem e o Machão». www.papodecinema.com.br, 15-08-2016.

## Enllaços externs

* A Virgem e o Machão
# Arthroleptis nikeae

Arthroleptis nikeae és una espècie de granota que viu a Tanzània.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Poynton, J.C. & Howell, K. 2004. Arthroleptis nikeae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# The Unforgiven II

«The Unforgiven II» és el divuitè senzill de la banda estatunidenca Metallica, el segon extret de l'àlbum d'estudi, ReLoad, llançat el 23 de febrer de 1998. És una seqüela de «The Unforgiven», que van incloure en l'àlbum Metallica (1991), la melodia és semblant però és una mica més dura.
El videoclip és similar a la història del videoclip «The Unforgiven», però el túnel és substituït per l'habitació buida mostrada en aquest videoclip, i el noi que hi apareix és el mateix sent set anys més gran.
Malgrat que la van estrenar durant la gala dels Billboard Music Awards de finals e 1997, no van interpretar la cançó en concert durant els següents 17 anys, i no es va reintroduir en la llista de cançons que interpretaven en directe fins a la gira europea de festivals de 2015.

## Referències

* ↑ Payne, Chris. «Hear Metallica Perform 'The Unforgiven II' Live For The Second Time Ever» (en anglès). Billboard, 02-06-2015. [Consulta: 6 maig 2018].
# Caridem (metge)

Caridem (en llatí Charidemus, en grec Χαρίδημος) fou un metge grec seguidor d'Erasístrat que va viure probablement al segle III aC. És esmentat per Celi Aurelià, i va ser probablement pare d'Hermògenes de Tricca.

## Referències

* ↑ Charidemus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 685
# Castell de Frigiliana

El castell de Frigiliana o de Lízar és un castell en ruïnes situat al turó de la Sabina, en la localitat malaguenya de Frigiliana (Espanya). Queden les restes dels fonaments, un mur i part de la rampa d'accés.
Es tracta d'un castell d'origen àrab construït entre els segles IX i XI. Després que Granada fos conquerida pels Reis Catòlics en 1485, a Frigiliana es van concentrar els rebels de la zona de Màlaga i Granada. Després de la batalla del Peñón de Frigiliana en la revolta morisca en les Alpujarras, la fortalesa va ser destruïda en 1569 per ordre del Comendador Major de Castella, Lluís de Requesens i Zúñiga, qui havia conquistat el castell i la ciutat. Part dels carreus del castell es van usar per construir el palau dels Manrique de Lara.
Tenia una superfície aproximada de 4000 m2 i subministrament d'aigua gràcies a una séquia alimentada per un aqüeducte.
Compta amb la protecció de la Declaració genèrica del Decret del 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol.

## Referències

* 1 2 3 «Castillo de Lizar» (en castellà). www.malaga.es, 09-11-2019. [Consulta: 11 setembre 2019].
* 1 2 3 4 «Castillo de Frigiliana / Castillo de Lízar». CastillosNet. Arxivat de l'original el 2023-06-16. [Consulta: 19 abril 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa del castell a CastillosNet Arxivat 2023-06-16 a Wayback Machine.
# Yves Meyer

Yves F. Meyer (Tunísia, 19 de juliol de 1929 -) és un matemàtic francès, premi Abel per les seves contribucions al coneixement i desenvolupament de la teoria de l'Ondeta.

## Biografia

Va ser un antic alumne del liceu Carnot de Tunísia, premiat en el concurs general de grec i matemàtiques. Es va educar a la Universitat d'Estrasburg i es va doctorar en 1966 amb una tesi supervisada per Jean-Pierre Kahane. Va ser professor de la Universitat París-Dauphine i la École Polytechnique (1980–1986). Va ser triat membre de l'Acadèmia de Ciències el 15 de novembre de 1993. Va ser membre sènior de l'Institut Universitari de França en 1991 per un període de cinc anys. Va ser professor convidat del Conservatoire National des Arts et Métiers (2000) i actualment és professor emèrit de l'Escola Normal Superior de Cachan. Va guanyar en 2010 el premi Gauss per les seves fonamentals contribucions a la teoria de nombres, teoria dels operadors i anàlisi harmònica, i pel seu paper en el desenvolupament de les ondetes i l'anàlisi multirresolució. També va rebre en 2017 el premi Abel “pel seu paper fonamental en el desenvolupament de la teoria matemàtica de les ondetes.”

## Obres

* Nombres de Pisot, Nombres de Salem et Analyse Harmonique, Springer-Verlag, 1970.
* Algebraic numbers and harmonic analysis, North-Holland, 1972.
* Wavelets and Operators, Cambridge University Press, 1992.
* Amb Ronald Coifman: Ondelettes et opérateurs, Paris, Hermann 1990, 1991
* Amb Ronald Coifman: Wavelets. Calderón-Zygmund and Multilinear Operators, Cambridge University Press 1997
* Amb Stephane Jaffard, Robert Ryan: Wavelets – tools for science and technology, SIAM, 2001
* Wavelets – algorithms and applications, SIAM, 1993
* Oscillating Patterns in Image Processing and Nonlinear Evolution quations, American Mathematical Society, 2001

## Premis i reconeixements

* Premi Salem 1970
* Membre de la Académie des Sciences des de 1993.
* Professor convidat al'ICM en 1970 a Niça, in 1983 a Varsòvia, i en 1990 a Kyoto.
* En 2010, Yves Meyer va rebre el Premi Carl Friedrich Gauss.
* En 2012 va ser nomenat fellow de la Societat Matemàtica Americana.
* En 2017 va ser guardonat amb el Premi Abel

## Referències

* ↑ Abc
# A Vitagraph Romance

A Vitagraph Romance és un curtmetratge mut de la Vitagraph, dirigit per James Young i protagonitzat per Clara Kimball Young i James Morrison. La pel·lícula, ambientada en gran part dins dels propis estudis de la Vitagraph, es va estrenar el 18 de setembre de 1912.

## Argument

La filla del senador Carter es troba un dia llegint a la platja de Coney Island quan coneix Charles Mackay, l'escriptor del que està llegint una novel·la. Ràpidament els dos joves s'enamoren però quan més tard Charles demana la mà de la noia al seu pare, aquest s'hi nega. Per allunyar-la del noi, el senador ingressa la noia en un internat per a senyoretes. Allà, però, els dos amants es tornen a trobar en una visita al parc i s'acaben fugant. Passat un temps, la parella té problemes econòmics i ella s'enduu el marit a trobar la gent de la Vitagraph que està rodant una pel·lícula i aconsegueix una entrevista amb J. Stuart Blackton, cap de la companyia, que els contracta com a actors. Passat un temps, el senador descobreix una pel·lícula de la seva filla i va a visitar-la als estudis de la Vitagraph. Allà la troba en mig dels actors i es produeix la seva reconciliació.

## Repartiment

* James Morrison (Charles Mackay)
* Clara Kimball Young (Caroline Carter)
* Edward Kimball (Mr. Carter Senador per Montana)
* Flora Finch (directora de l'internat)
* James Young (ell mateix)
* Florence Turner (ella mateixa)
* Maurice Costello (ell mateix)
* Edith Storey (ella mateixa)
* J. Stuart Blackton (ell mateix, cap de la Vitagraph)
* William “Pop” Rock (ell mateix, cap de la Vitagraph)
* Albert E. Smith (ell mateix, cap de la Vitagraph)
* Ruth Owen (ella mateixa)
* Albert E. Smith (ell mateix)

## Referències

* ↑ «The Short Films of Clara Kimball Young, 1909-1912: Reviews» (en anglès). Unsung Divas of the SIlent Screen. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ Manbeck, John B.; Singer, Robert. The Brooklyn Film: Essays in the History of Filmmaking (en anglès). McFarland, 2010-06-28. ISBN 978-0-7864-8120-0.
* ↑ «Data from manufacturer’s list of releases». Moving Picture News VI, 9, 31-08-1912, pàg. 32.

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa (subtítols en neerlandès) a YouTube
# Arturo Martini

Arturo Martini (1889-1947) va ser un dels principals escultors italians entre la Primera Guerra Mundial i la Segona. Es va moure entre un vigorós classicisme (quasi romà antic) i més tard el modernisme. El 1939 abandona l'escultura i escriu un llibre titulat L'escultura està morta, potser en resposta al règim feixista sota el qual els escultors italians havien de servir. Després de la guerra, va tornar a fer un monument més, abans de la seva mort.
* Foto de Paolo Monti, Milano, 1963
* Terracotta. Galeria Il Milione
* Anunciació

## Referències

* ↑ Günter Berghaus, International futurism in arts and literature, Walter de Gruyter, 2000, p.475.
* ↑ Gloria Fossi, Marco Bussagli, Italian Art, Giunti Editore, 2004, p.556.

## Enllaços externs

* Web gallery of 20th Century figure sculpture
* 1200 years of Italian sculpture (critical biography) Arxivat 2005-10-28 a Wayback Machine.
# Temple del Poble

El Temple del Poble (en anglès: Peoples Temple) fou una organització religiosa fundada l'any 1955 pel reverend James Warren Jones (Jim Jones). El Temple inicialment estava afiliat amb la denominació protestant: "Església Cristiana Deixebles de Crist" (en anglès: Christian Church Disciples of Christ). El Temple del Poble es una secta destructiva i és conegut pel suïcidi en massa (hi moriren 918 persones) que va tenir lloc a Jonestown (Guyana), el 18 de novembre de 1978, fets coneguts com la tragèdia de Jonestown. Aquesta tragèdia es va tractar en un documental que realitzà l'any 2006 l'estatunidenc Stanley Nelson Jr: "Jonestown : The Life and Death of Peoples Temple".
# Carlos V. Puig

Carlos V. Puig (?, - Montevideo, 1985) fou un polític uruguaià pertanyent al Partit Nacional.

## Biografia

Puig fou militant de l'herrerisme en ser elegit diputat pel departament de Florida per al període 1951-1955. En el període següent va ser elegit diputat pel departament de Flores. Durant aquesta època es va destacar per interpel·lar al ministre de Ramaderia del Partit Colorado, Joaquín Aparicio.
En les eleccions de 1958 va ser elegit diputat pel departament de Lavalleja. No obstant això, en aquesta última ocasió va renunciar a la banca: el nou Consell Nacional de Govern amb majoria del Partit Nacional li va oferir el Ministeri de Ramaderia i Agricultura. Va complir aquesta funció durant tot el període, de 1959 a 1963.
En un fet inusual, durant l'any 1960 va ocupar a més, simultàniament, la titularitat del Ministeri de l'Interior, la qual cosa demostra la rellevància que tenia Puig a l'interior del govern.
Entre altres postures, es va caracteritzar per la seva oposició a la possessió d'immobles rurals per part de societats anònimes per accions al portador, al·legant que podria servir de pretext per extrangeritzar la terra. Aquesta postura seria mantinguda vehementment pel seu successor en el càrrec, Wilson Ferreira Aldunate. En les eleccions presidencials de 1962 es va postular al Consell per la llista del Herrero-Ruralisme, sense resultar electe.

## Referències

* ↑ (castellà) Diario Cambio, breu repàs històric
* ↑ (castellà) Factum: "El fin de la coalición y el futuro de un próximo gobierno de coalición" Arxivat 2009-11-11 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) «Projecte de llei sobre el dret de propietat d'immobles rurals i explotacions agropecuàries». Arxivat de l'original el 2009-06-20. [Consulta: 21 setembre 2009].
# Tulski

Tulski o Tullski - Тульский (rus) és un possiólok de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a la vora del riu Bélaia. És a 12 km al sude Maikop.
Pertany a aquest municipi el poble de Makhoixepoliana.

## Referències

* ↑ Всесоюзная перепись населения 1989 года (Cens de població de tota la Unió del 1989). Demoscope Weekly (lloc web de l'Institut de Demografia de la Universitat Estatal-Escola Superior d'Economia. 1989
* ↑ Població el 2002 (rus)
# Capelle aan den IJssel

Capelle aan den IJssel és un municipi de la província d'Holanda Meridional, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 65.338 habitants repartits sobre una superfície de 15,42 km² (dels quals 1,13 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Nieuwerkerk aan den IJssel, a l'oest amb Rotterdam i al sud amb Krimpen aan den IJssel.

## Centres de població

Schollevaar, Schenkel, Oostgaarde, Middelwatering, Capelle-West i 's-Gravenland.

## Ajuntament

* PvdA 8 regidors
* Leefbaar Capelle 6 regidors
* VVD 4 regidors
* Capels Belang 3 regidors
* CDA 3 regidors
* ChristenUnie 2 regidors
* GroenLinks 2 regidors
* Liberaal Capelle 2 regidors (escissió del VVD)
* SGP 2 regidors
* Capelle.Nu! 1 regidor (escissió del PvdA)

## Enllaços externs

* www.capelleaandenijssel.nl
* Capelleaandenijssel.com Arxivat 2014-02-24 a Wayback Machine.
* Mapa Arxivat 2008-01-20 a Wayback Machine.
* Capelle radio & tv local
# Yves Hézard

Yves Hézard (Donzy, 20 d'octubre de 1948) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1971 i 1981. Durant aquest temps aconseguí 27 victòries, sent la més destacada una etapa al Tour de França de 1972. El 1971 havia guanyat el Campionat de França en ruta, però en fou desposseït per haver donat possitiu en un control antidopatge.

## Palmarès

* 1970
** 1r a la Fletxa d'or (amb Joël Millard)
* 1971
** 1r al Gran Premi de Roquebrune
** 1r al Premi de Vailly
* 1972
** 1r als Quatre dies de Dunkerque i vencedor d'una etapa
** 1r del Premi de Seignelay
** 1r del Premi de Saussignac
** 1r del Premi d'Ambert
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1973
** 1r del Tour d'Indre-et-Loire i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Aude
* 1975
** 1r del Premi de Commentry
** 1r del Premi de Vailly
** 1r del Premi de Blois
* 1976
** 1r del Premi de Château-Chinon
** 1r del Premi d'Angerville
* 1977
** Vencedor d'una etapa al Tour de Còrsega
* 1978
** 1r a la Route Nivernaise
** 1r al Gran Premi de Fourmies
** 1r al Premi de Seignelay
** 1r al Premi de Mende
* 1979
** Vencedor d'una etapa al Tour del Llemosí
* 1980
** 1r a la París-Bourges i vencedor d'una etapa
** 1r al Premi de Chamalières
* 1981
** 1r al Premi de Bourges
** Vencedor d'una etapa al Tour del Tarn

### Resultats al Tour de França

* 1972. 7è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1973. Abandona (13a etapa)
* 1975. 21è de la classificació general
* 1976. 45è de la classificació general
* 1978. 17è de la classificació general
* 1979. 17è de la classificació general
* 1981. 71è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1979. 44è de la classificació general

## Enllaços externs

* Palmarès d'Yves Hézard a velo-club.net Arxivat 2008-12-05 a Wayback Machine.
* Fitxa d'Yves Hézard a sitiodeciclismo.net
# Adiàfora

Adiàfora (plural d'adiàfor, en grec clàssic ἀδιάφορα, la negació de διάφορα, diferència, en el sentit de "no diferenciable", "indiferent") és el conjunt de realitats que queden fora del camp de l'ètica, les que no poden ser jutjades en si mateixes com a bones o dolentes, a diferència de la virtut (agathá) o el vici (kaká). El terme va ser encunyat pels estoics i va ser recollit pel cristianisme, en el sentit que un mateix acte pot ser considerat pecat o no segons la intenció que l'acompanya.
A l'estoïcisme adiàfora indica accions que la moral ni obliga ni prohibeix fer-les. En el context de l'estoïcisme adiàfora es tradueix sovint com indiferència.
Al cinisme adiàfora representa la indiferència envers les vicissituds de la vida.
Al pirronisme, adiàfora indica coses que no poden ser diferenciades lògicament. Al contrari que amb l'estoïcisme, al pirronisme el terme no està lligat a la moral.
Al cristianisme, les adiàfora són qüestions que no es consideren essencials per a la fe, però que són acceptables per als cristians o permeses a l'església. Depèn de cada punt de vista teològic el que sigui considerat com adiàfora.

## Referències

* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 2 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
* ↑ «Pyrrho».
# Apodemus rusiges

Apodemus rusiges és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Són rosegadors de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 83 a 107 mm i una cua de 91 a 120 mm. Es troba a l'Índia, al Nepal i al Pakistan. Viu en boscos montans, matollars, prades en zones rocoses, boscos subalpins i boscos de coníferes de 1.980 a 3.350 msnm.

## Referències

* ↑ V.C.Agrawal «Taxonomic studies on Indian Muridae and Hystricidae (Mammalia: Rodentia)». Records of the Zoological Survey of India, 180, 2000, pàg. 1-177.
* ↑ «Apodemus rusiges» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN).
* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# The Case of the Stuttering Pig

The Case of the Stuttering Pig és un curtmetratge de dibuixos animats de la sèrie Looney Tunes de Warner Bros., de 1937, dirigida per Frank Tashlin. El curt es va estrenar el 30 d'octubre de 1937 i és protagonitzat per Porky Pig i Petunia Pig.

## Referències

* ↑ Beck, Jerry. Looney tunes and merrie melodies : a complete illustrated guide to the Warner Bros. Cartoons, 1989. ISBN 0-8050-0894-2.
* ↑ Lenburg, Jeff. The encyclopedia of animated cartoons. 2a edició. Nova York: Facts on File, 1999. ISBN 0-8160-3831-7.
# Carlos Valdés

* Per a altres significats, vegeu «Carlos Valdés Vázquez».
Carlos Enrique Valdés Parra (22 de maig de 1985 a Cali) és un futbolista colombià que des del 2014 juga pel San Lorenzo de Almagro cedit pel Philadelphia Union.