OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carlos Valcárcel

«Carlos Valcárcel» té aquests significats:
* Carlos Valcárcel Riveiro, filòleg, músic, catedràtic i creador de contingut gallec en interlingua
* Carlos Valcárcel y Ussel de Guimbarda, polític i almirall espanyol, Ministeri de Marina d'Espanya
# Timurtaix Coban

Timurtaix Coban (mort 1328; també apareix com Temürtas o Timür-Tash) fou un príncep cobànida, segon fill de l'amir Coban.
Sota Oldjeitu fou wazir. El 1319 fou nomenat virrei de Rum o Konya governant l'Àsia Menor. El 1322 es va revoltar i va intentar una aliança amb els mamelucs; va emetre moneda pròpia i va llegir la khutba en el seu propi nom agafant el títol de Mahdi. El seu pare, llavors malalt de gota, va demanar permís al kan per anar a lluitar contra el seu fill, el va sotmetre i el va portar presoner a la cort, on fou perdonat i se li va retornar el càrrec.
En conèixer l'execució del seu germà Dimaskh Khwadja el 24 d'agost de 1327, va fugir a Egipte on fou ben rebut pel sultà mameluc Al-Nasr Muhammad, però després, sota pressió dels il-kans, el va fer executar (21 d'agost de 1328).
Timurtash va deixar quatre fills: Hasan Kücük, Màlik Àixraf, Màlik Aixtar, i Misr Màlik. Els dos primers van dirigir un estat cobànida a l'Azerbaidjan.

## Bibliografia

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
* May, Timothy. «Chūbānids». Encyclopaedia of Islam, THREE. Editada per: Kate Fleet, Gudrun Krämer, Denis Matringe, John Nawas, Everett Rowson. Brill Online, 2016. 4 de juny de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-3/chubanids-COM_24622>
* Article Chobanids a Encyclopaedia Iranica
# A tempo

A tempo és una expressió italiana que s'utilitza per indicar que cal recuperar el tempo original, després que aquest s'hagi variat per efecte d'alguna indicació com accelerando, ritardando, etc. Aquesta indicació es col·loca allà on calgui reprendre el tempo original, i normalment s'ubica damunt del pentagrama, utilitzant tipografia cursiva i negreta. Amb la mateixa finalitat es pot utilitzar l'expressió Tempo I (tempo primo), en tipografia romana i negreta.

## Bibliografia

* ÚBEDA, Joan. Lèxic musical: els noms de la música. Vilassar de Mar: Oikos-Tau, 1998. ISBN 84-281-0931-1
* GEROU, Tom; LUSK, Linda. Diccionario esencial de la notación musical. Barcelona: Robinbook, 2004. ISBN 84-96222-03-9
# Anton Bernolák

Anton Bernolák (Slanica, 3 d'octubre de 1762 (Szlanica, era un poble proper a Námestovo, avui dia inundat]) – Nové Zámky (Érsekújvár), 15 de gener de 1813) fou un lingüista i religiós eslovac, conegut per l'estandardització actual de l'eslovac.

## Biografia

Bernolák va néixer en una família de la baixa noblesa menor a la regió d'Orava. Va estudiar en una escola primària (gimnasium) a Ružomberok durant el període 1774-1778, i més tard a Trnava i a Viena, i es va graduar en teologia al seminari general Pressburg el 1787. En el mateix any, va codificar el primer estàndard de llengua eslovaca, que es basa en dialectes eslovacs occidentals que es parlen al voltant de Trnava, amb alguns elements dels dialectes centrals. El llenguatge, anomenat bernolákovčina, no va ser acceptat com a llengua estàndard nacional, tot i que va ser una fita en el camí cap a la formació de la nació eslovaca moderna. De 1787 a 1791, va ser vicari a Bernolákovo, entre 1791 1797 fou secretari a l'oficina de l'arquebisbat a Trnava, i des de 1797 fins a la seva mort el 1813, va exercir de sascerdot a Nové Zámky.
El seu llenguatge era la base per a les activitats de la Tovarišstvo Slovenské Učené (Germandat Eslovaca d'Educació), establerta el 1792 a Trnava, i també per al moviment dels seguidors de Bernolák, que va durar tres generacions.

## Obra

* 1782
    Divux rex Stephanus, magnus Hungarorum apostolus
* 1787
    Dissertatio-critica de literis Slavorum
* 1787
    Linguae Slavonicae… compendiosa simul et facilis Orthographia
* 1790
    Gramatica Slavica (Slovak Grammar)
* 1791
    Etymologia vocum slavicarum (Etymology of Slavic words)
* 1825 / 1827
    Slowár Slowenskí, Češko-Laťinsko-Ňemecko-Uherskí (Un diccionari eslovac, txec, llatí, alemany i hongarès) en sis volums pensat per a ser un vocabulari manual per a la llengua literària. Fou publicat de manera pòstuma a Buda per Juraj Palkovič

## Vegeu també

* Capella Anton Bernolák

## Enllaços externs

* Anton Bernolák
* Slowár Slowenskí Češko-Laťinsko-Ňemecko-Uherskí (scan)
# Tetraedrita

La tetraedrita va ser considerada una espècie mineral fins a l'any 2020, quan va ser desacreditada per l'Associació Mineralògica Internacional. Des d'aquell moment el terme tetraedrita s'empra com a sinònim del subgrup de la tetraedrita, o bé per anomenar les espècies que el conformen sense especificar-ne una per falta d'anàlisis concloents.
Apareix en vetes hidrotermals, a temperatures de baixes a moderades. També es pot trobar en alguns dipòsits de metamorfisme de contacte. Normalment associada a minerals de coure, plata, plom i zinc. Aporten informació als geòlegs sobre les condicions en què es van formar els jaciments, perquè a mesura que la temperatura va decreixent aquests minerals es van enriquint en mercuri i plata.

## Localització

Es troben grans cristalls en Kapnik (Romania), Boliden (Suècia), la República Txeca, Namíbia, Estats Units, Bolívia i Perú. Les varietats amb plata es troben a Alemanya, Àustria i Perú (Ancash i Arequipa).
La tetraedrita és un mineral important en la indústria minera del coure i sovint s'empra també per a extreure'n plata, mercuri i antimoni. També se n'extreuen certes varietats com una espècie de tel·luri i altres d'estany.

## Referències

* ↑ Biagioni, Cristian; George, Luke L.; Cook, Nigel J.; Makovicky, Emil; Moëlo, Yves; Pasero, Marco; Sejkora, Jiří; Stanley, Chris J.; Welch, Mark D.; Bosi, Ferdinando «The tetrahedrite group: Nomenclature and classification» (en anglès). American Mineralogist, 105, 1, 01-01-2020, pàg. 109–122. DOI: https://doi.org/10.2138/am-2020-7128 [Consulta: 15 març 2022].
* ↑ «Tetrahedrite». Mindat. [Consulta: 15 març 2022].
# Can Jubany (restaurant)

Can Jubany és un restaurant de Calldetenes, representant de la cuina tradicional catalana.
Dirigit pel xef Nandu Jubany i la seva parella i responsable de la sala Anna Orte, Can Jubany és un restaurant ubicat en una masia que conserva tota la calidesa i aroma de les cases de pagès antigues. L'any 2022 fou reconegut amb una estrella Michelin, convertint-se en un dels més destacats de tot Europa. A més, ha estat considerat pels comensals com el millor restaurant d'Espanya.

## Referències

* ↑ «Can Jubany, entre els millors restaurants d'Europa. La potència gastronòmica de Catalunya es fa un forat a la guia del 2022 d'Opinionated About Dining, que inclou fins a una trentena d'establiments en total». Nació Digital, 28-06-2022 [Consulta: 22 juny 2024].
* ↑ «Can Jubany, millor restaurant d’Espanya del 2021 segons els comensals. L'establiment de Calldetenes, número 1 del ‘top 100’ elaborat per l'‘app’ de reserves The Fork a partir de les notes i opinions obtingudes pels restaurants, les visites a la fitxa i les reserves generades durant l'any passat». El Periódico, 25-01-2022 [Consulta: 22 juny 2024].
* ↑ «Can Jubany, restaurante favorito de los españoles según 'El Tenedor'. El establecimiento de Calldetenes encabeza el popular ranking que elabora la plataforma de reservas en base a las opiniones y visitas de los miles de usuarios que utilizan la app». La Vanguardia, 25-01-2022 [Consulta: 22 juny 2024].
# Zygonyx torridus

Zygonyx torridus és una espècie d'odonat anisòpter de la família dels libel·lúlids que habita des de l'Àfrica fins a extrem sud d'Europa i a través d'Orient Mitjà fins a l'Índia, encara que fora del continent africà i a la Mediterrània es troba més dispersament. Habita rius i rierols en matollars, boscos o sabanes, sovint en ràpids o prop d'aquests.

## Referències

* 1 2 «Zygonyx torridus» (en anglès). IUCN Red List. Dow, R.A., Boudot, J.-P., Clausnitzer, V., Suhling, F., Ferreira, S., Dijkstra, K.-D.B., Schneider, W. & Samraoui, B. 2013. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Carmen (pel·lícula de 1983)

Carmen és una pel·lícula espanyola de 1983 dirigida per Carlos Saura. Es tracta del segon lliurament de la trilogia musical que rodà amb el ballarí Antonio Gades i el productor Emiliano Piedra.

## Argument

Narra la història d'Antonio, el director d'una companyia de ball que està treballant en el muntatge de la Carmen de Bizet. Quan troba la protagonista ideal, que també es diu Carmen, inicia amb ella una relació malaltissa que reprodueix el llibret de l'òpera. "Carmen" és una història d'amor i gelosia on el desig aniquilador condueix als personatges inexplorablemente a la destrucció. No val la pena racionalitzar els fets que conformen la història; la força dels mateixos és suficient per anar creant aquesta espiral que es va tancant fins al drama final. La història de Carmen és la història d'una obsessió devoradora. Història d'amor i desamor.

## Comentaris

És un film basat en la novel·la Carmen de Prosper Mérimée. La ballarina Laura del Sol debutà com a actriu en un paper al qual també optaren Ángela Molina i María José Cantudo. La pel·lícula va ser nominada per als premis Globus d'Or, Oscar de Hollywood i César francès, i el 1984 aconseguí el premi BAFTA a la millor pel·lícula de parla no anglesa.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1985. BAFTA a la millor pel·lícula de parla no anglesa

### Nominacions

* 1983. Palma d'Or
* 1984. Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa
* 1984. Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera
* 1984. César a la millor pel·lícula estrangera
* 1985. BAFTA a la millor música per Paco de Lucía
* 1985. BAFTA al millor so per Carlos Faruolo, Alfonso Marcos i Antonio Illán

## Vegeu també

* Carmen (Prosper Mérimée)
* Bodas de sangre (pel·lícula)
* El amor brujo (pel·lícula de 1986)
Viccionari
# Artaxerxes III de Pèrsia

Artaxerxes III Ocos fou rei de reis de l'Imperi Persa del 358 aC al 338 aC. Era fill d'Artaxerxes II de Pèrsia Memnon i el va succeir a la seva mort.
Abans d'arribar a ser hereu, havia estat nomenat per aquest càrrec el seu germà Darios, però el príncep volia a una cortesana de gran bellesa de nom Aspàsia, que Artaxerxes no li va concedir perquè la volia per a ell mateix. Darios llavors va preparar un complot que fou descobert i li va costar la vida, i Ocos fou nomenat hereu. Va aconseguir també que foren assassinats dos germans més, Ariaspes i Arsames. Quan va arribar al tron va fer matar tots els prínceps que li podien disputar el poder, es diu que fins a vuitanta.
Com a hereu va posar fi a la rebel·lió dels principals sàtrapes de l'Àsia Menor, el de Mísia, Orontes, que es va sotmetre, i el de Frígia Ariobarzanes de Dascilios, aliat primer d'Atenes i després d'Esparta, que fou derrotat i va haver de fugir. Els rebels menors, com el sàtrapa de Cària, Mausolos, el de Bitínia, Bas, i el de Pont Ariobarzanes II es van mantenir amb un submissió nominal. Datames de Capadòcia i Paflagònia fou assassinat per Ariobarzanes de Frígia el 361 aC però el seu fill va romandre rebel, i la seva traïció no va evitar a Ariobarzanes la pèrdua del seu govern. El 353 aC el sàtrapa de Lídia Artabazos II, revoltat, va rebre ajut d'un exèrcit beoci sota el comandament de Panmenes, però la revolta fou aplanada.
El 350 aC va atacar Egipte però fou rebutjat. Algunes ciutats de Fenícia es van revoltar i el rei Evagores de Xipre es va sumar a l'aixecament. Sotmeses les ciutats rebels, Evagores fou assetjat a Salamina el 347 aC i finalment l'illa va quedar dominada pels perses el 344 aC. Llavors els perses van desembarcar a Egipte i moltes ciutats es van sotmetre. Un noble rellevant, Smatauitelfnakht, fou el primer noble a passar al partit persa. Pelúsium i Bubastis foren ocupades. El mateix Artaxerxes III i el seu eunuc Bagoes van dirigir les operacions al delta el 343 aC. El faraó Nectabeu II es va retirar a Memfis que va caure en poder dels perses i Nectabeu va haver de fugir al sud. Aleshores Egipte va tornar a quedar sotmès als Perses com ho havia estat fins mig segle abans. El país va quedar altra vegada com a satrapia essent nomenat sàtrapa Feràndares.
Aquell mateix any, a l'estiu, Pèrsia va signar un tractat d'amistat amb Macedònia. El 342 aC els soldats perses van sotmetre l'alt Egipte i Nectabeu va fugir a Núbia.
Segons Diodor de Sicília l'eunuc Bagoes va enverinar al rei el 338 aC junt amb tots els fills menys Arsès i Bistanes, al primer dels quals va proclamar rei amb el nom de Xerxes III, però exercint ell mateix el poder. Una tauleta cuneiforme al Museu Britànic diu no obstant que va morir de mort natural.

## Referències

* ↑ Dandamaev, M. A.. A Political History of the Achaemenid Empire (en anglès). Brill, 1989, p. 311. ISBN 9004091726.

## Vegeu també

* Nicòstrat d'Argos
# Cantó de Valença-4

El cantó de Valença-4 és un cantó francès del departament de la Droma, situat al districte de Valença. Compta amb part del municipi de Valença.

## Municipis

Comprèn els barris de Valença:
* Briffaut
* Fontbarlettes
* Grand Charran
* Petit Charran
* Les Martins
* Rousset
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1992 | Pierre Favrat | PS |
| 1992-1998 | Jean-Claude Laurent | RPR |
| 1998-2004 | Francis Bérard | PS |
| 2004-2011 | Jean-Charles Faivre-Pierret | UMP |
| 2011- | Zabida Nakib-Colomb | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Ángel Martín González

Ángel Martín González és el nom dels següents personatges:
* Ángel Martín González, exjugador de futbol madrileny del CA Osasuna i del Rayo Vallecano
* Ángel Martín González, Mestre Internacional d'escacs català.
# Casa Campmajor

La Casa Campmajor és un edifici del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un habitatge aïllat de tipologia ciutat-jardí compost de planta baixa i pis. De la coberta a quatre vessants. En sobresurt una petita golfa i una torra de planta quadra coberta també a quatre vessants. A la porta d'accés hi ha un porxo. La tanca està composta d'elements d'obra i reixat, projecte de l'arquitectura Raspall, projectada ja l'any 1910, per a Dolors Granes. Els elements del conjunt son de llenguatge historicista.

## Història

La construcció s'insereix dins de l'època de més activitat constructiva de la vila a la carretera de Caldes, anys 1910-1929, quan Cardedeu es transforma definitivament en un lloc d'estiueig. Aquestes edificacions eren, generalment, per a cardedeuencs residents a Barcelona, que passaven l'estiu a la vila. Al llarg de la carretera de Caldes, oberta el 1864, es poden veure els estils més importants creats des de finals del XIX: eclecticisme, modernisme, noucentisme i les construccions modernes de grans blocs de pisos.

## Referències

* 1 2 «Casa Campmajor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Abdoulaye Keïta

Abdoulaye Keïta (Conakry, valor desconegut - Conakry, 30 de juny de 2019), conegut com a Banks Keita, fou un futbolista guineà de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Guinea.
Pel que fa a clubs, destacà a Hafia FC.
Un cop retirat fou entrenador a la selecció.

## Referències

* ↑ Décès : L'ancien international Abdoulaye Bank’s Keita reçoit les derniers hommages Arxivat 2019-09-03 a Wayback Machine. sports7guinee.com
* ↑ Abdoulaye Banks Keita Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Abdoulaye Keïta a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Guinea lose coach». BBC Sport, 30-03-2004. [Consulta: 22 abril 2009].
# Can Rimundet

Can Rimundet és una masia del municipi de Sant Llorenç d'Hortons, a la comarca catalana de la l'Alt Penedès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català

## Descripció

Gran masia amb 111 hectàrees de terreny, amb tres masoveries, de planta rectangular, a dues vessants, de planta, pis i golfes, amb dos patis emmurallats i gran galeria porticada amb baranes de terracota a la façana principal i lateral. Distribució a partir d'una entrada amb una placa de marbre:"Esta casa de campo fué renobada por orden de D. Juan Bonastre i Jané en el año 1881", grandiosos cellers amb arcades i pilars de maó -obra molt possible del 1881, i una escala que condueix a l'antiga residència de l'amo, on cal remarcar-hi: un foc a terra amb escons, taula, clemàstecs forjats interessants i una graciosa xemeneia exterior, l'actual despatx amb una antiga capelleta policromada sense sant, portes d'armari de talla, pergamins emmarcats, i un rellotge de caixa amb la marca "José Anfruns -Barcelona", amb la caixa restaurada darrerament destruint les seves pintures antigues. Abundor d'edificis annexos al cos principal de la masia: els habitatges dels masovers, amb façana unitària, coronada per petits esglaonaments, un baluard amb dues portes i un xiprer centenari de soca esponerosa un angle dels cups, i dos rellotges de sol, un de matí i l'altre de tarda.

## Història

Cal esmentar l'existència al despatx de la casa d'un quadre amb un plànol de la finca fet el 21 de juliol del 1882 per Ramon Quera i Torras, mestres d'obres i agrimensor, molt detallat i amb una aquarel·la de la fesomia de la casa aleshores. Per altra banda, als arxius parroquials i municipals de Gelida s'hi troben sovint càrrecs públics que havien ostentat membres d'aquesta família.

## Referències

* ↑ «Can Rimundet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Can Rimundet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 agost 2015].
# Carta de Calatayud

Carta de Calatayud fou un pacte entre el Reyno de las Españas i el Reyno de Canarias signat el 30 de maig de 1481 a Calataiud, capital d'Aragó, per Tenesor Semidan en nom del Regne de Canàries, i Ferran el Catòlic, rei d'Aragó, en nom dels Regnes de les Espanyes. El pacte consistia en la incorporació de Canàries als regnes cristians, així com a la Corona de les Espanyes a canvi del respecte a les estructures polítiques i socials, als costums culturals i a la llibertat dels guanxes. La terra deixava de ser un bé de l'Estat per a passar a mans privades. Els comandaments de l'exèrcit espanyol obtenien terres, així com els diferents menceyes (reis tribals) que quedaven com a responsables polítics.

## Referències

* ↑ Mónica Acosta Betancor y Felipe Ros Brandon, 29 de Abril-3 de Mayo, Dos fechas y un mismo símbolo. 1999

## Vegeu també

* Tenesor Semidan
* Conquesta de les Illes Canàries
* Història de Canàries
* Tractat d'Alcàçoves
* Tractat de Tordesilles

## Bibliografia

* Viera y Clavijo, Noticias de la Historia General de las Islas canarias. Goya ediciones, 4 volúmenes, Tenerife.
* Espinosa, Alonso (fray). Historia de Nuestra Señora de Candelaria, Goya ediciones, Tenerife.
* Abreu y Galindo, J. de, Historia de la conquista de las siete islas de Canarias, en A. Cioranescu (ed) Goya ediciones, Tenerife, 1977 ISBN 84-400-3645-0
* Bethencourt Alfonso, J: Historia del Pueblo Guanche II Lemus editor, La Laguna, 1997.
* Berthelot, Sabino. Etnografía y Anales de la Conquista de Las Islas Canarias. Ed. Goya. Santa Cruz de Tenerife. 1978. ISBN 84-85437-00-4.
* Blanco, Joaquín. Breve Noticia Histórica de las Islas Canarias. Ed. Rueda. Madrid 1983. ISBN 84-7207-029-8
* VV.AA. Historia de Canarias. Vol. I Ed. Prensa Ibérica. Valencia 1991. ISBN 84-87657-10-9

## Enllaços externs

* (castellà) RSEAPT: Real Sociedad de Amigos del País de Tenerife
* (castellà) Documents i bibliografia histórica sobre Canàries
* (castellà) revista digital sobre cultura guanxe
# Tau del Serpent

La designació de Bayer Tau del Serpent (Tau Serpentis) (τ Ser / τ Serpentis) és compartida per una col·lecció de vuit estrelles τ¹ Serpentis through τ$^8$ Serpentis, en el cap de la constel·lació del Serpent. Estan distribuïdes en un espai de 40 minuts en ascensió recta per 3,5° en declinació. Estan numerades per ascensió recta creixent:
* Tau¹ Serpentis, també anomenada 9 Serpentis o HD 137471.
* Tau² Serpentis, també anomenada 12 Serpentis o HD 138527.
* Tau$^3$ Serpentis, també anomenada 15 Serpentis o HD 139074.
* Tau$^4$ Serpentis, també anomenada 17 Serpentis o HD 139216.
* Tau⁵ Serpentis, també anomenada 18 Serpentis o HD 139225.
* Tau⁶ Serpentis, també anomenada 19 Serpentis o HD 140027.
* Tau$^7$ Serpentis, també anomenada 22 Serpentis o HD 140232.
* Tau$^8$ Serpentis, també anomenada 26 Serpentis o HD 140729.
# A-Teens

Els A*Teens eren un grup de música pop provinent d'Estocolm, Suècia, format l'any 1998, com a tribut del grup ABBA. En un principi el grup s'anomenava ABBA Teens, però fou rebatejat com a A*Teens. L'àlbum del grup tingué un èxit internacional molt important l'any 2001, que vengué sis milions de còpies a tot el món.
Després de sis anys d'èxit, el grup anuncià una pausa l'any 2004, després d'haver publicat el seu primer Greatest Hits. L'any 2006 el grup anuncià la seva fi.:

## Components

* Marie Eleonor Serneholt (Estocolm, 11 de juliol del 1983)
* Amit Sebastian Paul (municipi de Boden, 29 d'octubre del 1983)
* John Dhani Lennevald (Estocolm, 24 de juliol del 1984)
* Sara Helena Lumholdt (Solna, 25 d'octubre del 1984)

## Discografia

* 1999 - The ABBA Generation
* 2001 - Teen Spirit
* 2002 - Pop 'Til You Drop!
* 2003 - New Arrival
* 2004 - Greatest Hits

## Referències

* ↑ «A*Teens: Where Are They Now?» (en anglès). US Magazine, 27-08-2020. [Consulta: 25 setembre 2021].
# Arthroleptis brevipes

Arthroleptis brevipes és una espècie de granota que viu a Togo i, possiblement també, a Ghana.

## Referències

* Rödel, M.-O. 2004. Arthroleptis brevipes. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Teatrul de Stat Oradea

L'edifici del Teatrul de Stat Oradea (Teatre d'Estat d'Oradea) és el més important dels edificis patrimonials d'Oradea (Romania. El projecte fou realitzat per la cèlebre societat d'arquitectes Felner i Helmer de Viena; la construcció del qual va durar només 15 mesos (del 10 de juliol de 1899 al 15 d'octubre de 1900) amb l'assistència dels arquitectes d'Oradea Rimanoczy Kalman, Guttmann Jozsef i Rendes Vilmos
L'aspecte exterior combina d'una manera harmoniosa l'estil neoclàssic, que domina la façana, amb elements neorenaixentistes i neobarrocs, mentre que els acabats i ornamentació tenen un to rococó accentuat.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre Arxivat 2009-05-03 a Wayback Machine.
# Can Rissec (Llagostera)

Can Rissec de Llagostera és un edifici de planta rectangular amb parets de pedra morterada i s'estructura a partir de cinc crugies i que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es troba cobert per dos vessants amb teula. La façana principal presenta una gran porta dovellada i finestres amb carreus de pedra i rapissa emmotllurada al primer pis. Destaquem també la pallissa amb embigats de fusta i coberta a dues aigües. Aquest és l'edifici originari de Can Rissec. En l'època d'esplendor de la indústria surera, el senyor Rissec va fer construir un gran casal al costat d'aquesta masia, el Casal de Can Rissec. La masia recentment ha estat restaurada i els entorns han estat urbanitzats.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* ↑ «Can Rissec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].