OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vilanova (Viver i Serrateix)

Vilanova és una masia del municipi de Viver i Serrateix (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de l'any 1917 qualificada de modernista i que més aviat sembla correspondre a un estil historicista de començaments del segle xx. La casa presenta una estructura de casa senyorial, amb planta baixa i dos pisos, tot i que les seves funcions i la seva forma de vida correspon a la de masia. És el tipus d'estructura de moltes masies catalanes, precursora o successora de la casa senyorial, amb una torratxa o llanterna que il·lumina l'escala i col·locada al centre de l'edifici. No és ja una referència exacta a la tipologia de masia: és difícil trobar durant l'època modernista una casa aïllada i de nova planta (tal és el cas de Vilanova de Viver).

## Història

La primera casa de Vilanova ocupava les dependències de l'antic castell de Viver, situat dalt del turó a l'extrem nord del serrat. L'any 1917 la masia de Vilanova bastí el seu nou casal prop de l'església de Sant Miquel de Viver i s'abandonà l'antiga casa-castell, avui tot en ruïnes.

## Referències

* 1 2 «Vilanova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Coryphaena

Els corifènids (Coryphaenidae) constitueixen una família de peixos de l'ordre dels perciformes amb només 1 gènere i dues espècies.

## Descripció

* Poden assolir 1,5 m de llargària màxima.
* Cos allargat i comprimit.
* Els mascles adults desenvolupen una cresta òssia a la part frontal del cap.
* Aleta dorsal única, la qual s'origina al cap i s'estén per gairebé tota la longitud del cos.
* Aleta anal de base llarga que acaba una mica per davant de l'aleta caudal i no té espines.
* Aleta caudal profundament bifurcada.
* 48-65 radis tous.
* Nombre de vèrtebres: 30-34.
* Escates petites.
* En vida, són d'un brillant color blau-verd metalitzat, el qual esdevé ràpidament groguenc un cop morts.

## Alimentació

Són depredadors molt ràpids que es nodreixen de peixos petits (sobretot, peixos voladors) i d'altres animals (com ara, calamars).

## Hàbitat

Són peixos marins que habiten les aigües superficials.

## Distribució geogràfica

Es troben a les aigües de clima tropical i subtropical de l'Atlàntic, l'Índic i el Pacífic.

## Gèneres i espècies

* Gènere Coryphaena (Linnaeus, 1758)
** Llampuga borda (Coryphaena equiselis) (Linnaeus, 1758)
** Llampuga (Coryphaena hippurus) (Linnaeus, 1758)

## Ús comercial

Són molt cercats pels pescadors esportius.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ «Coryphaena». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Discover Life (anglès)
* ↑ Marine Species Identification Portal Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Linnaeus, C., 1758. Tomus I. Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Editio decima, reformata. Holmiae. (Laurentii Salvii): (1-4), 1-824. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2008-06-10. [Consulta: 27 setembre 2010].
* ↑ AQUATAB
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fritzsche, R.A., 1982. Osteichthyes. A Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill, Nova York: 858-944.
# Vallbufandes I

Vallbufandes I és un abric que conté pintures rupestres d'estil llevantí. Està situat al terme municipal de Mequinensa (Aragó). Es troba localitzat en un aflorament d'arenisca oligocena a la desembocadura del Barranc de Vallbufandes, en el seu marge esquerre, molt prop de la riba vora el riu Segre (a uns 300–400 metres). Aquest aflorament se situa a la zona més alta dels vessants del barranc del mateix nom, on arriba a tenir un gruix d'uns dos metres. Aquesta zona s'ubica a l'extrem Nord de la localitat de Mequinensa, vora el seu nucli urbà.
El conjunt està compost per un diminut abric format per una sèrie de grans lloses d'arenisca fracturades de l'aflorament rocós del vessant del barranc, amb una orientació general cap al sud i sud-est. Donada la situació del barranc, la seva visibilitat es molt limitada, quedant lliures solament cap a l'est. i sud-est. Les dimensions de l'abric són 1,60 metres d'altura màxima i 1,50 d'amplària màxima. L'entorn de l'abric es troba degradat per les explotacions mineres, així com per la mateixa proximitat del poble nou de Mequinensa.
L'abric està inclòs dins de la relació de coves i abrics amb manifestacions d'art rupestre considerats Béns d'Interès Cultural en virtut del que es disposa en la disposició addicional segona de la Llei 3/1999, de 10 de març, del Patrimoni Cultural Aragonés. Aquest llistat va ser publicat en el Butlletí Oficial d'Aragó del dia 27 de març de 2002. Forma part també del conjunt de l'art rupestre de l'arc mediterrani de la península ibèrica, que va ser delclarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco (ref. 874-665). També va ser declarat Bé d'Interès Cultural amb el codi RI-51-0009509.

## Referències

* ↑ Aragón, Gobierno de. «BOA» (en castellà). www.boa.aragon.es. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Arte rupestre del arco mediterráneo de la Península Ibérica» (en anglès). UNESCO World Heritage Centre. [Consulta: 6 gener 2020].

## Bibliografia

* ROYO GUILLÉN, J.I. I GÓMEZ LECUMBERRI, F. Prospeccions arqueològiques en el terme municipal de Mequinenza (Saragossa). Campaña de 1989, Arqueologia aragonesa, 1988-1989. D.G.A, Zaragoza.
* ROYO GUILLÉN, J.I. The set of shelters with rock art of Mequinenza (Saragossa). Bolskan 5, 1988.
* VV.AA. Arqueologia Aragonesa 1988-1989 Diputació General d'Aragó. Zaragoza, 1991.
# Arrivillaga

Arrivillaga és un poblat del sud-oest de l'Uruguai, ubicat al departament de Colonia.

## Geografia

Arrivillaga es troba al sud de Colonia, al costat de Juan Lacaze. Té costes sobre el Riu de la Plata. El poble pertany al sector 14, una subdivisió judicial del departament. El rierol Sauce es troba a prop.

## Població

D'acord amb les dades del cens de 2004, Arrivillaga tenia 76 habitants.
| Any | Població |
| 1985 | - |
| 1996 | 51 |
| 2004 | 76 |
| 2012 | 112 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Referències

* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE) - Cens del 2004 Arxivat 2005-11-10 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai 1963–1996 Arxivat 2013-06-15 a Wayback Machine. (DOC)

## Enllaços externs

* Mapa d'Arrivillaga (PDF; 74 kB)
# Unió d'Arràs

La unió d'Arràs va ser un acord signat el 5 de gener de 1579 a la ciutat d'Arràs pel qual algunes províncies del sud dels Països Baixos reconeixien la sobirania de Felip II en el marc de la Guerra dels vuitanta anys en resposta a la República de Gant, on els calvinistes radicals havien pres la direcció i es va convertir en un reducte d'intolerància envers els catòlics. Alguns dels territoris que formaven aquestes províncies formen part de França des de 1659.
Els punts acordats en la unió van ser els següents:
* Expulsió de les tropes estrangeres.
* Organització del Consell d'Estat de la mateixa manera en què estava durant el regnat de Carles V.
* Dos terços dels membres del Consell d'Estat havien de ser acceptats per tots els membres.
* Tots els privilegis vigents abans de la rebel·lió s'havien de tornar a instaurar.
* El catolicisme era l'única religió. El calvinisme havia de ser perseguit.
Les parts signatàries de la unió van ser:
* El comtat d'Hainaut.
* Artois, Lilla, Douai i Orchies pertanyents a França des de 1659.
Les províncies de Namur, Luxemburg i el Ducat de Limburg, malgrat ser favorables a la unió d'Arràs, no van signar l'acord. La resposta de les províncies que es mantenien rebels va ser la unió d'Utrecht signada uns dies més tard.

## Referències

* ↑ Possoz, Alexis. Mgr Jean Vendeville, évêque de Tournai, 1587-1592 (en francès). Lille: L. Lefort Imprimeur-Librairie, p. 1862.

## Enllaços externs

* http://www1.umassd.edu/euro/resources/netherlands/29.pdf Arxivat 2018-01-07 a Wayback Machine.
# Chonburi Football Club

El Chonburi Football Club (tailandès สโมสรฟุตบอลชลบุรี) és un club tailandès de futbol de la ciutat de Chonburi.

## Història

El club va ser fundat a partir del club Assumption College Sriracha. Més tard cooperà amb el club Sannibat-Samutprakan FC i fou anomenat Chonburi-Sannibat-Samutprakan FC. L'any 2002 se separà del Sannibart Samutprakarn FC i fou anomenat Chonburi FC.

## Palmarès

* Lliga tailandesa de futbol:
** 2007
* Kor Royal Cup (ถ้วย ก.) :
** 2008, 2009
* Lliga Provincial :
** 2005

## Enllaços externs

* Web oficial (tailandès) (anglès)
# Bulevard Rothschild

El bulevard Rothschild (en hebreu: שְׂדֵרוֹת רוטשילד) (transliterat: Sderot Rothschild) és un dels principals carrers del centre de Tel-Aviv, a l'Estat d'Israel. El carrer comença al barri de Neve Tzedek, a la part sud-occidental, i va en direcció nord fins al Teatre Nacional Habima. Rothschild és un dels carrers més concorreguts i vistosos de la ciutat, i una de les seves principals atraccions turístiques.

## Història

L'Avinguda Rothschild, fou construïda l'any 1910, i fou anomenada originalment Rehov HaAm (en català: "El carrer del poble"). Poc temps després, els residents van demanar que es canviés el seu nom, en honor del Baró Edmond James de Rothschild. La Declaració d'Independència d'Israel va ser signada en el llavors Museu d'Art de Tel-Aviv, al número 16 del bulevard Rothschild, al Saló de la Independència. La major part dels edificis històrics presents han estat construïts en l'estil arquitectònic Bauhaus, i formen part de la Ciutat Blanca de Tel-Aviv, que va ser reconeguda com a patrimoni cultural de la Humanitat per part de la UNESCO, l'any 2003. L'edifici conegut com a Lederberg House, fou construït l'any 1925 a la intersecció amb el Carrer Allenby, té una sèrie de murals de ceràmica d'una mida gran que han estat dissenyats per Zeev Raban, un membre de l'Acadèmia Bezalel d'Art i Disseny, els quatre murals mostren a un pioner jueu llaurant i collint els camps, a un pastor, i a la ciutat de Jerusalem, amb un vers de Jeremies 31:4, "Novament jo et reconstruiré i seràs reconstruïda".

## Referències

* ↑ «Rothschild Boulevard history». Arxivat de l'original el 2007-10-20. [Consulta: 2 agost 2017].

## Enllaços externs

* Manifestació Pacífica a l'Avinguda Rothschild. 6 de juny de 2008. Ynet.
A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a Bulevar Rothschild
# Anti-folk

Anti-folk (o simplement antifolk) és una qualificació musical que s'aplica quan les cançons són de caràcter independent, d'un gènere abstracte o una mena de paròdia de la música folk perquè els mitjans de gravació i producció han sigut francament dolents. Es podria considerar aquest gènere com un equivalent al lo-fi i a la música outsider o independent.

## Artistes destacats

Grups i artistes que es podrien considerar integrants d'aquesta tendència són Daniel Johnston, Diabetic Socks, Smog, Devendra Banhart, Arde El Mar, Torsomaceta, The Smooges i Bingo Gazingo.
# Coryphaenoides alateralis

Coryphaenoides alateralis és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 26,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 1035-1116 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa est dels Estats Units i del Golf de Mèxic.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gunnerus J. E. 1765. Efterretning om Berglaxen, en rar Norsk fisk, som kunde kaldes: Coryphaenoides rupestris. Det Trondhiemske Selskabs Skrifter v. 3. 50-58.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ McEachran, J.D. i J.D. Fechhelm, 1998. Fishes of the Gulf of Mexico. Volum 1: Myxiniformes to Gasterosteiformes. University of Texas Press, Austin. 1112p.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Vallcarca

«Vallcarca» té aquests significats:
* Vallcarca i els Penitents, barri del districte barceloní de Gràcia.
* Estació de Vallcarca
* Viaducte de Vallcarca
* Vallcarca (Sitges), veïnat del municipi català de Sitges.
* Riera de Vallcarca
# Banc Central

«Banc Central o Banco Central» té aquests significats:
* Banc central, institució que s'encarrega de les polítiques monetàries d'un Estat o grup de nacions
* Banc Central (català) o Banco Central (castellà), banc creat l'any 1919, fusionat l'any 1991 amb el Banco Hispano Americano, i posteriorment integrat en el Grupo Santander
* Banc Central (antiga Banca Arnús), edifici a la ciutat de Barcelona
* Banc Central (l'Hospitalet de Llobregat), edifici racionalista de l'Hospitalet de Llobregat (al Barcelonès)
* Banc Central (Martorell), edifici a Martorell (al Baix Llobregat)
# Uspénskoie

«Uspénskoie» té aquests significats:
* Uspénskoie (Krasnodar), poble del krai de Krasnodar, a Rússia
* Uspénskoie (Penza), poble de l'óblast de Penza, a Rússia
* Uspénskoie (Sakhalín), poble de l'óblast de Sakhalín, a Rússia
# Characidium phoxocephalum

Characidium phoxocephalum és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Cauca a Colòmbia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt, J. T. 1867. Om trende, formeentligt ubeskrevne fisk af characinernes eller Karpelaxenes familie. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1866: 49-68, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Characidium phoxocephalum». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Buleuteri de Delfos

El Buleuteri de Delfos (grec antic: Βουλευτήριον, romanitzat: Būleutērion) era un buleuteri o lloc de reunió del consell de Delfos a la Grècia Central. Les ruïnes se'n troben en el jaciment arqueològic de Delfos, Patrimoni de la Humanitat per la Unesco.

## Descripció

Es va construir en l'època arcaica, al voltant del 600-500 abans de la nostra era. Era la seu de la bule local o consell de Delfos. Era al santuari de Temple d'Apol·lo al llarg de la Via Sagrada, al costat del Tesaurus. L'edifici era una sala de reunions rectangular de grandària relativament menuda amb portes en tres costats. A dins degué haver-hi una columnata i seients de fusta als laterals. A l'edifici s'han trobat inscripcions que han ajudat a identificar-ne la finalitat. Només es conserven els fonaments i altres parts menors de l'edifici.(2)

## Referències

* ↑ «Delphi, Bouleuterion» (en anglés). Perseus. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «Delphi - Bouleuterion» (en anglés). Foundation of the Hellenic World. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ ; Pietilä-Castrén; Castrén «Delfoi». A: Antiikin käsikirja (en finés). Helsinki: Otava, 2000, p. 120–121. ISBN 951-1-12387-4.
# Annette Page

Annette Page (Manchester, 1932 - 4 de desembre de 2017) va ser una ballarina anglesa. Va ser una ballarina principal amb el Royal Ballet, i va estar habitualment a l'escenari pel seu marit, Ronald Hynd.
Va créixer a Manchester, on va començar a prendre classes de ballet quan tenia uns quatre anys. Això la va portar a fer exàmens de la Royal Academy of Dance. En veure un espectacle del Royal Ballet a Manchester va decidir per continuar una carrera de ball.
Quan tenia dotze anys, va fer una audició amb la ballarina Ninette de Valois, que li va oferir una beca per assistir a la Royal Ballet School, en la qual va començar durant el darrer any de la Segona Guerra Mundial. A l'edat de disset anys li van rebre un contracte per Sadlers Wells, la companyia de gira del Royal Ballet, i un any després es va incorporar al Royal Ballet.
El debut de Page el 1949 va ser el gos Pepe en un represa del ballet d'un acte de 1930 A wedding bouquet («Un ram de boda»), basada en una obra de Gertrude Stein, que va ser produïda per primera vegada pel ballet Vic-Wells (més tard el ballet de Sadler's Wells) el 27 d'abril de 1937; coreografiat per Frederick Ashton. La revista Dance Magazine immediatament va publicar el rumor que estava «preparada per a succedir a Fonteyn en un futur llunyà… El rumor… pot ser un simple pensament desitjós, però és sincerament desitjable».
No obstant això, es va aixecar per esdevenir una ballarina principal ballant tots els grans papers clàssics i romàntics, normalment associats amb seu marit Ronald Hynd. Entre altres socis hi havia Christopher Gable, Donald MacLeary, Anthony Dowell i Rudolf Nureyev, amb qui va ballar The Sleeping Beauty i La Bayadere.
La seva actuació de comiat va ser a l'abril de 1967 a la Royal Opera House, Covent Garden, on va ballar el paper de Lise a La fille mal gardée d'Ashton. I la seva actuació final va ser com a Ventafocs amb el Royal Ballet de Seattle, en què havia creat un disc ballant el paper dues vegades en un dia al Royal Opera House.
Page va morir el 4 de desembre de 2017, dues setmanes abans del 85è aniversari.

## Família

Posteriorment, Page va assistir el seu marit, Ronald Hynd, quan aquest va dirigir l'Staatsballet de Baviera de Múnic, i va ser membre del Consell de les Arts de Gran Bretanya. Hynd i Page van tenir una filla, Louise nascuda el 1968.

## Referències

* ↑ Dean Speer & Francis Timlin, A Very Merry Couple Ronald Hynd and Annette Page talk about dancing, PNB and Merry Widow from Ballet-Dance magazine dated April 2005 online at ballet-dance.com, accessed 28 April 2012
* ↑ Adrian Room, Dictionary of Pseudonyms: 13,000 assumed names and their origins (2010), p. 365: "Annette Page: Annette Hynd, Eng. ballet dancer, wife of Ronald Hynd.
* ↑ Annette Page obituary, legacy.com; consultat el 7 desembre 2017.
# Verdú (desambiguació)

«Verdú» té aquests significats:
* Toponímia:
** Verdú, municipi de la comarca de l'Urgell (Catalunya)
** Castell de Verdú, edifici de la vila de Verdú (Urgell)
* Biografies:
** Fernando Verdú Sánchez (Múrcia, 1845 - ?), compositor espanyol del Romanticisme
** Ferran Verdú Monllor (Xixona, 1968), matemàtic i polític valencià, alcalde de Xixona des de 2007
** Joan Verdú Fernández (Barcelona, 1983), futbolista
** José Verdú Nicolás (1983, Múrcia), futbolista
** Josep Verdú, diversos personatges
** María Rosa Verdú Alonso (Elx, 1946), política i sindicalista valenciana
** Maribel Verdú (Madrid, 1970), actriu espanyola
# Valeri Voronin

Valeri Voronin (Moscou, 17 de juliol de 1939 - Moscou, 19 de maig de 1984) fou un futbolista rus de la dècada de 1960.
Fou 63 cops internacional amb la selecció soviètica amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1962 i 1966.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Torpedo Moscou.

## Referències

* ↑ RussiaTeam biography Arxivat 2020-08-14 a Wayback Machine. (rus)
* ↑ Valeri Voronin a National-Football-Teams.com (anglès)
# Atacamenys

Els atacamenys (forma preferida a Xile), atacames (forma més utilitzada a Argentina), també anomenats apatames, alpatames, kunzes, likan-Antai o likanantaí (en el seu idioma, anomenat kunza: lickan-antay, que es tradueix aproximadament com 'els habitants del territori '), són una ètnia indígena de l'Argentina i Xile que va habitar a l'interior del desert d'Atacama (Nord de Xile i l'Argentina i Sud de Bolívia), entorn del curs del riu Lloa fins a Copiapó, ocupant també les trencades ("quebradas") i les valls d'aquest desert i les faldilles de la serralada dels Andes incloent tota la Puna meridional o Puna d'Atacama. Es van stablir a la zona fa uns nou mil anys. L'hàbitat dels atacames a Argentina va abastar els departaments que constituïen l'extingida Governació dels Andes i regions veïnes de Jujuy, Salta i Catamarca. Els seus descendents actuals en gran part viuen a les terres ancestrals a la regió dels Andes i desert d'Atacama a la regió d'Atacama, encara que molt barrejats formant part de la població criolla o confosos amb el conjunt anomenat kolla.
L'Enquesta Complementària de Pobles Indígenes (ECPI) 2004-2005, complementària del Cens Nacional de Població, Llars i Habitatges 2001 de l'Argentina, va donar com a resultat que es reconeixen i/o descendien en primera generació del poble atacama 3044 persones a l'Argentina. D'acord amb el cens efectuat a Xile l'any 2002, vivien a aquesta data 21.015 atacamenys al país. Així doncs la població actual no baixaria de 25.000 persones.
Habitualment utilitzen com a bandera la wiphala. També apareix una bandera horitzontal blau sobre verd amb un disc central blanc amb l'emblema.

## Referències

* ↑ Arxivat 2016-02-21 a Wayback Machine. Instituto nacional de estadisticas y censos republica Argentinaretrieved on May 17, 2015
* ↑ 2002 Chilean census Instituto nacional de estadisticas de Chile retrieved on May 17, 2015
* ↑ Flag Report, 71, juliol 2014