OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Constitució soviètica de 1918

La Constitució soviética de 1918 fou la primera llei fonamental que tingué la República Socialista Federativa Soviètica de Rússia, que va descriure i ratificar el tipus de règim que s'instaurà al país després de la Revolució Russa d'Octubre (novembre del 1917). Es procedí a la seva redacció poc després de la dissolució de l'Assemblea Constituent russa, primer parlament de Rússia triat de forma democràtica, sancionant així el fet que els soviets d'obrers, soldats i camperols dirigits pels bolxevics controlaven el poder.
La constitució s'iniciava amb un preàmbul aprovat anteriorment per l'Assemblea Constituent en l'escàs període en què legislà, la Declaració del poble treballador i explotat. Va reconèixer als treballadors com els legítims governants de la nova Rússia, d'acord amb el principi marxista de la dictadura del proletariat. Els camperols també tenien reconeguda la capacitat de governar el país, formant d'aquesta manera una aliança d'igual a igual amb el proletariat. Seguint els mateixos principis denegava el dret a sufragi als membres de la burgesia, i també a altres classes socials com els nobles, terratinents i els que donaven suport a l'Exèrcit Blanc, així com l'accés a càrrecs importants dins l'estructura política de la república soviètica.
El poder màxim residia en el Congrés dels Soviets totes les Rússies, triat pels obrers i camperols de manera indirecta, ja que es trobava constituït pels representants dels soviets locals. el Comité Executiu Central era un órgan de govern triat pel Congrés que s'encarregava de la tasca legislativa mentre aquell no estigués en període de sessions, a més de representar la presidència col·lectiva de l'estat soviètic. El Congrés també triava el Sovnarkom (Consell de Comissaris del Poble), l'òrgan executiu del país, equivalent al consell de ministres, encara que la seva creació prové ja de la revolució.
Va estar en vigor entre 1918 i 1925, any en què es modificà el text, ja amb la Rússia Soviètica integrada a la Unió Soviètica.

## Enllaços externs

* (rus) Text complet de la constitució soviètica de 1918
* Traducció a l'anglès de la constitució
# Tytila

Tytila va ser un dels primers reis de l'Ànglia de l'Est, en un període imprecís que podria anar entre el 578 i el 616.

## Orígens

L'etnòleg John Beddoe ha fet notar la similitud entre la paraula Tytila i Tòtila, un rei dels ostrogots, la qual podria indicar una relació entre la nissaga dels Wuffingas i els ostrogots.
Tytila està inclòs en diversos documents on surten llistes genealògiques dels reis de l'Ànglia de l'Est. En la Historia ecclesiastica gentis Anglorum escrita per Beda l'any 731, Tytila és esmentat com a pare de Raedwald i fill de Wuffa. El monjo gal·lès del segle ix, Nennius, diu en la Historia Brittonum que Tytila era el pare d'Eni. Tytila està inclòs en una llista dels avantpassats del rei Ælfwald d'Ànglia de l'Est, en què hi surten molts noms dels primers monarques d'aquest regne, però no tots. Aquesta llista, que forma part de la compilació ànglia estava inclosa en el Textus Roffensis, escrit al segle xii.

## Regnat

No hi ha cap informació sobre la vida o el seu regnat, ja que no se'n conserva cap document sobre l'Ànglia de l'Est de la seva època. El cronista medieval Roger de Wendover diu que Tytila regnava des de l'any 578, però no se sap en quina font d'informació es va basar per escriure això i podria ser només una suposició. El seu fill Raedwald, el més gran dels monarques de la dinastia dels Wuffingas, és el primer dels monarques de l'Ànglia de l'Est, sobre el qual hi ha informació documental, tot i que tampoc se sap la data de la seva mort. Pels objectes trobats en dues tombes d'aquesta època situades al cementiri de Sutton Hoo, es dedueix que aquest regne va mantenir relacions amb la regió de Renània, en el país dels francs, i amb l'est de la mediterrània. També es dedueix de les riqueses de les tombes que els membres de la família reial gaudien de prestigi i autoritat.
Es creu que la successió del seu fill va ser vers el 616.

## Referències

* ↑ Beddoe, 1983, p. 42.
* ↑ Beda, Historia ecclesiastica gentis Anglorum, llibre II, capítol 15
* ↑ Nennius, 2010, p. 37.
* ↑ Yorke, 2002, p. 61.
* ↑ Plunkett, 2005, p. 63.
* ↑ Yorke, 2002, p. 60.
* ↑ Plunkett, 2005, p. 64.
* ↑ Lapidge, 1999, p. 508–509.

## Bibliografia

* Beddoe, John. The Races of Britain: a Contribution to the Anthropology of Western Europe. Trübner and Co, 1983.
* Lapidge, Michael. The Blackwell Encyclopaedia of Anglo-Saxon England. Blackwell Publishing, 1999. ISBN 0-631-22492-0.
* Nennius. History of the Britons. Lightning Source UK Ltd., 2010. ISBN 1-60597-909-0.
* Plunkett, Steven. Suffolk in Anglo-Saxon Times. Stroud: Tempus, 2005. ISBN 0-7524-3139-0.
* Yorke, Barbara. Kings and Kingdoms in Early Anglo-Saxon England. Londres: Routledge, 2002. ISBN 0-415-16639-X.
# Arremonops

Arremonops és un gènere d'ocells de la família dels Passerèl·lids (Passerellidae) que habiten a la zona neotropical.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.1, 2023) aquest gènere està format per 4 espècies:
* Arremonops rufivirgatus - toquí olivaci.
* Arremonops tocuyensis - toquí de Tocuyo.
* Arremonops chloronotus - toquí dorsiverd.
* Arremonops conirostris - toquí de ratlles negres.

## Referències

* ↑ «H&M4 Checklist family by family». The Trust for Avian Systematics. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ «Arremonops Ridgway 1896». Encyclopedia of Life. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List 14.1» (en anglès). IOC. [Consulta: 19 febrer 2024].
* ↑ Brush, Timothy «Olive Sparrow (Arremonops rufivirgatus), version 2.0» (en anglès). Birds of the World, 2023. DOI: 10.2173/bow.olispa.02species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
# Uranopilita

La uranopilita és un mineral de la classe dels sulfats. Va ser descoberta l'any 1882 a Bohèmia (República Txeca), sent nomenada així per la seva composició d'URANi i del grec PILos ("feltre"), en al·lusió a la seva composició i hàbit.

## Característiques

Químicament és un uranil sulfat, sense cations addicionals, hidratat amb quantitats variables de molècules d'aigua en la seva fórmula, entre 12 i 14. La seva fórmula és (UO₂)₆(SO₄)O₂(OH)₆·14H₂O. Pot deshidratar-se a meta-uranopilita. Cristal·litza en el sistema monoclínic, trobant-se en forma d'incrustacions, així com en masses globulars o reniformes, o compostos d'agulles microscòpiques, allargades en [001] i aplanades a {010}. Pel seu contingut en urani ha de ser manipulada amb les corresponents precaucions. Pot ser extreta a les mines com a mena d'urani.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la uranopilita pertany a «07.EA: Uranil sulfats sense cations» juntament amb la metauranopilita i la jachymovita.

## Formació i jaciments

Es forma com a mineral secundari a partir de l'alteració per oxidació de sulfurs en presència d'uraninita en condicions d'acidesa, localment abundant. Pot tenir també una formació post-minera. Sol trobar-se associada a altres minerals com: uraninita, zippeïta, johannita, uranofana, soddyita, fourmarierita o guix.
Als territoris de parla catalana tan sols ha estat descrita a la mina Eureka (La Torre de Cabdella, Pallars Jussà).

## Referències

* ↑ «Uranopilite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 maig 2015].
* ↑ «Metauranopilite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 maig 2015].
* ↑ Castillo-Oliver, Montgarri; Melgarejo, Joan Carles; Torró, Lisard; Villanova-de-Benavent, Cristina; Campeny, Marc; Díaz-Acha, Yael; Amores-Casals, Sandra; Xu, Jingyao; Proenza, Joaquin; Tauler, Esperança «Sandstone-Hosted Uranium Deposits as a Possible Source for Critical Elements: The Eureka Mine Case, Castell-Estaó, Catalonia». Minerals, 10, 1, 01-01-2020, pàg. 34. DOI: https://doi.org/10.3390/min10010034 [Consulta: 6 febrer 2024].
# Centre de servei d'SMS

Un centre de servei de missatges curts (SMSC) és un element de xarxa de la xarxa de telefonia mòbil. El seu propòsit és emmagatzemar, reenviar, convertir i lliurar missatges del servei de missatges curts (SMS).
La designació completa d'un SMSC segons 3GPP és Servei de missatges curts - Centre de serveis (SMS-SC).

## Trajectòries bàsiques

Els SMS es poden dirigir de diverses maneres:
* D'un mòbil a un altre mòbil - anomenat MO-MT (Originat per a mòbils - Finalitzat amb mòbils)
* Del mòbil a un proveïdor de contingut (també conegut com a compte gran / ESME) - anomenat MO-AT (Originat per a mòbils - Aplicació finalitzada)
* De l'aplicació a un mòbil, denominat AO-MT (Aplicació originada - Finalitzat mòbil)

## Funcionament

Les tasques d'un SMSC es poden descriure com
* Recepció de missatges de text (SMS) dels usuaris de la xarxa sense fil
* Emmagatzematge de missatges de text
* Reenviament de missatges de text
* Lliurament de missatges de text (SMS) als usuaris de la xarxa sense fil
* Manteniment de segells de temps únics en missatges de text
Quan un usuari envia un missatge de text (missatge SMS) a un altre usuari, el missatge s'emmagatzema al SMSC (Short Message Service Center), que el lliura a l'usuari de destinació quan estigui disponible. Aquesta és una opció d'emmagatzematge i reenviament.
Un centre d'SMS (SMSC) és responsable de gestionar les operacions d'SMS d'una xarxa sense fil.
* Quan s'envia un missatge SMS des d'un telèfon mòbil, primer arribarà a un centre d'SMS.
* A continuació, el centre d'SMS reenvia el missatge SMS cap a la destinació.
* El deure principal d'un SMSC és dirigir els missatges SMS i regular el procés. Si el destinatari no està disponible (per exemple, quan el telèfon mòbil està apagat), l'SMSC emmagatzemarà el missatge SMS CAR.
* Reenviarà el missatge SMS quan el destinatari estigui disponible i no se superi el període de caducitat del missatge.
Els SMSC es poden utilitzar per interaccionar amb altres aplicacions, per exemple, un full de càlcul pot interaccionar amb l'SMSC permetent enviar missatges SMS des d'un full de càlcul d'Excel o enviar un SMS des d'Excel. Els missatges entrants a un número llarg o codi curt també es poden passar a través de l'SMSC permetent comunicacions m2m o telemàtica.

## Referències

* ↑ «What is short message service center (SMSC)?» (en anglès). [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «What Is an SMSC? | IoT Glossary» (en anglès). [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «Short Message Service Center - SMSC» (en anglès). [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «What is SMS? Complete guide to short message service» (en anglès americà). [Consulta: 6 novembre 2023].
# Bout de Zan veut s'engager

Bout de Zan veut s'engager és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 18 de desembre de 1914.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bout de Zan.

## Repartiment

* René Poyen : Bout de Zan

## Notes

* ↑ Bout de Zan veut s'engager, bifi.fr
# Anastàssino

Anastàssino (en rus: Анастасино) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 19 habitants. Es troba a 17 km a l'est de Txernuixka.

## Referències

* ↑ «Постановление Главы Администрации Чернушинского муниципального района от 9 июня 2005 г. №842 «Об утверждении перечня населённых пунктов Чернушинского муниципального района»». Нормативно-правовые акты Российской Федерации — Министерство юстиции Российской Федерации. Arxivat de l'original el 2016-03-11. [Consulta: 1r setembre 2012].
# Vicent Tamarit Rius

Vicent Tamarit Rius (València, 1953) és un guionista, director i productor de cinema i de televisió valencià. Va estudiar Filologia Anglesa a la Universitat de València i cinema documental i educatiu a la School of Education Bristol Polytechnic. A finals de la dècada del 1970 va treballar com a ajudant de direcció a Anglaterra, el 1981 es va traslladar a Madrid i el 1982 es va establir a València. El 1984 fou contractat com a guionista de documentals al Centre Regional de RTVE al País Valencià, però el 1985 treballà per a la productora publicitària Clap Producciones SA.
El 1988 va treballar com a productor i realitzador dels programes Llocs i Paratges i Vostè Parla a RTVV. A començament de la dècada del 1990 va debutar com a director de cinema amb El hombre de la nevera, però degut al poc èxit torna a RTVV, on és nomenat director de Canal 9 el 1995-1996. El 1997 va treballar com a director de projectes per Diagonal TV a Barcelona, fins que el 2001 tornà a València, on va treballar per diverses productores i va exercir com a professor de comunicació audiovisual a la Universitat Politècnica de València. Del 2005 al 2009 fou president del la Federació Valenciana de l’Audiovisual i del 20’13 al 2017 president executiu de la Mostra Viva Cinema del Mediterrani.

## Filmografia

* El hombre de la nevera (1993)
* L'Ovidi: El making of de la pel·lícula que mai es va fer (2016)
* El misterio del Pink Flamingo (2020).

## Referències

* ↑ Vicent Tamarit Rius al Diccionari de l'Audiovisual Valencià
* ↑ Los empresarios defienden el Ivac y Vicente Tamarit preside la Feva, El País, 8 de juny de 2005
* ↑ Vicent Tamarit i Giovanna Ribes al front de Mostra Viva, mostraviva.org, 22 desembre de 2013
# Conwy (autoritat unitària)

Conwy (en anglès: Conway) és una autoritat unitària del comtat de Clwyd, situada a l'extrem septentrional de Gal·les. Té una població de 117.000 habitants (2001) i una àrea de 1.130 km².
Limita al sud i al sud-oest amb el comtat de Gwynedd, a l'est amb l'autoritat unitària de Clwyd de Denbighshire, i al nord amb el Mar d'Irlanda.
Al seu territori es troba el balneari de Llandudn i el Parc Natural de Snowdonia. La casa més petita de la Gran Bretanya és al poble de Conwy.

## Enllaços externs

* Conwy.gov.uk Arxivat 2004-03-27 a Wayback Machine. Pàgina oficial del Govern de Conwy.
# Unió Esportiva Poble Sec

La Unió Esportiva Poble Sec és el club de futbol més representatiu del barri del Poble Sec de la ciutat de Barcelona.

## Història

El 3 de gener de 1928 es funda la Unió Esportiva Poble Sec, fruit de la unió del CF Purísima amb altres equips del barri (Margarit, Palma i Rodas). L'equip adoptà els colors dels seus quatre elements (violeta, blau, verd i grana), actualment juga blau i blanc. Va començar a jugar als camps de la Fransa, l'any 1936 inaugurà l'estadi de La Satalia. N'ha estat jugador Ferran Olivella i Pons. L'any 1958 aconsegueix el Trofeu General Moscardó, després d'imposar-se al C.E. Ibèria en la final disputada a l'estadi de les Corts.
Actualment disputa els seus partits a l'Estadi Municipal de la Satalia. Abans, disputava els partits a l'estadi El Pau negre i el Nou Sardenya, a causa de la remodelació de gespa artificial. La temporada 2009/10, el Sec, comptà a les seves files al famós i veterà jugador Claudiu Raducanu el qual aquest disputà partits durant 2 mesos. El club té un grup d'animació anomenat Infern Satàlic. Després de 85 anys d'història la junta directiva decidí d'abandonar la tercera catalana, per a la continuïtat de l'entitat. El següent any jugarà a la Quarta catalana de futbol.

## L'estadi

L'estadi té una capacitat màxima de 1.200 persones, encara que no hi ha seients. És de gespa artificial, des de l'any 2008. L'estadi, és situat al carrer Margarit, on antigament era l'entrada única i principal al recinte esportiu. Amb la remodelació de la Satalia, es va enderrocar la graderia situada darrera de la porteria, per acoblar-hi un camp de futbol 7, vestuaris i el bar, es pot accedir-hi al recinte a través d'unes rampes que l'Ajuntament va construir-hi.

## Palmarès

* 1 Trofeu Moscardó:
** 1957/58

## Temporades

Fins a l'any 2011-12 el club ha militat 7 temporades a Tercera Divisió, 10 a Primera Catalana i 17 a Preferent Territorial.
| 1954-55: 3a Divisió 8è 1955-56: 3a Divisió 6è 1956-57: 3a Divisió 20è 1957-58: 3a Divisió 1r 1958-59: 3a Divisió 10è 1959-60: 3a Divisió 16è 1962-63: 3a Divisió 15è 1991-92: 1a Div. Catalana 18è 2002-03: 1a Div. Catalana 4t 2003-04: 1a Div. Catalana 16è | 2004-05: 1a Div. Catalana 16è 2005-06: 1a Div. Catalana 7è 2006-07: 1a Div. Catalana 13è 2007-08: 1a Div. Catalana 8è 2008-09: 1a Div. Catalana 12è 2009-10: 1a Div. Catalana 12è 2010-11: 1a Div. Catalana 20è 2011-12 Segona Catalana grup 2 17è 2012-13 Tercera Catalana grup 11 2016-17 Quarta catalana grup 17 1r |

## Referències

* ↑ UE Poble Sec Arxivat 2017-04-27 a Wayback Machine. a la Coordinadora d'Entitats del Poble Sec
* ↑ Ferran Olivella: “Vaig ser defensa gràcies al Poble-sec, de nen somiava en porter”, zonasec. 30 de desember de 2014
* ↑ UE Poble Sec 2 (Franc, 48' y Jaco,61') - UE Tàrrega 1 (Nuno, 5') al web del Santfeliuenc
* ↑ La UE Poble Sec abandona la Tercera Catalana per no desaparèixer Arxivat 2017-04-27 a Wayback Machine., BTV, 24 de gener de 2013
* ↑ El Poble Sec deixa de competir Arxivat 2017-04-27 a Wayback Machine. golcat, 7 de febrer de 2013
* ↑ Dades del club a fcf.cat
# Atalaia (Cap Verd)

Atalaia és una vila al nord de l'illa de Fogo a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada vora la costa, 6 kilòmetres a l'oest de Mosteiros i 19 kilòmetres al nord-est de la capital de l'illa, São Filipe.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Turó del Xeco

El Turó del Xeco és un turó que es troba a Daltmar, al municipi d'Olèrdola, de la comarca de l'Alt Penedès. És un dels set cims més alts del municipi, amb una altitud de 391 msnm, i forma part d'una ruta de senderisme que els uneix.

## Referències

* ↑ «Es crea una ruta de senderisme que uneix els set cims més alts d'Olèrdola». La Fura, 30 juny 2020. [Consulta: 8 setembre 2021].
# Ceol de Wessex

Ceol (també escrit Ceola o Ceolric) va ser rei de Wessex del 592 al 597. Era fill de Cutha, fill de Cynric de Wessex. Segons la Crònica anglosaxona va començar a governar el 591 però no va ser fins al 592 que no va començar a regnar en solitari quan, en una batalla a Woden's Barrow va fer fora el seu oncle Ceawlin, fet que va impedir el pas de Cuthwine, el fill de Ceawlin, a la successió.
A la mort de Ceol, el seu fill Cynegils, probablement era massa jove per assumir el govern i el va succeir el seu germà Ceolwulf.
El 1967 Wright i Jackson van trobar una pedra a Wroxeter en unes excavacions arqueològiques, que es va datar entre el 460 i el 475. La pedra de Wroxeter té la següent inscripció: CUNORIX MACUS MAQVI COLINE, que traduïda vol dir «Cunorix, fill de Maqui Coline » i el significat dels noms és: Cunorix o Cynric=«el rei gos-caçador», i Maqui-Coline=«fill del Sagrat». És possible que Maqui Coline estigui relacionat amb Ceol, cosa que indicaria que la seva família era una branca rival de la de Ceawlin.
Ceol va ser el fundador una subdinastia reial del casal de Wessex que governaria el país en tres períodes, del 591 al 645, del 648 al 674 i del 676 al 685. Els seus membres són: Ceol, Ceolwulf, Cynegils, Cenwalh, Seaxburh i Centwine. Coenwulf i Ceolwulf I de Mèrcia també podrien ser descendents de Ceol, i això voldria dir que la seva nissaga va florir durant almenys tres segles després de la mort del seu fundador i potser encara més.

## Referències

* ↑ Copley, 1954, p. 157.
* ↑ Yorke, 1990, p. 135.
* ↑ Stenton, 1971, p. 30.
* 1 2 Whittock, 1986, p. 215.
* ↑ Storr, 2016, p. 178.
* ↑ Wright i Jackson, 1968, p. 296–300.
* ↑ Panton, 2011, p. 94.

## Bibliografia

* Beda. Ecclesiastical History of the English People. Traducció a l'anglès de Leo Sherley-Price, revisada per R.E. Latham. Londres: Penguin, 1991. ISBN 0-14-044565-X.
* Copley, Gordon J. The conquest of Wessex in the sixth century. Phoenix House, 1954.
* Panton, James. Historical Dictionary of the British Monarchy. Scarecrow Press, 2011.
* Stenton, Frank M. Anglo-Saxon England. Oxford: Clarendon Press, 1971. ISBN 0-19-821716-1.
* Storr, Jim. King Arthur's Wars. Helion and Company, 2016.
* Swanton, Michael. The Anglo-Saxon Chronicle. Nova York: Routledge, 1996. ISBN 0-415-92129-5.
* Whittock, M J. The Origins of England, 410-600. Barnes & Noble Books, 1986.
* Wright, R.P.; Jackson, K.H. «A Late Inscription from Wroxeter». The Antiquaries Journal, 48, 2, 1968.
* Yorke, Barbara. Kings and Kingdoms in Early Anglo-Saxon England. Londres: Seaby, 1990. ISBN 1-85264-027-8.
# Bout de Zan vole un éléphant

Bout de Zan vole un éléphant és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 2 de maig de 1913.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bout de Zan.

## Sinopsi

* Primera escena: Aquell dia, passant mur de Thiers, Bout de Zan va veure passar una estranya processó.
* Segona escena: A la nit, Bout de Zan es va apropar al campament de la fira per veure millor l'animal de nas llarg.
* Tercera escena: els beneficis del robatori van ajudar el lladre a escapar. Bout-de-Zan, muntat sobre l'elefant, fuig a llom de la bèstia. Els dos nous amics són inseparables: el nen s'emporta l'animal a casa on, inevitablement, amb la seva gran mida -encara que sigui una cria d'elefant- provoca molts desastres. La seva aparença espanta els soldats de la caserna propera i després un fals cec que abandona la seva "feina" per fugir. La seva posició ara l'ocupen Bout-de-Zan i l'elefant que comencen a pidolar als transeünts.

## Repartiment

* René Poyen : Bout de Zan
* Jeanne Saint-Bonnet : la minyona
* Renée Carl : la dama caritativa
* Juliette Malherbe

## Notes

* ↑ Bout de Zan vole un éléphant, bifi.fr
* ↑ Bout de Zan vole un éléphant a silentera.com
# Anat

«Anat» té aquests significats:
* Anat (dea), antiga dea semítica.
* Anat, nom alternatiu d'Anah, a l'Iraq.
Viccionari
# Urukagina

Urukagina (alternativament Uruinimgina o Irikagina) (en sumeri: 𒌷𒅗𒄀𒈾) va ser ensi de Lagash cap al 2355 aC, per pocs anys, fins a la conquesta de Lagash per Lugalzagesi d'Umma cap al 2350 aC
Es creu que fou un usurpador que va enderrocar a Lugalbanda assolint el títol reial dient que havia estat escollit per déu; va ser un legislador (el seu codi legal no es coneix més que per referències en altres documents però seria el primer codi legal de la historia) que va disminuir el poder econòmic-religiós de la monarquia i va alliberar als ciutadans dels deutes i altres servituds; va prohibir la diandra (una dona es casava amb dos homes) esmentant que l'antiga poliàndria, de la que la diàndria ("di" de "dos") era una resta, ja no podia acceptar-se; i es va proclamar defensor de vídues i orfes, amb reducció d'impostos. La ciutat havia de pagar els enterraments incloent el menjar ritual i la beguda de les libacions pel mort a l'inframón. Va ordenar als rics pagar amb plata quan compressin als pobres i si el pobre no volia vendre no estava obligat a fer-ho i el ric no el podia forçar.
El codi d'Urukagina és el primer exemple d'una reforma del govern buscant un alt nivell de llibertat i igualtat, limitant el poder dels sacerdots i els terratinents i latifundistes, prenent mesures contra la usura, el control del pes, la fam, els robatoris i contra el segrest de persones i la confiscació de propietats; les vídues i orfes no estarien més a la mercè dels poderosos.
Va iniciar un conflicte fronterer amb Uruk que durant el seu regnat va caure en mans de Lugalzagesi d'Umma que finalment també va annexionar Lagash i va establir el primer regne que abraçava tot Sumer que està ben documentat. La destrucció de Lagash fou descrita en un lament, possiblement el primer exemple registrat del que serà un prolífic gènere literari sumeri. Més tard Lugalzagesi serà derrotat per Sargon d'Accad.

## Notes

* ↑ «The Reforms of Urukagina». History-world.org. Arxivat de l'original el 2011-08-09. [Consulta: 17 febrer 2009].
* ↑ Walter Wink, The Powers p. 40, 1992

## Enllaços externs

* Documents de les reformes d'Urukagina (en sumeri) A Arxivat 2012-02-12 a Wayback Machine., B Arxivat 2012-02-12 a Wayback Machine., C Arxivat 2012-02-12 a Wayback Machine.
* Traducció Arxivat 2011-08-09 a Wayback Machine. (anglès)
* "Inscriptions from the Ancient Near East", traducció del lament Arxivat 2008-10-30 a Wayback Machine. (italià)