OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leucojum aestivum

Leucojum aestivum és una espècie de planta bulbosa de la família de les amaril·lidàcies. És originària d'Europa fins al nord de l'Iran. Es troba en zones humides en alzinars o pinedes; a una altitud de 0-800 msnm, al Sud d'Europa -des del sud d'Anglaterra fins a Crimea i els Balcans-, Caucas i Anatòlia i a les Illes Balears.
És una planta que aconsegueix una grandària de 33-61 cm d'alçada, glabra. Bulb de 23-43 x 22-41 mm, subglobós, amb túniques externes membranàcies, d'un color castany ± intens, que es perllonguen en una beina de 37-92 mm, del mateix color i consistència a la base, escariosa en gairebé tota la seva longitud. L'escap mesura 26-48 x 0,16-0,37 cm, fistulós, estretament alat amb uns marges hialins.
Fulles de 3-6, de 22-34 x 0,59-1,3 cm, linears, planes, de marge llis, breument atenuades i obtuses a l'àpex. Flors 2-5, campanulades, nutants; bràctea 27-56 x 3,8-10 mm, lanceolada, obtusa, a vegades dividida a l'àpex en dos puntes molt curtes, envainant a la base [(1,6) 5-7 (25) mm], plurinerviada, membranàcia, verdosa o blanquinosa; pedicels 38-75 mm, desiguals, una mica arquejats a l'àpex, i el més desenvolupat una mica més llarg que la bràctea. Tèpals de (8,5) 11-13 (15,3) x 3,8-7,5 mm, obovats, subiguals -els externs una mica més estrets i amb una callositat cap a l'àpex- obtusos, blancs, amb una taca verda a l'àpex de la cara externa. Filaments estaminals 1,2-3,2 mm, linears, una mica més curts que les anteres, inserits en un discoepígini sencer, blanquinosos; anteres 3,3-4,4 x 0,8-1 mm, obtuses, grogues. Ovari de 4,6-7,5 x 2,1-4,6 mm, verdós; estil 6,6-10,1 mm, una mica més llarg que els estams, d'un blanc verdós. Fruit turbinat, amb lòculs polisperms. Llavors 5-7 mm, sense estrofíol, negres.
El nombre de cromosomes de Leucojum aestivum i tàxons infraespecífics és 2n=22.

## Referències

* ↑ «Leucojum aestivum a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 16 juliol 2017].
* ↑ Leucojum aestivum a Flora Vascular
* ↑ Contribution à l'étude caryologique du genre Leucojum L. Barros Neves, J. (1939) Bol. Soc. Brot. ser. 2 13: 545-572

## Bibliografia

* Fernald, M. 1950. Manual (ed. 8) i–lxiv, 1–1632. American Book Co., New York.
* Flora of North America Editorial Committee, e. 2002. Magnoliophyta: Liliidae: Liliales and Orchidales. Fl. N. Amer. 26: i–xxvi, 1–723.
* Gleason, H. A. & A.J. Cronquist. 1968. The Pteridophytoa, Gymnospermae and Monocotyledoneae. 1: 1–482. In H. A. Gleason Ill. Fl. N. U.S. (ed. 3). New York Botanical Garden, New York.
* Gleason, H. A. & A.J. Cronquist. 1991. Man. Vasc. Pl. N.E. U.S. (ed. 2) i–910. New York Botanical Garden, Bronx.
* Radford, A. E., H. E. Ahles & C. R. Bell. 1968. Man. Vasc. Fl. Carolinas i–lxi, 1–1183. University of North Carolina Press, Chapel Hill.
* Scoggan, H. J. 1978 [1979]. Pteridophyta, Gymnospermae, Monocotyledoneae. 2: 93–545. In Fl. Canada. National Museums of Canada, Ottawa.
# Haplochromis worthingtoni

Haplochromis worthingtoni és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Kyoga (Uganda).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Montpius

El Montpius és una muntanya de 2.274 metres que es troba al municipi de Vielha e Mijaran, a la comarca de la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ «Montpius». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Joana Maria Roque Company

Joana Maria Roque Company (Palma, 1952 - Palma, 24 de juliol de 2017) fou una periodista mallorquina.
Va treballar al Diario de Mallorca i va ser corresponsal de La Vanguardia a les Illes Balears. A més, Roque va fundar la primera emissora pública municipal de Mallorca, Ràdio Calvià.
Llicenciada en Ciències de la informació per la Universitat Autònoma de Barcelona, Roque va formar part de la primera generació de redactors dels mitjans de les Illes amb una llicenciatura específica per al seu àmbit de treball.
En la seva última etapa professional, va exercir com a responsable de publicacions de l'Ajuntament de Calvià i en va dirigir la revista Entorn.
Roque també va fer carrera en el món de l'escriptura, amb diversos temes de literatura històricaː La segona República a Mallorca i Crónicas de la historia de Mallorca. Va resseguir la depuració de mestres republicanes a les Balears i publicà la seva investigació periodística a la revista Pissarra. També és autora del manual didàctic Cómo leer la prensa escrita, que va escriure juntament amb Tomeu Rotger.
Va signar obres biogràfiques i de memòria contemporània com ara Nadal Batle, les notes d'un rector, la història de la Caixa a les Illes Balears, que va escriure juntament amb el seu marit Andreu Manresa, director general d'IB3. També va coordinar les memòries de l'empresari Vicente Rotger Buils.

## Referències

* ↑ «S'ha mort la periodista mallorquina Joana Maria Roque». Vilaweb, 24-07-2017.
* ↑ Roque, Joana Maria «Mestres republicanes depurades a les Balears: la foscor del pensament, la crueltat de les sancions». Pissarra, setembre-octubre 2004, pàg. 10-14.
* ↑ «Fallece la peridodista Joana Maria de Roque Company» (en castellà). Última hora. Agència EFE, 24-07-2017. [Consulta: 29 maig 2022].
# Home de gingebre

L'home de gingebre o gingebret, és un dolç típic de nadal, una galeta feta de pa de gingebre. Aquesta galeta es caracteritza per tenir forma humana.
El primer cop que es documenta aquesta galeta és a la cort de la Reina Isabel I d'Anglaterra, on es donaven galetes amb forma de persona. Tot i que l'origen sembla anglès, es va popularitzar als Estats Units d'Amèrica. Fruit de la globalització aquestes galetes van arribar a tot al món.
Gairebé tots els gingebrets tenen la mateixa aparença: cames i braços petits i sense dits. També acostumen a tenir cara i botons. els botons poden ser dibuixats o de llaminadures. És habitual que els infants decorin els seus homes de gingebre al seu gust.
Hi ha una llegenda infantil molt popular als Estats Units d'Amèrica que explica que un home de gingebre va cobrar vida i tothom se'l volia menjar. Però ell corre més que tots els altres fins que una guineu, amb l'astúcia, l'enganya i se'l cruspeix.

## Referències

* ↑ «" La teva millor galeta nadalenca" GINGERBREAD MEN / HOMES DE GENGIBRE». Tema Fantàstic, S.A, 11-12-2012. [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ «History- Gingerbread-Men» (en anglès). Ferguson Plarre Bakehouses.. Arxivat de l'original el 2012-03-28. [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ Medina, Vilma. «El hombre de jengibre. Cuento de Navidad para niños» (en castellà). Guiainfantil.com, 06-12-2018. Arxivat de l'original el 2012-03-28. [Consulta: 14 abril 2020].
# Jordi Roca Mas

Jordi Roca Mas (Tarragona, 15 de desembre de 1970) és un polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la IX i X legislatures i al Congrés dels Diputats en la XI i XII legislatures.

## Biografia

Militant del Partit Popular, fou escollit conseller de Tarragona a les eleccions municipals espanyoles de 2007, fet que repetí a les eleccions de 2011 i 2015, arribant a portaveu adjunt del PP al Consistori. En 2011 va substituir en el seu escó Joan Bertomeu i Bertomeu, elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2010. Això li va permetre guanyar posicions dins el partit i fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2012. Ha estat vicepresident de la mesa de la Comissió de Polítiques de Joventut i portaveu del grup parlamentari popular en la Comissió de la Sindicatura de Comptes. Després fou elegit diputat del PP per Tarragona a les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016.

## Referències

* ↑ Jordi Roca Arxivat 2015-08-01 a Wayback Machine. al web de l'ajuntament de Tarragona
* ↑ «Fitxa del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Retrats (X): Jordi Roca (PP) al bloc d'Octavi Saumell
* Jordi Roca Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. al web del PP de Catalunya
# Lineal A

La lineal A és una escriptura de la civilització minoica de Creta, de l'edat del bronze. Es va utilitzar del segle XVII al XV aC. L'escriptura només ha pogut ser desxifrada en una petita part. Alguns investigadors hi veuen una predecessora de l'escriptura lineal B.
Se'n coneixen aproximadament 70 caràcters sil·làbics, 100 caràcters amb significat propi (que s'adiuen parcialment amb els caràcters sil·làbics i han pogut ser determinats així) i diversos signes numèrics.
La llengua escrita amb aquest sistema s'ha anomenat minoic eteocretenc, llengua encara no desxifrada. Encara que la llengua eteocretenca és pràcticament desconeguda i no s'ha pogut incloure en cap família de llengües, s'ha intentat deduir el valor fonètic probable de molts dels signes mitjançant la comparació amb la lineal B. La gran quantitat de signes logogràfics permet, a més, deduir en part el contingut dels textos trobats. Les notes gravades en taules d'argila sovint servien per a l'administració, cosa que permet d'entreveure les relacions econòmiques de l'època.
Lineal A: llista de caràcters i numeració segons E. Bennett. La lectura de caràcters es basa en els anàlegs lineal B. :
| *01-*20 | *21-*30 | *31-*53 | *54-*74 | *76-*122 | *123-*306 |
| DA *01 | QI *21 | SA *31 | WA *54 | *76 | *123 |
| RO *02 | *21$^f$ | *34 | *55 | KA *77 | *131a |
| PA *03 | *21$^m$ | TI *37 | PA₃ *56 | QE *78 | *131b |
| TE *04 | MI? *22 | E *38 | JA *57 | WO₂? *79 | *131c |
| *05 | *22$^f$ | PI *39 | SU *58 | MA *80 | *164 |
| NA *06 | *22$^m$ | WI *40 | TA *59 | KU *81 | *171 |
| DI *07 | MU *23 | SI *41 | RA *60 | *82 | *180 |
| A *08 | *23$^m$ | KE *44 | O *61 | *85 | *188 |
| S *09 | NE *24 | *45 | JU *65 | *86 | *191 |
| *10 | RU *26 | *46 | TA₂ *66 | TWE *87 | *301 |
| *11 | RE *27 | *47 | KI *67 | *100/ *102 | *302 |
| ME *13 | I *28 | *49 | TU *69 | *118 | *303 |
| QA₂ *16 | *28b | PU *50 | *70 | *120 | *304 |
| ZA *17 | *29 | DU *51 | MI *73 | *120b | *305 |
| ZO *20 | NI *30 | *53 | ZE *74 | *122 | *306 |
# Kadaixmankharbe

Kadashmankharbe o Kadašman-Ḫarbe va ser probablement el fill i successor de Karaindaix com a rei de Babilònia, Khana, Accàdia i el País de la Mar, segons diu la Llista dels reis de Babilònia. Formava part de la dinastía cassita.
Governava cap al final del segle xv aC, i durant el seu regnat va fer front als invasors suteus, un grup nòmada semita que es desplaçava per aquella regió. El va succeir el seu fill Kurigalzu I.

## Referències

* ↑ Olmstead, A.T «Kashshites, Assyrians, and the Balance of Power». The American Journal of Semitic Languages and Literatures, 36, 2, 2001, pàg. 125-130.
# Lesueurigobius

Lesueurigobius és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Nombre de vèrtebres: 27.
* Cos amb escates.

## Taxonomia

* Gobi d'escates (Lesueurigobius friesii) (Malm, 1874)
* Lesueurigobius heterofasciatus (Maul, 1971)
* Lesueurigobius koumansi (Norman, 1935)
* Lesueurigobius sanzi (de Buen, 1918)
* Lesueurigobius suerii (Risso, 1810)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Institute of Biology of the Southern Seas (anglès)
* ↑ Malm, A. W., 1874. Om de Svenske gobiider. Förhandlingar vid de Skandinaviske naturforskarnes v. 11: 380-386.
* ↑ Maul, G. E., 1971. On a new goby of the genus Lesueurigobius from off the Atlantic coast of Morocco and Madeira. (Percomorphi, Gobioidea, Gobiidae). Bocagiana. Museu Municipal do Funchal (História Natural) Núm. 29: 1-7.
* ↑ Norman, J. R., 1935. Coast fishes. Part I. The South Atlantic. Discovery Reports v. 12: 1-58.
* ↑ de Buen, F., 1918. Los Góbidos de la Península Ibérica y Baleares. Nota II. Catálogo sistemático y ensayo de distríbución geográfica. Boletín de pescas. Madrid, Núm. 26: 291-337.
* ↑ Risso, A., 1810. Ichthyologie de Nice, ou histoire naturelle des poissons du département des Alpes Maritimes. F. Schoell, París. Ichthyol. Nice: i-xxxvi + 1-388, Pls. 1-11.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)
# John McNair

John McNair (Boston, 6 d'octubre de 1887 - Tyneside, 18 de febrer de 1968) va ser un polític socialista anglès.

## Biografia

McNair va néixer a Boston tot i que es va traslladar a Tyneside a una edat primerenca. Va deixar l'escola quan tenia tretze anys i va treballar com a noi dels encàrrecs. Es va unir al Partit Laborista Independent (ILP) i va participar en les campanyes electorals de Victor Grayson el 1910. El 1911 es va traslladar a Coventry en un intent de trobar una feina fixa, fet que la seva activitat política va dificultar, i després es va traslladar a París, on va viure i treballar fins al 1923. Va treballar com a secretari d'organització a Londres per a l'ILP durant les eleccions al Parlament de 1924, però va tornar a París on va treballar durant els següents dotze anys.
El 1936, McNair va tornar de nou a Anglaterra i va ser nomenat secretari d'organització i representant internacional de l'ILP. Amb tot, va viatjar a Espanya amb John McGovern a fi d'estudiar el paper de l'Església Catòlica en la Guerra Civil espanyola. Quan McGovern va tornar a Escòcia, McNair es va quedar a Barcelona dirigint l'oficina política de l'ILP i fent les gestions per a l'arribada de voluntaris britànics per a lluitar amb el POUM, com ara George Orwell. Després de la persecució del POUM durant les Fets de Maig de 1937, va fugir d'Espanya amb Orwell i dos companys més.
McNair va ser elegit secretari general de l'ILP l'any 1939 i es va presentar a les eleccions de Bristol Central de 1943, obtenint el 7,3% dels vots. Va escriure una biografia de James Maxton titulada The Beloved Rebel. El 1945 va assistir al 5è Congrés Panafricà a Manchester en representació de l'ILP, un acte al qual també van assistir William Edward Burghardt Du Bois i Kwame Nkrumah. El 1955 es va retirar de la secretaria general i va tornar a Tyneside quan va finalitzar una llicenciatura en Història a la Universitat de Durham. Als 72 anys va realitzar una tesi doctoral sobre l'obra d'Orwell.

## Referències

* 1 2 John McNair and Don Bateman, Spanish Diary, p.1
* ↑ John McNair and Don Bateman, Spanish Diary, p.2
* 1 2 «McNair, John, (1887–19 Feb. 1968)» (en anglès). [Consulta: 19 gener 2024].
* 1 2 3 John McNair and Don Bateman, Spanish Diary, p.3
* ↑ Gidon Cohen, "Happy Hunting Ground of the Crank?", ed. Matthew Worley, Labour's Grass Roots, p.64
* ↑ Tom Buchanan, Britain and the Spanish Civil War, p.76
* ↑ John McNair — Interview with Ian Angus UCL 1964
* ↑ George Orwell, The Orwell Diaries
* ↑ Jeffrey Meyers, George Orwell, p.124
* ↑ Sherwood, Marika. Manchester and the 1945 Pan-African Congress. Londres: Savannah Press, 1995. ISBN 0951972022.
* ↑ Hansard, 6 March 1968

## Enllaços externs

* John McNair, In Spain now! A first-hand story of the fight against fascism and of the use of workers' power for socialism
# Hug Bonapart

Hug Bonapart, segles xiv i xv, va ser un jurista que va ser nomenat pel rei Martí l'Humà l'any 1409 regent de Còrsega. Era membre de la familia Bonapart, documentada a Mallorca des de mitjans dels segle xiv. Segons alguns genealogistes d'aquest Hug Bonapart descendeix Carlo Maria Buonaparte, pare de Napoleó Bonaparte. D'altres, afirmen que seria descendent d'un Francesco Buonaparte, d'origen florentí que, des de Gènova passa a Còrsega a principis del segle xvi.

## Referències

* histocat Arxivat 2018-04-11 a Wayback Machine.
# Jeanne Mance

Jeanne Mance (12 de novembre de 1606 – 18 de juny de 1673) fou una infermera francesa que va colonitzar la Nova França. El 1642 va cofundar Mont-real, i va establir-hi el seu primer hospital, l'Hôtel-Dieu de Montréal, el 1645. Va dirigir-ne les operacions durant 17 anys.
La seva causa de beatificació va ser introduïda el 1959 a l'Arquebisbat de Mont-real, i des de llavors ha estat transmesa a la Congregació per a les Causes dels Sants al Vaticà. Dom Guy-Marie Oury va escriure una biografia per la seva causa de beatificació. El novembre de 2014, el papa Francesc va autoritzar que la Congregació per a les Causes dels Sants promulgués el decret reconeixent les virtuts heroiques de Jeanne Mance i fent-la venerable, el primer pas cap a la canonització.

## Referències

* ↑ Buescher, John. "Religious Orders of Women in New France" Arxivat 2020-11-28 a Wayback Machine., Teaching history website, accessed August 21, 2011
* ↑ Auclair, Elie-J. «Jeanne Mance». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. Nova York: Robert Appleton Company, 1913.
* ↑ Dom Guy-Marie Oury, o.s.b., Jeanne Mance et le rêve de M. de la Dauversière, Tours, C.L.D., 1983
* ↑ http://www.news.va/fr/news/marthe-robin-et-jeanne-mance-nouvelles-venerables Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Minneriya

Minneriya és una petita població de Sri Lanka que és famosa per dues coses: el gran Minneriya Wewa, un llac artificial construït pel rei Mahasena i el Parc Nacional de Minneriya que és un lloc ideal per amants dels safaris a causa de la seva abundància d'elefants.
Minneriya és propera al centre turístic i hoteler de Habarana i els llocs de patrimoni de la humanitat d'Anuradhapura, Polonnaruwa i Sigiriya.
L'àrea és seu també del Centre de Formació de la Infanteria així com un centre de formació de la Policia Militar de l'Exèrcit de Sri Lanka. El 6è Regiment d'Artilleria té una base a Minneriya juntament amb una base de la Sri Lanka Air Force (Força Aèria de Sri Lanka) a Hingurakgoda.

## Enllaços externs

* Descobreix Sri Lanka - Més informació & imatges sobre Minneri wewa Arxivat 2011-07-13 a Wayback Machine.
# Kensington (Kansas)

Kensington és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 529 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kensington tenia 529 habitants, 231 habitatges, i 140 famílies. La densitat de població era de 638,3 habitants/km².
Dels 231 habitatges en un 23,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,1% hi vivien parelles casades, en un 3,9% dones solteres, i en un 39% no eren unitats familiars. En el 37,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 27,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,6% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 19,5% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 32,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.219 $ i la renda mediana per família de 41.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.333 $ mentre que les dones 16.607 $. La renda per capita de la població era de 15.131 $. Entorn del 3,4% de les famílies i el 5,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kensington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kensington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Llei de grans ciutats

La Llei de Grans Ciutats o Llei de Mesures per la Modernització del Govern Local (Llei 57/2003, de 16 de desembre) va ser posada en marxa pel Govern Espanyol; va entrar en vigor l'1 de gener de 2004, i consisteix en la modernització de la gestió dels ajuntaments per desenvolupar i impulsar la participació dels ciutadans en la gestió dels assumptes locals. Una d'aquestes mesures és la divisió del municipi en districtes i la determinació i regulació dels seus òrgans.
Els districtes constitueixen un instrument necessari per crear polítiques de proximitat i participació en municipis d'alta densitat de població. És un intent de descentralitzar algunes funcions de l'ajuntament i d'implicar-hi la ciutadania. Tots els ajuntaments que posin en marxa aquesta llei han d'establir un percentatge mínim dels seus recursos destinat a gestionar-se per districtes.
Els ajuntaments han d'establir i generar normes de caràcter orgànic i òrgans adaptats per a una participació efectiva dels veinats en la vida pública del municipi.
La divisió en districtes, juntament amb la determinació i regulació dels seus òrgans i les competències que tenguin, no tendran cap mena de perjudici sobre les atribucions del batlle. El càrrec de president de districte correspon en tot cas a un dels regidors.

## Àmbit d'aplicació

* Municipis amb una població superior als 250.000 habitants.
* Municipis capitals de província amb una població superior als 175.000 habitants.
* Municipis que siguin capitals de província, capitals autonòmiques o seus de les institucions autonòmiques.
* Municipis amb una població superior als 75.000 habitants, que presentin circumstàncies econòmiques, socials, històriques o culturals especials.
Als dos darrers àmbits d'aplicació s'exigeix que sigui una decisió presa des de les Assemblees legislatives autonòmiques corresponents, a petició dels ajuntaments implicats.

## Enllaços externs

* BOE Llei de Grans Ciutats (castellà)