OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Petar Preradović

Petar Preradović (nascut el 19 de març de 1818 - mort el 18 d'agost de 1872) va ser un poeta croat.

## Biografia

Preradović va nàixer en el poble de Grabrovnica, que era part de la frontera militar austríaca, en la família sèrbia ortodoxa de Jovan (Ivan) Preradović i Pelagija Preradović
Passà la seua infància en Grubišno Polje, on el seu pare havia nascut. Com molts al lloc, elegí convertir-se en soldat professional. Va ser educat a l'acadèmia militar de Wiener Neustadt on es convertí al catolicisme i més tard va destacar com un dels millors estudiants. Allà va començar a escriure els seus primers poemes en alemany.
Després de graduar-se, va estar destinat a Milà, on va conèixer Ivan Kukuljević Sakcinski, que el va animar a començar a escriure en croat. Preradović es quedà més tard a Zadar on va començar a escriure per al diari local croat Zora dalmatinska el 1846. Després es va traslladar a Zagreb, on va conèixer les principals figures del moviment il·liri.
En 1847 va romandre a Itàlia on prengué part en les guerres d'unificació italiana. Quan tornà a Croàcia, es va convertir en un estret col·laborador de Josip Jelačić. Va estar destinat a diversos llocs militars d'Àustria i a poc a poc va arribar al grau de general.
Preradović escrigué poesia sota la forta influència del romanticisme nacional, mentre que els seus poemes sovint mostren idees paneslavistes. A causa d'una tragèdia familiar, es va interessar en l'espiritisme i va escriure alguns articles sobre el tema.
La seva vida, dividida entre la seva carrera militar, la política i la literatura, es va caracteritzar també pels problemes en el joc i la mala salut. Morí a Fahrafeld, Àustria a l'edat de 54 anys.
Tingué set xiquets. Un dels seus nets va ser Paula von Preradović, poeta austríac i autor de l'himne nacional austríac.

## Galeria

* Un monument de Petar Preradović al Cementeri Mirogoj
* Una estàtua de Petar Preradović a la plaça Preradović a Zagreb

## Referències

* ↑ Wachtel, Andrew. Making a Nation, Breaking a Nation: Literature and Cultural Politics in Yugoslavia, 1998. ISBN 978-0-8047-3181-2.
* ↑ Furness, Raymond; Humble, Malcolm. A Companion to Twentieth-century German Literature, 1997. ISBN 978-0-415-15057-6.
* ↑ See Znameniti Srbi XIX veka, year 2, 2, editor Andra Gavrilović, Zagreb 1903, p. 13. Also, book published in Belgrade in 1888, Milan Đ. Milićević, Pomenik znamenitih ljudi u srpskog naroda novijeg doba, p. 572.

## Bibliografia

* Fališevac, Dunja; Nemec, Krešimir; Novaković, Darko. Leksikon hrvatskih pisaca (en croatian). Zagreb: Školska knjiga d.d, 2000. ISBN 953-0-61107-2.
# Riu Gila

El riu Gila (en anglès Gila River) és un llarg riu del sud-oest dels Estats Units, un dels principals afluents del riu Colorado, amb una llargada de 1.044 km i una conca de 150.740 km². Administrativament, el riu discorre pels estat de Nou Mèxic i Arizona.

## Geografia

El riu Gila neix a l'oest de l'estat de Nou Mèxic i el seu curs recorre 1.044 km fins a unir-se al riu Colorado, a l'alçada de Yuma. Els seus recursos hídrics abasteixen actualment les ciutats de Phoenix i Yuma, a l'estat d'Arizona. A banda abasteix nombrosos camps agrícoles i petites poblacions per les quals passa el seu cabal.

## Història

El primer europeu a veure el riu Gila fou probablement l'explorador i missioner espanyol Juan de la Asunción. Asunción arribà al Gila el 1538 després de viatjar cap al nord seguint un dels seus afluents, ja fos el San Pedro o el Santa Cruz. El 1540 Hernando de Alarcón va navegar pels rius Colorado i Gila, i en els mapes dibuixats en la seva expedició els identificà com a Miraflores o Brazos de la Miraflores.
Després de la Intervenció Nord-americana a Mèxic de 1846 a 1848 i pel Tractat de Guadalupe-Hidalgo el riu va servir com a frontera entre Mèxic i els Estats Units. Posteriorment el president mexicà Antonio López de Santa Anna va vendre el 1853 als Estats Units la regió coneguda com La Mesilla per deu milions de dòlars de l'època.

## Referències

* ↑ Hartmann, William K.; Hartmann, Gayle Harrison «Juan de la Asunción, 1538: First Spanish Explorer of Arizona?». Kiva, 37, 1972, pàg. 93–103.
* ↑ «Rivers and Mountains». Books of the Southwest. University of Arizona. Arxivat de l'original el 2013-06-18. [Consulta: 16 març 2012].
# Nuristan

Nuristan (en paixtu, نورستان [Nūristān]; en persa, نورستان [Nūrestān]) és una província de l'Afganistan al sud de les valls de l'Hindu Kush amb capital a Parun. A la província hi ha els rius Alingar, Pech, Landai Sin i Kunar, i la capital és a la vall del riu Parun. La superfície és de 9.225 km² i la població estimada (2006) era de 128.400 habitants. Fins al final del segle xix era anomenat Kafiristan (país dels kafirs, on kafir vol dir "infidel") però després del 1896 els habitants es van fer musulmans i el nom regional va passar a ser Nuristan (Terra de la llum). Els nuristanis (abans kafirs) són un poble diferenciat format per unes dues-centes mil persones descendents de la primitiva població hindú empesa a les muntanyes pels invasors musulmans, on van conservar les seves creences i una llengua derivada dels sànscrit; la seva antiga religió era animista, politeista i xamanista. L'emir afganes Abdur Rahman Khan va conquerir la regió el 1895-1896 i hi va imposar l'islam. La província es va crear el 1989 (segregada de Laghman i Kunar) i de fet no fou operativa fins al 2001; els mujahidins en tenien el control i la seu de l'administració oficial estava en una província veïna (a Laghman). El 1989 es va proclamar a Nuristan l'estat Islàmic de l'Afganistan dirigit pel cap militar mujahidin Maulvi Afzal, que fou reconegut per Aràbia Saudita i Pakistan i es va dissoldre després del triomf dels mujahidins. El 2001 els americans hi van establir bases però el 2009 els talibans van aconseguir una victòria militar i quatre dies després les forces americanes es van retirar de la província que va quedar sota control taliban.

## Districtes

Districtes de Nuristan :
| Districte | Centre |
| Bargi Matal | |
| Du Ab | |
| Kamdesh | Kamdish |
| Mandol | |
| Nurgram | |
| Parun | |
| Wama | |
| Want Waygal | |

## Notes

* ↑ «Nomenclàtor mundial - Oficina d'Onomàstica - Secció Filològica - Institut d'Estudis Catalans». [Consulta: 5 maig 2024].
* ↑ Afghanistan Geographic & Thematic Layers

## Bibliografia

* Dupree, Nancy Hatch (1977): An Historical Guide to Afghanistan. 1st Edition: 1970. 2a Edició. Afghan Tourist Organization.
* Richard F. Strand. Richard Strand's Nuristan Site LINK Arxivat 2009-01-08 at Archive.is. Lloc més destacat sobre Nuristan pel major expert en llengües i grups ètnics
* M. Klimburg. Nuristan a l'Encyclopedia Iranica. Arxivat 2010-02-01 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Linguistics and ethnography of Nuristân and neighboring regions, dades recollides i analitzades per Richard F. Strand Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine.
# Llista de museus de Sabadell

La següent llista de museus de Sabadell tracta sobre els diferents museus que hi ha a la ciutat de Sabadell, al Vallès Occidental.

## Museus

| Museu | Ubicació | Fundació | Àmbit | Xarxa | Coordenades |
| Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont | Carrer de l'Escola industrial, 23 | 1969 | Paleontologia | Xarxa de centres del Programa CERCA | 41° 32′ 50.45″ N, 2° 06′ 22.51″ E﻿ / ﻿41.5473472°N,2.1062528°E﻿ / 41.5473472; 2.1062528 |
| Museu d'Art de Sabadell | Carrer del Doctor Puig, 16 | 1981 | Art | Xarxa de Museus Locals de la Diputació de Barcelona | 41° 32′ 57.12″ N, 2° 06′ 33.52″ E﻿ / ﻿41.5492000°N,2.1093111°E﻿ / 41.5492000; 2.1093111 |
| Museu d'Eines del Camp | Carrer de Prada, s/n | | Vida rural | | 41° 34′ 44.24″ N, 2° 5′ 2.21″ E﻿ / ﻿41.5789556°N,2.0839472°E﻿ / 41.5789556; 2.0839472 |
| Museu del Gas | Plaça del Gas | 2011 | Indústria del gas i l'electricitat | | 41° 32′ 44.96″ N, 2° 6′ 24.36″ E﻿ / ﻿41.5458222°N,2.1067667°E﻿ / 41.5458222; 2.1067667 |
| Museu d'Història de Sabadell | Carrer de Sant Antoni, 13 | 1931 | Història, arqueologia i etnologia | Xarxa de Museus Locals de la Diputació de Barcelona | 41° 32′ 53.36″ N, 2° 6′ 27.77″ E﻿ / ﻿41.5481556°N,2.1077139°E﻿ / 41.5481556; 2.1077139 |
| Observatori Astronòmic de Sabadell | Carrer Prat de la Riba, s/n | 1993 | Astronomia | | 41° 33′ 0.40″ N, 2° 5′ 25.21″ E﻿ / ﻿41.5501111°N,2.0903361°E﻿ / 41.5501111; 2.0903361 |
| Vapor Buxeda Vell | Carrer de Cervantes, 68 | | Vapor tèxtil | Museu d'Història de Sabadell (Xarxa de Museus Locals de la Diputació de Barcelona) | 41° 32′ 30.19″ N, 2° 6′ 32.59″ E﻿ / ﻿41.5417194°N,2.1090528°E﻿ / 41.5417194; 2.1090528 |
| Vapor Pissit | Carrer d'Alemanya, 4B | | Història de la indústria tèxtil a Sabadell | | 41° 32′ 33.77″ N, 2° 6′ 35.8″ E﻿ / ﻿41.5427139°N,2.109944°E﻿ / 41.5427139; 2.109944 |

## Vegeu també

* Llista d'esglésies de Sabadell
* Llista de monuments de Sabadell
* Llista de xemeneies de Sabadell

## Enllaços externs

* Els museus de Sabadell Arxivat 2011-10-22 a Wayback Machine. (Ajuntament de Sabadell)
* Museus municipals de Sabadell Arxivat 2012-04-20 a Wayback Machine. (Ajuntament de Sabadell)
# Robot cartesià

Un robot cartesià, o rectangular, és un robot industrial comprès de tres articulacions prismàtiques amb les direccions de translació disposades perpendicularment, seguint un sistema de coordenades cartesianes.
Una característica fonamental d'aquest tipus de robots és que les articulacions poden estar desacoblades. Això permet desenvolupar robots precisos amb estructures mecàniques molt rígides i de grans dimensions, sovint anomenats de pòrtic o gantry, semblants a ponts grua però que funcionen de forma autònoma. El desacoblament també simplifica el disseny, l'anàlisi de la cinemàtica i evita singularitats a les primeres tres articulacions. Per altra banda, el robot cartesià requereix ocupar un volum més gran que el producte en el què treballarà, ja que l'espai de treball està limitat a l'interior de la seva estructura.
Les aplicacions més habituals del robot cartesià són el muntatge electrònic, el transport de productes voluminosos o pesants a dins de fàbriques i, d'ençà de la dècada dels 2010, ha esdevingut una configuració molt popular per a impressores 3D. L'any 2011, segons la Federació Internacional de Robòtica, es van vendre un total de 32.306 robots cartesians, una quota de mercat del vint per cent sobre el total de robots industrials venuts.

## Referències

* ↑ Blas i Abante et al., 1991, p. 14.
* ↑ Siciliano i Khatib, 2016, p. 72.
* ↑ Riba i Romeva, 1998, p. 36.
* ↑ Craig, 2005, p. 234.
* ↑ Craig, 2005, p. 235.
* ↑ «Scara vs. Cartesian Robots: Selecting the Right Type for Your Applications». Brumson, Bennett. Robotic Industries Association, 27-09-2001. [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ «KUKA AG Automatica 2012». KUKA. Till Reuter, 22-05-2012. [Consulta: 25 agost 2019].

## Bibliografia

* Blas i Abante, Marta; Mateu i Martínez, M. Rosa; Picó i Garcia, Rosa Maria; Riba i Romeva, Carles. «Diccionari de robòtica industrial» p. 18, 1991. [Consulta: 25 agost 2019].
* Craig, John J. Introduction to Robotics Mechanics and Control. Pearson Prentice Hall, 2005, p. 400. ISBN 0-13-123629-6 [Consulta: 25 agost 2019].
* Riba i Romeva, Carles. «Els robots industrials I. Característiques» p. 76, 1998. [Consulta: 29 agost 2019].
* Siciliano, Bruno; Khatib, Oussama. Springer Handbook of Robotics 2nd Edition. Berlin Heidelberg: Springer, 2016, p. 2259. ISBN 978-3-319-32550-7 [Consulta: 25 agost 2019].
* Spong, Mark W.; Hutchinson, Seth; Vidyasagar, M. Robot Modeling and Control. John Wiley & Sons, Inc., 2005, p. 407. ISBN 978-0471649908 [Consulta: 25 agost 2019].

## Enllaços externs

* Article a The Robot Report: Where do cartesian XYZ robot and printer configurations fit vs formats like delta, articulated, and SCARA?s (anglès)
# Nuriye

Nuriye tatlısı (dolç de Nuriye) o Sütlü Nuriye (Nuriye amb llet) són unes postres de la cuina turca molt similars a la baklava. La diferència bàsica és que el Nuriye es cobreix d'un xarop amb llet i té una aparença brillant, il·luminada. Com que té més llet que el xarop, és més lleuger que la baklava i els altres dolços turcs de massa amb xarop.

## Referències

* ↑ Ekmel İzdem. Tarih boyunca Türk kültürü ve sanatı [Ansiklopedik sözlük. Birlik Matbaası, 1972.

## Vegeu també

* Bülbülyuvası
* Şöbiyet

## Enllaços externs

* Recepta en turc
# Ocean City (Washington)

Ocean City és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 217 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ocean City tenia 217 habitants, 117 habitatges, i 54 famílies. La densitat de població era de 19,3 habitants per km².
Dels 117 habitatges en un 12,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,3% hi vivien parelles casades, en un 3,4% dones solteres, i en un 53,8% no eren unitats familiars. En el 41,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,3% tenia menys de 18 anys, un 2,8% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 40,6% de 45 a 60 i un 15,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 116,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.813 $ i la renda mediana per família de 26.979 $. Els homes tenien una renda mediana de 16.250 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era de 15.468 $. Cap de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ocean City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ocean City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Lleó V d'Armènia

Lleó V o Levond V —en armeni Լեիոն Դ— (1309 – 28 d'agost de 1341) fou rei del Regne Armeni de Cilícia o de la Petita Armènia, fill d'Oshin, a qui va succeir quan va morir el 20 de juliol de 1320. La seva mare fou Isabel de Korikos. Fou el darrer monarca de la dinastia hethumiana.
Quan va arribar al tron tenia deu anys (encara no havia arribat als 11 anys) i va assolir la regència la mare Joana d'Anjou, filla de Felip de Tàrent i vídua del rei Oshin, que al cap de pocs mesos (el mateix any 1320) es va casar amb el comte o senyor de Korikos, Oshin (II), vidu de Margarita d'Ibelin, a qui va anar a parar la regència.
El 1321 regent va imposar l'enllaç del jove rei amb la seva pròpia filla, Alícia de Korikos (que era del primer matrimoni d'Oshin de Korikos). L'enllaç es va fer el 10 d'agost de 1321. Alguns membres de la família foren assassinats per ordre d'Oshin II per consolidar el seu poder.
El 1322 els mamelucs van destruir la ciutat d'Ajas (Lajazzo), però amb la mediació del Papa Joan XXII i del rei Felip V de França el soldà d'Egipte, el mameluc Al-Nasr Muhammad va concedir al regne una treva per quinze anys.
El 1329 Lleó V va arribar a la majoria d'edat i llavors va fer detenir al regent i padrastre i el va fer matar. Junt amb ell foren executats el germà d'Oshin, Constantí, que era camarlenc del regne i senyor de Lampron, i la mateixa muller del rei, Alícia. El cap d'Oshin fou enviat a l'Il-khan i el de Constantí al soldà mameluc.
Va afavorir, sens dubte per necessitats polítiques, la unió de les esglésies romana i armènia, a la que s'oposaven els nakharark armenis.
El 29 de desembre de 1331 es va casar amb Constança d'Aragó, filla de Frederic II de Sicília i d'Elionor d'Anjou, que era vídua d'Enric II de Xipre. Aquest enllaç tampoc fou ben vist pels nakharark.
El 1337, acabada la treva amb els mamelucs, aquestos van envair altre cop el país i van ocupar la ciutat d'Ajas (Lajazzo) que era rival d'Alexandria en el comerç del Llevant. Armènia va haver de signar una treva humiliant, obligant-se a desmantellar les fortificacions d'Ajas, havent d'entregar territoris i una forta indemnització i obligant-se a canviar la seva política d'acostament als estats cristians occidentals.
La resta del seu regnat el va passar a la fortalesa de Sis, esperant un ajut d'occident que mai va arribar.
El 28 de desembre de 1341 fou assassinat per un grup de nakharark segurament hostils a la seva política favorable a Occident. Havia tingut un fill amb Alícia de Korikos, que es deia Hethum, però l'havia premort abans de 1331. Segons les clàusules del seu testament l'herència el regne requeia en la descendència de la germana del seu pare, Isabel d'Armènia (morta el 1321, casada amb Amalric II de Xipre, del que va enviudar el 1310, però del que tenia fills, entre ells el gran de nom Guiu de Lusignan al que corresponia la successió). Esperant l'arribada del rei que va regnar amb el nom de Constantí IV, el seu germà Joan de Lusignan, va assolir la regència.
| Precedit per: Oshin | Regne Armeni de Cilícia 1320-1341 | Succeït per: Joan de Lusignan (regent 1341-1342) i Guy de Lusignan amb el nom de Constantí IV d'Armènia Menor |
# Ofensiva de Ramon Berenguer IV

L'Ofensiva de Ramon Berenguer IV és la campanya militar que el comte de Barcelona i príncep d'Aragó inicià el juliol del 1151 contra el fill de Garcia Ramires, dux de Pamplona. L'ofensiva s'emmarca en la problemàtica sorgida arran del Testament d'Alfons I d'Aragó (1131) per la seva successió. L'ofensiva s'inicià després de la signatura del Tractat de Tudilén. El 7 de juliol del 1151 Ramon Berenguer IV ocupa Borja (Aragó), plaça que estava sota el poder del dux de Pamplona. La segona meitat de l'any prosseguí amb l'ocupació de Calchetas, prop de Cascante. L'ofensiva provocà que el dux de Pamplona s'inclinés per buscar l'amistat del rei de Castella Alfons VII.

## Referències

* ↑ Coll i Alentorn, Miquel: Història, Volum 3
# Robot didàctic

Un robot didàctic és aquell robot que serveix per a l'aprenentatge i iniciació a l'automatització i la programació.
En funció del grau de construcció, dins l'ensenyament secundari obligatori, els podem classificar en robot comercial, que només cal programar per a funcionar, com per exemple el de la marca comercial Lego Mindstorms; el robot semiconstrucció, a partir d'una placa electrònica comercial que cal incorporar a un mecanisme, com el Arduino; i el robot autoconstruït, amb muntatge total del mecanisme, placa electrònica inclosa, per exemple el robot seguidor Robolot del IES la Garrotxa.

## Vegeu també

* Animatrònica

## Enllaços externs

* Citilab Arxivat 2010-09-25 a Wayback Machine.
* Arduino Arxivat 2012-07-08 a Wayback Machine.
* Robolot
# Paul Clifford Hutchison

Paul Clifford Hutchison (Antioch, Califòrnia, Estats Units, 3 de gener de 1924 - 6 de setembre de 1997) va ser un botànic estatunidenc.

## Biografia

Amb 13 anys ja es va fer soci de l'Associació de Cactus i Altres Suculentes d'Oakland, Califòrnia, i abans d'acabar els estudis a l'institut ja tenia un hivernacle al costat de casa seva amb centenars de suculentes sud-africanes i estatunidenques. Com a millor alumne de l'institut, va aconseguir una beca per a la Universitat de Califòrnia, Berkeley, on es va graduar en botànica. Va començar a treballar al viver d'Ed Hummel a Inglewood, Califòrnia, abans d'incorporar-se a la plantilla del Jardí Botànic de la Universitat de Califòrnia el 1949, on ben aviat va passar a ser el comissari de les plantes exòtiques. Va incrementar la col·lecció de suculentes, especialment el 1952 que va fer un viatge a Chile i Perú, d'on va portar moltes llavors i gairebé 500 cactus per al Jardí Botànic.
Va escriure nombrosos articles per la revista Cactus and Succulent Journal (U.S.). Va participar en vàries expedicions als Andes, dirigides per Thomas Harper Goodspeed, que era el director del Jardí Botànic, la darrera expedició ja la va dirigir ell mateix, col·lectant molts exemplars, entre ells va trobar l'espècie subterrània Neoporteria occulta, “totalment subterrània amb només la fruita a la superfície". El 1958 va ajudar a fundar l'Internacional Succulent Institute (ISI) de Millbrae, Califòrnia.
El 1060 va fer un extens viatge per Europa, visitant algunes de les autoritats en suculentes més eminents del món. El 1966 Paul estava en procés de revisió del gènere Adromischus, dels que tenia una extensa col·lecció i diverses espècies noves, quan va marxar de la Universitat de Califòrnia i va comprar una finca amb la idea de construir el seu propi viver, Tropic World, on hi va construir diversos hivernacles, dedicant una part de la finca al que havia de ser el California Botanical Garden, i va crear la Tropic World Foundation, que va tenir molt pocs membres. El jardí no va arribar a funcionar i Paul va tenir molts problemes econòmics. Va haver de vendre part de la seva biblioteca, amb importants i rars llibres de botànica.
El 1967 va rebre el premi 'Fellow' de la Crop Science Society of America, i el 1989 el premi al mèrit de la Southern California Horticulture Institute.
El 1970 li van fer un trasplantament de ronyó, que va fallar anys més tard, fins que li va provocar la mort el 6 de setembre de 1977, als 73 anys.

## Referències

* ↑ «Paul Clifford Hutchison». Cactus and Succulent Journal (U.S.).
# Organització Feixista de Totes les Rússies

Organització Feixista de Totes les Rússies (OFTR) rus: Всероссийская фашистская организация, transliterat: Vserossískaia faixístskaia organizàtsia, VFO, o Partit Feixista Nacional-Revolucionari dels Treballadors i Camperols de Totes les Rússies, fou un petit però actiu grup feixista rus, dirigit per l'exiliat Anastassi Vonsiatski, jove rus casat amb la mil·lionària americana Maryon Reem. Es va crear a Connecticut el 1933. Durant la Segona Guerra Mundial, Vonsiatzki fou arrestat per l'FBI; va morir als anys seixanta.
Representants del Partit Feixista Rus (PFR) i de l'OFTR van reunir-se a Yokohama el 1934, on van signar un protocol per a la creació del Partit Feixista de Totes les Rússies (PFTR) el dia 3 d'abril. Aquest fou formalment creat el 26 d'abril de 1934 a Harbin.
La fusió entre els dos grups fou bastant problemàtica perquè Anastassi Vonsiatski s'oposava a l'antisemitisme del PFR i considerava que els seus grups de suport – principalment cosacs i monàrquics – representaven un anacronisme. Així, entre octubre i desembre del 1934 es va produir la ruptura entre els dos líders destacats, Konstantín Rodzaievski i Anastassi Vonsiatski. Aquest darrer acabaria fundant el seu propi 'Partit Nacional Revolucionari Rus'.
La bandera de l'OFTR era vermella, amb una esvàstica blanca fimbrejada de blau al centre.

## Bibliografia

* Stephan, John J. The Russian Fascists: Tragedy and Farce in Exile, 1925—1945 (en anglès). Harper & Row, 1978, p. 450. ISBN 9780060140991.
* Oberlander, Erwin «The All-Russian Fascist Party» (en anglès). Journal of Contemporary History, Vol. 1, No. 1, 1966, pàg. 158-173.

## Referències

* ↑ Stephan, 1978, p. 160.
* ↑ Stephan, 1978, p. 165–168.