OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Pallissa (Tavertet)

La Pallissa és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de carrer annexionada a Can Mateu per la part de llevant, la de ponent és aïllada. És coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana la qual es troba orientada a migdia. Consta de planta baixa i primer pis. A la planta baixa hi ha un gran portal rectangular a la part dreta i un ampli finestral d'arc rebaixat a l'esquerra amb la llinda amb la data "1787". A nivell del primer pis, dues finestres amb l'ampit motllurat. A ponent s'hi obre una finestra.

## Història

Aquesta casa com moltes de Tavertet és fruit de l'època d'expansió demogràfica i de l'afany constructiu que dominà la pagesia catalana durant els segles XVII i XVIII, fet que en el cas de Tavertet queda palès amb l'ampliació de l'església romànica durant aquesta època.

## Referències

* 1 2 «La Pallissa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Josep Maria Palomo i Juez

Josep Maria Palomo i Juez (Barcelona, 24 de juliol de 1946 - 30 de novembre de 2020) fou un pilot d'automobilisme, motociclisme i motonàutica, practicant d'esquí nàutic i corredor de bobsleigh català. Era germà de Víctor Palomo, qui reeixí en alguns d'aquests esports a escala internacional.

## Trajectòria esportiva

Josep Maria Palomo s'inicià en automobilisme l'any 1963 i participà, amb l'Escuderia RACC, en nombroses curses de Fórmula 3, entre elles el Gran Premi de Barcelona al final de la dècada. Al mateix temps disputà ral·lis com a copilot de Geni Baturone amb un Ferrari GTO. El 1969, ja com a pilot, es proclamà campió d'Espanya de ral·lis d'asfalt amb un Porsche 911. Durant aquella temporada guanyà els ral·lis Rías Baixas i 2.000 Viratges. Dins la faceta del motociclisme, destacà en curses de resistència com ara les 24 Hores de Montjuïc i el 1967 en fou subcampió d'Espanya amb OSSA.
Soci del Club Nàutic Arenys de Mar, practicà la motonàutica i l'esquí nàutic. Entre altres títols, guanyà la Setmana Nàutica Internacional (1966) i diverses proves del Campionat d'Espanya. En esquí nàutic guanyà diverses proves d'àmbit català sense assolir. però, el nivell del seu germà Víctor.
Com a practicant de bobsleigh disputà els Jocs Olímpics d'Hivern de 1968, a Grenoble, i el Campionat d'Europa (1969).

## Referències

* ↑ L’Esportiu. «Mor el polifacètic pilot català Josep Maria Palomo, als 74 anys». [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Les nissagues familiars». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 265. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «La dura resistencia». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 241. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ «Josep Maria Palomo Juez». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
# Josep Fabre

Josep Fabre és el nom dels següents personatges:
* Josep Fabre (advocat) (Perpinyà, 1744 - París, 1794), polític rossellonès mort a la guillotina
* Josep Fabre (diputat) (Saorla, 1741 - Vinçà, 1829), metge alcalde i diputat nord-català
# L'Argilaga

L'Argilaga és un poble del municipi de la Secuita (Tarragonès) situat a 170 m d'altitud, a la divisòria d'aigües entre el Francolí i el Gaià. Aquest agregat és el resultat de la unió de dos antics nuclis de població: l'Argilaga i Montbuí, i el punt d'unió és la plaça de l'església de Sant Roc. Les cases són de pedra amb planta baixa i un o dos pisos, i a vegades tenen golfes. El centre històric de l'Argilaga és una obra protegida com a bé cultural d'interès local.
El nucli de l'Argilaga no va estar unit a la Secuita fins a l'any 1846, moment en què l'actual municipi de la Secuita va quedar configurat. El primitiu nucli està documentat al segle xiv però és possible que el seu origen estigui en la segona meitat del segle xii. Era un senyoriu privat que al segle xv pertanyia a Lluís de Montbuí. Arran de la invasió el 1428 dels senyors del Catllar, sembla que s'hi formà un segon nucli, molt proper a l'existent. El nucli inicial pertanyia a la família dels Montbuí i va prendre el nom de Montbui o de l'Argilaga de Montbuí, per tal de diferenciar-ho del nou, anomenat senzillament Argilaga que depenia dels senyors del Catllar). Al segle xix, l'Argilaga i Montbuí formaren un sol municipi, que pertanyia al partit judicial de Valls. L'any 1846 s'annexà a la Secuita.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «L'Argilaga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].

## Enllaços externs

* Argilaga Blog
* Restaurant els Càntirs Arxivat 2017-09-23 a Wayback Machine.
* Casa Rural Cal Biau Arxivat 2021-01-27 a Wayback Machine.
* Associació Cultural l'Argilaga/
# Josep Maria Pañella i Mora

Josep Maria Pañella i Mora (Barcelona, 12 d'abril de 1941 - Hospitalet de Llobregat, 3 de setembre de 2009) fou un sacerdot jesuïta, rector de la parròquia de Sant Pere Claver al Poble Sec i de la Mare de Déu de Bellvitge (l'Hospitalet de Llobregat).
Va dirigir la Casa de Colònies de Planoles, Pare Artigues durant molts anys, on portava de colònies un grup d'infants de la parròquia Sant Pere Claver cada estiu.

## Referències

* ↑ Bassets, Josefina «En record de Josep M.Pañella». Full informatiu. Comunitat cristiana del monestir de Sant Pere de les Puel·les., 01-10-2009, pàg. 6. Arxivat de l'original el 2016-08-06 [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «Cases de colònies i albergs a Catalunya i Balears». [Consulta: 7 juliol 2024].

## Enllaços externs

* “Perquè aparegui la divinitat que treballa en nosaltres”. Recull de textos de Josep M. Pañella. Quaderns Cristianisme i Justícia. Maig de 2014.
# Insuficiència ovàrica precoç

La menopausa precoç o insuficiència ovàrica precoç és la pèrdua parcial o total de la funció reproductiva i hormonal dels ovaris abans dels 40 anys.

## Tipus

* Insuficiència ovàrica primària (IOP): quan és a causa d'una disfunció fol·licular (àrea productora d'òvuls) o pèrdua precoç d'òvuls.
* Insuficiència ovàrica secundària: no es pot considerar una malaltia per se, sinó un símptoma i signe d'un altre procés, com un problema a la hipòfisi o a l'hipotàlem (per exemple, un tumor), també pot ser causada per certs medicaments, exercici físic excessiu o determinats trastorns alimentaris.

## Referències

* ↑ Santoro, Nanette F. Primary Ovarian Insufficiency A Clinical Guide to Early Menopause. Springer, 2016, p. i–207. DOI 10.1007/978-3-319-22491-6. ISBN 978-3-319-22490-9.
* ↑ «Clinical practice. Primary ovarian insufficiency». The New England Journal of Medicine, vol. 360, 6, 01-02-2009, pàg. 606–14. DOI: 10.1056/NEJMcp0808697. PMC: 2762081. PMID: 19196677.
* ↑ «A design thinking approach to primary ovarian insufficiency». Panminerva Medica, vol. 59, 1, 01-03-2017, pàg. 15–32. DOI: 10.23736/S0031-0808.16.03259-6. PMID: 27827529.
* ↑ «Secondary ovarian failure» (en anglès), 02-02-2011. [Consulta: 7 maig 2023].
# Josep Fajol Mercader

Josep Fajol Mercader (Figueres, 28 de desembre de 1925) és un col·leccionista i polític figuerenc.

## Biografia

El seu pare fou el comerciant Joan Fajol Figueras i la seva mare Antònia Mercader Basco. De jove va mostrar interès per l'esport, i es va vincular a diversos projectes ciutadans, col·laborant amb emissores locals de ràdio. Va ser alcalde de Figueres entre el gener i l'abril de 1979.

## Referències

* 1 2 Padrosa Gorgot, Inés. Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà. 1a edició. Girona: Diputació de Girona, 2009, p.319. ISBN 9788496747548 [Consulta: 20 novembre 2013].
# L'Alburgir

L'Alburgir és un despoblat del terme municipal de Carcaixent (Ribera Alta).
Al s XIII pertanyia al terme d'Alzira. Actualment és una partida de regadiu, a la dreta del Xúquer, en part envoltada per un meandre del riu (racó d'Alburgir).
En l'actual divisió cadastral, el racó d'Alburgir ocupa part dels polígons de parcel·les rústiques números 6 i 7. La Partida l'Alburgir (en el cadastre encara El Alborchí), fita amb les partides de l'Almúnia i de Rumbau. Una petita part de la partida està dins de l'actual terme d'Alzira.
El Camí d'Alburgir, neix del camí Benivaire fins a arribar a la vora del riu Xúquer, amb una distància de 2,26 km. Aquest camí d'Alburgir dona accés a les parcel·les de la partida.

## Referències

* ↑ «l'Alburgir- Entitat de població - Ribera Alta». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 29 agost 2019].
* 1 2 «Sede Electrónica del Catastro». Ministeri d'Hisenda - Govern d'Espanya. [Consulta: 28 agost 2019].
# Josep Vergés i Fàbregas

Josep Vergés i Fàbregas (Barcelona, 31 de gener de 1903 - Palma 1984) fou un filòleg, traductor i pedagog català, pare d'Oriol Vergés i Mundó.
Fill de Francesc Vergés i Dalmau nascut a Arenys de Mar i de Assumpció Fabregas i Samaranch nascuda a Barcelona. El 1927 va llicenciar-se en filosofia i lletres a la Universitat de Barcelona, on va estudiar llatí amb Joaquim Balcells i Pinto. El 1930 va ser nomenat professor d'història de la cultura a l'Escola de Bibliotecàries de la Mancomunitat de Catalunya, el 1932 va obtenir la càtedra de llatí i es va incorporar a l'Institut-Escola de la Generalitat, del que en fou el secretari.
En acabar la guerra civil espanyola, com que hi havia prestat serveis auxiliars, fou traslladat a Manresa i no li permeteren tornar a Barcelona fins al 1957. Fou catedràtic de llatí de l'institut Milà i Fontanals fins a la seva jubilació el 1973. Com a editor i traductor de clàssics, ha estat molt vinculat a la Fundació Bernat Metge, de la qual el 1959 passà a formar part del consell directiu. El 1928 va traduir-hi amb el seu company Joan Petit i Montserrat els poemes de Valeri Catul, el 1930 els Discursos d'Iseu de Calcis i el del 1953 al 1964 els cinc volums dels Discursos de Ciceró. També va revisar el text llatí dels volums corresponents a l'Epistolari de sant Cebrià, d'un volum de Quint Curci, de tres volums dels Discursos de Ciceró i el 1978-1981 va traduir les Odes d'Horaci. Ha estat autor de manuals per a l'ensenyament del llatí. El 1982 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «esquela de Francesc d'A. Vergés Dalmau». La Veu de Catalunya : diari catalá d'avisos, noticias y anuncis: Any 38, Núm. 10156. Ed. Vespre, 18-12-1928, pàg. 1.
* ↑ «Josep Vergés i Fàbregas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Llista d'edificis religiosos de Romania

Aquesta és la llista d'edificis religiosos de Romania, que comprèn catedrals, esglésies, monestirs i sinagogues.

## Catedrals

* Biserica Neagra (Església negra) a Brașov
* Catedral de Blaj
* Catedral patriarchal ortodoxa de Romania a Bucarest
* Catedral de Curtea de Argeş
* Catedral de Sant Miquel, a Cluj-Napoca
* Catedral evangèlica de Sibiu
* Catedral ortodoxa de Sibiu
* Catedral catòlica de Sant Josep a Bucarest
* Catedral ortodoxa de Timişoara

## Esglésies

* Església anglicana de Bucarest
* Església de Borzeşti
* Església de Densuş
* Església de Stavropoleos a Bucarest
* Església de les tres jerarquies a Iaşi
* Esglésies de fusta de Maramureş, declarades Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO
* Esglésies pintades de Moldàvia
* Esglésies – ciutats fortificades saxones a Transsilvània

## Mesquites

* Mesquita de Mangalia

## Monestirs de Romania

* Monestir d'Antim
* Monestir de Barsana
* Monestir de Brebu
* Monestir de Cârţa
* Monestir de Cernica
* Monestir de Ciolanu
* Monestir de Cozia
* Monestir de Golia a Iaşi
* Monestir de Humor
* Monestir de Horezu
* Monestir de Moldoviţa
* Monestir de Probota
* Monestir de Putna
* Monestir de Răteşti
* Monestir de Santa Ana a Rohia
* Monestir de Sinaia
* Monestir de Sâmbăta
* Monestir de Voroneţ
* Monestir de Zamfira

## Palaus

* Palau de la Patriàrquia de Romania

## Sinagogues

* Gran Sinagoga de Bucarest
* Sinagoga Eșua Tova de Bucarest
* Sinagoga de Cluj-Napoca
* Sinagoga de Iosefin
* Temple Coral de Bucarest
# In memoriam

In memoriam és una locució llatina que significa “a la memòria”. Generalment l'expressió llatina s'utilitza en conjunt amb un nom d'una persona morta.
La frase sovint és utilitzada per a designar una cerimònia de comiat, per a intitular el discurs o una elegia a l'ocasió de les exèquies, un article de diari, per un llibre de comiat editat per als amics i col·legues amb textos de o sobre el difunt, o en general, una obra artística o un monument a la memòria d'una persona estimada o d'un esdeveniment dramàtic.

## Uns exemples d'in memoriam
### Llibres i texts commemoratius

* Joan Solà, in memoriam (2012)
* In Memoriam Montserrat Figueras 1942–2011, per Jordi Savall
* In memoriam Carles Riba: 1959-1969 (1973)

### Obres d'art

* In memoriam Dylan Thomas (1954), una cançó d'Ígor Stravinski dedicada al poeta Dylan Thomas
* In Memoriam, pintura de Henry Havelock, dedicada a les víctimes de la Rebel·lió índia de 1857
* Lento (In Memoriam C.H.H.P.) de Frank Bridge in memoriam per a Charles Hubert Parry
* In Memoriam Dennis Brain, composició de Benjamin Britten:

## Referències

* ↑ «In memoriam». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vegeu un exemple sobre els Afusellaments a Saragossa, F. Valero, ’’In memoriam’’, «El ayuntamiento erige un monumento a los 3.543 republicanos fusilados en la guerra civil. Zaragoza es la primera ciudad que dedica un recuerdo individualizado a los represaliados», El Periódico de Aragón, 22 d'octubre de 2010, (en català: L'ajuntament erigeix un monument als 3.543 republicans afusellats a la guerra civil. Saragossa és la primera ciutat que dedica un record individualitzat als represaliats)
* ↑ Joan Solà et al., Girona, Universitat de Girona, 2012
* ↑ In memoriam Carles Riba, Universitat de Barcelona. Departament de Filologia Catalana, 590 pàgines, ISBN 9788434474147
# Josep Maria Palés i Pon

Josep Maria Palés i Pon (Barcelona, 16 de juliol de 1963) és un exjugador de tennis de taula català. Va competir en la prova individual masculina als Jocs Olímpics d'estiu de 1992.

## Trajectòria

Format al Club de 7 a 9, on va començar a jugar el 1971 amb el seu pare Jordi, va ser subcampió d'Europa individual (1977 i 1978) en categoria cadet. Com a absolut, va conquerir catorze títols de campió de Catalunya, catorze més de campió de Barcelona –durant els anys que no es disputaren els campionats catalans–, i deu de Lliga. Es va proclamar nou vegades campió d'Espanya individual (1977, 1978, 1980, 1983, 1985-88 i 1992), de dobles (1979, 1981 i 1983-89), dobles mixtos (1981, 1983-85 i 1988-92) i per equips (1978, 1979, 1981-85, 1990 i 1993). Els anys 1983 i 1985 va guanyar els quatre títols estatals. Va desenvolupar la major part de la seva carrera al Club 7 a 9, però també va jugar a la Penya Solera. Va crear un club amb el seu nom, el Club de Tennis de Taula Josep Maria Palés, i va dirigir una escola de tennis de taula al Centre Esportiu Municipal de l'Estació del Nord de Barcelona.

## Referències

* ↑ Borràs Boada, Olga. «Josep Maria Palés, llegenda viva del tennis taula». Betevé, 05-06-2012. [Consulta: 4 juny 2022].
* ↑ «José María Pales». Olympedia. [Consulta: 16 juliol 2020].
* ↑ «Pep Palés, nueve veces campeón de España, homenajeado en Barcelona» (en castellà). Mundo Deportivo, 29-10-2015. [Consulta: 4 juny 2022].
* ↑ «El nueve veces campeón de España, Pep Palés, homenajeado en Barcelona» (en castellà). La Vanguardia, 29-10-2015. [Consulta: 4 juny 2022].
# La Boella

«La Boella» té aquests significats:
* Edifici de La Boella, edifici al municipi de Reus (Baix Camp)
* Jaciment arqueològic del barranc de la Boella, jaciment al barranc de la Boella al terme municipal de la Canonja
* Mas de la Boella, masia al municipi de la Canonja, a la comarca catalana del Tarragonès
* Riera de la Boella, curs fluvial situat a cavall de les comarques del Baix Camp i del Tarragonès
# Juan Carlos Fresnadillo

Juan Carlos Fresnadillo (Santa Cruz de Tenerife; 5 de desembre de 1967) és un guionista i director de cinema espanyol.

## Biografia

El 1985, Fresnadillo es va traslladar a Madrid des de la seva ciutat natal. Estudio Sociologia en la Universitat Complutense. Va començar els estudis de fotografia i cinema al Centro Universitario de Artes TAI, i va realitzar els seus primers pinitos en els curtmetratges. En 1987, va crear una productora per a una sèrie de curts i anuncis publicitaris. El 1990, va col·laborar amb Gustavo Fuertes en el seu curtmetratge El juicio final.
El 1996, va debutar internacionalment com a director amb el seu curt en blanc i negre, Esposados, per al qual també va fer de productor executiu, que va ser candidat al Óscar de Hollywood. El 2001 va dirigir Intacto, pel·lícula amb la qual aconsegueix el Goya al millor director novell. El 2002 va realitzar, juntament amb Alejandro Jodorowsky el curtmetratge Psicotaxi.
El 2007 va dirigir la pel·lícula 28 Weeks Later, seqüela de 28 Days Later de Danny Boyle. El realitzador Steven Spielberg va oferir Fresnadillo dirigir un projecte finançat per la seva productora DreamWorks. La pel·lícula, de títol provisional Wednesday, serà un thriller ambientat en Los Angeles, on es desenvoluparà una persecució desesperada. El seu nou projecte serà convertir el videojoc BioShock en pel·lícula; al principi estava destinada a Gore Verbinski —director de Pirates del Carib, entre altres—, però finalment Fresnadillo serà l'encarregat. Tanmateix, el 2012 es desmarcà del projecte en ser acomiadat per Spielberg.

## Filmografia

* Esposados. Curtmetratge (1996)
* Intacto (2001)
* Psicotaxi. Curtmetratge (2002)
* 28 Weeks Later (2007)
* Intruders (2011)
* La espada en la piedra (live action)(TBA
* Damsel (2024)

## Referències

* ↑ «Juan Carlos Fresnadillo». Arxivat de l'original el 17 de maig de 2007. [Consulta: 5 desembre 2017].
* ↑ JUAN CARLOS FRESNADILLO NO DIRIGIRÁ LA ADAPTACIÓN DE «BIOSHOCK», Fotogramas, 26 de març de 2012
* ↑ «Millie Bobby Brown protagonizará Damsel, su nueva película en Netflix dirigida por Juan Carlos Fresnadillo» (en castellà). Europa Press, 12-11-2020. [Consulta: 16 març 2024].

## Enllaços externs

* Web Escuela TAI
# Isabelle Eberhardt

Isabelle Eberhardt (Suïssa, 17 de febrer de 1877 - Algèria, 21 d'octubre de 1904) va ser una jove escriptora que, després del seu primer contacte amb Algèria i fascinada per la vida al desert, va decidir convertir-se a l'islam i va adoptar la vida nòmada de les tribus beduïnes, vivint com els àrabs. De fet, va dedicar gran part de la seva vida a recórrer el nord d'Àfrica amb roba d'home i sota el nom de Si Mahmoud Essadi.
Les seves incomptables experiències i aventures li van servir d'inspiració per a les seves obres, que retraten amb gran precisió la vida de les comunitats nord-africanes i que es van publicar pòstumament amb gran èxit. En destaquem dues obres: Novelas argelinas i Notas de viaje: Marruecos, Argelia i Túnez.

## Referències

* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.

## Enllaços externs

Llibres de l'autora a les Biblioteques de Barcelona.
# José Luis Santamaría Buitrago

José Luis Santamaría (Madrid, 14 de gener de 1973) és un exfutbolista espanyol, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Va sorgir del planter del Reial Madrid, fins a jugar amb l'equip B a la categoria d'argent. Però, no va arribar a debutar en Lliga amb el primer equip.
La temporada 95/96 marxa al Reial Valladolid, on va militar vuit temporades. Va destacar en els seus primers anys, sobretot la 96/97, on només es va perdre un encontre. Però, a partir de la temporada 00/01 ja va passar a la suplència, una condició que mantindria fins a la seua marxa el 2003.

## Equips

* 93-95 Real Madrid B (2a) 61/0
* 95-03 Real Valladolid (1a) 165/1

## Enllaços externs

* Fitxa de José Luis Santamaría a la web d'El Mundo
* Entrevista a José Luis Santamaría a la web oficial del CUC Villalba
* Entrevista a José Luis Santamaría per al canal de vídeo de Las Rozas CF
# La màquina del gorgueig

La màquina de la refilada (en alemany Die Zwitscher-Maschine) és un quadre del pintor alemany Paul Klee de 1922 que es troba exposat al Museum of Modern Art de Nova York.
Com en altres obres de Klee, barreja biologia i maquinària, mostrant un grup d'ocells vagament esbossat sobre un cable o una branca connectada a una manovella. Les interpretacions de l'obra són molt variades: s'ha interpretat com un esquer esgarrifós per a l'espectador o com la representació de la impotència de l'artista, però també com un triomf de la natura sobre l'activitat tecnològica. S'ha vist també com la representació visual de la mecànica del so.

## Història

Originalment exposat a Alemanya, el quadre va ser declarat "art degenerat" per Adolf Hitler el 1933 i va ser venut pel partit nazi a un marxant d'art el 1939 per $120. El mateix any, el MoMA adquiriria l'obra.
Una de les obres més conegudes de les més de 9.000 fetes per Klee, és també tota una icona del MoMA de Nova York. Ha inspirat diverses composicions musicals i, segons la revista New York Magazine de 1987, s'ha convertit en un quadre freqüent en la decoració de les habitacions dels nens petits. Segons el crític d'art Danto, el quadre és "un dels tresors més coneguts del MoMA".

## Notes

* ↑ Shottenkirk (2006).
* ↑ Perl (2007), p. 91.
* ↑ American Heritage Dictionary (2004), 453.
* ↑ Danto (1997), p. 84.

## Referències

* American Heritage Dictionary. «Paul Klee». A: The Riverside Dictionary of Biography. Houghton Mifflin Harcourt, 1 novembre 2004, p. 452–453. ISBN 978-0-618-49337-1.
* Shottenkirk, Dena. «Klee in America». artnet.com, 16-05-2006. [Consulta: 14 agost 2011].
* Perl, Jed. New Art City: Manhattan at Mid-Century. Random House Digital, Inc., 13 febrer 2007. ISBN 978-1-4000-3465-9.
* Danto, Arthur Coleman. Encounters & Reflections: Art in the Historical Present. University of California Press, 1997. ISBN 978-0-520-20846-9.
# Juan Carlos Fulgencio Tejedor

Juan Carlos Fulgencio Tejedor (Bilbao, 10 de maig de 1960) és un funcionari i polític valencià d'origen basc, Delegat del Govern al País Valencià des de juny de 2018.
Llicenciat en Dret per la Universitat de València i en Ciències Polítiques per la Universitat Oberta de Catalunya, s'ha especialitzat en drets i llibertats, recerca criminal i drogues a Espanya. Afiliat al PSPV-PSOE el 1983, de 1987 a 2000 fou funcionari de l'ajuntament de Montcada (Horta Nord) i des del 2000 ho és del de València, on és cap intendent de recursos humans de la Policia Local de València. Del 1993 al 2004 ha estat professor a l'Institut Valencià de Seguretat Pública i Emergències (Ivaspe), i ha fet ponències pel Pla Nacional sobre Drogues.
De 2012 a 2018 ha estat secretari general de l'associació del PSPV a Montcada i des de 2018 secretari general del PSPV a l'Horta Nord. Considerat home de confiança de José Luis Ábalos Meco, el juny de 2018 fou nomenat Delegat del Govern al País Valencià.

## Referències

* ↑ Juan Carlos Fulgencio Arxivat 2018-11-19 a Wayback Machine. al Portal de Transparència
* ↑ Juan Carlos Fulgencio Tejedor, nuevo delegado del Gobierno en la Comunitat, La Vanguardia, 15 de juny de 2018
* ↑ El BOE publica el nomenament de Juan Carlos Fulgencio com a delegat del Govern central a la Comunitat Valenciana, 20 Minuts, 19 de juny de 2018

## Enllaços externs

* Juan Carlos Fulgencio Arxivat 2018-11-19 a Wayback Machine. a la Cadena Ser