OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adraén

Adraén, o Adrahent, és un nucli del municipi de la Vansa i Fórnols, a l'Alt Urgell, a la vall de la Vansa. A 1.434 metres d'altitud és el poble més alt de la vall del riu de la Vansa i actualment té 16 habitants. Es troba a la capçalera del riu de Bona, en un coll, sota el cap de la Fesa, el cim més occidental de la Serra del Cadí.
Al poble hi havia hagut el castell d'Adraén, cap d'una batllia del vescomtat de Castellbò, dins el quarter de Castellciutat. Encara s'hi pot trobar l'església de Sant Martí.
La població d'Adraén (Addragigno) és esmentada a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell de l'any 839.
El lloc d'Adraén és esmentat en un document que data de l'any 835. Lluís el Pietós concedí la protecció i la immunitat al monestir de Sant Salvador de la Vedella. Els monjos d'aquest cenobi tenien propietats a Adraén.
En un document de l'any 1007 el comte Ermengol I d'Urgell fa una permuta d'alous en el terme de "Sancto Martino de Adragenne". L'any 1019 el bisbe Ermengol d'Urgell atorgà als habitants i clergues de Sant Martí d'Adraén exempcions relacionades amb els delmes que havien de satisfer a Santa Maria de la Seu d'Urgell. Al llarg del segle xi hi ha diverses notícies històriques referents a Sant Martí d'Adraén.
El lloc d'Adraén formava part dels dominis del vescomtat de Castellbó des de 1113. A inicis del segle xvi els Castellbó gaudien de tota la jurisdicció civil i criminal.
En el segle xviii la parròquia d'Adraén comprenia, a banda de l'església de sant Martí, l'església de Sant Vicenç de Banyeres, actualment ensorrada, i la capella de Sant Salvador, just al peu de la serra del Cadí. Actualment, l'església de Sant Martí d'Adraén depèn de la parròquia de Fórnols.

## Referències

* ↑ GGCC, la Vansa i Fórnols: Adraén.
* 1 2 3 4 «Sant Martí d'Adraén». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].
# Cantó de Sent Vivian dau Medòc

El cantó de Sent Vivian dau Medòc és un cantó francès del departament de la Gironda, situat al districte de L'Esparra. Té 7 municipis i el cap és Sent Vivian dau Medòc.

## Municipis

* Graian e l'Espitau
* Jau, Dinhac e Hloirac
* Sent Vivian dau Medòc
* Solac de Mar
* Talais
* Vençac
* Lo Verdon de Mar

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | Georges Poirier | |
| 1958-1964 | Guy Lartigue | |
| 1964-1976 | Jean-François Pintat | RI |
| 1976-1988 | Jacques Noël | PS |
| 1988-2001 | Xavier Pintat | UDF |
| 2001-2008 | Jean-François Régère | Divers droite |
| 2008- | Serge Laporte | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 7.203 | 7.474 | 7.659 | 7.891 | 8.126 | 8.194 | 8.863 |
# Bucerotins

Els bucerotins (Bucerotinae) són una subfamília de la família dels calaus (Bucerotidae). Està formada per tots els calaus, excepte les dues espècies terrestres.
Les espècies d'aquesta subfamília estan distribuïdes àmpliament arreu d'Àfrica i Àsia. Són ocells generalment grans o molt grans (80 - 120 centímetres de llargada), que es caracteritzen per tenir un gran bec corbat amb un gran casc buit sobre la base.

## Llistat d'espècies

Aquesta subfamília està formada per 58 espècies, distribuïdes en 13 gèneres:
* Gènere Aceros (5 espècies)
** Aceros nipalensis.
** Aceros cassidix.
** Aceros corrugatus.
** Aceros leucocephalus.
** Calau de Walden (Aceros waldeni).
* Gènere Anorrhinus (3 espècies)
** Anorrhinus austeni.
** Anorrhinus tickelli.
** Anorrhinus galeritus.
* Gènere Anthracoceros (5 espècies)
** Anthracoceros albirostris.
** Anthracoceros malayanus.
** Anthracoceros montani.
** Calau coronat (Anthracoceros coronatus).
** Calau de Palawan (Anthracoceros marchei).
* Gènere Berenicornis (una espècie)
** Berenicornis comatus.
* Gènere Buceros (3 espècies)
** Calau bicorne (Buceros bicornis).
** Calau rinoceront (Buceros rhinoceros).
** Calau rogenc de les Filipines (Buceros hydrocorax).
* Gènere Bycanistes (5 espècies)
** Bycanistes brevis.
** Calau de galtes brunes (Bycanistes cylindricus).
** Calau de galtes grises (Bycanistes subcylindricus).
** Calau trompeter (Bycanistes bucinator).
** Calau xiulador (Bycanistes fistulator).
* Gènere Ceratogymna (2 espècies)
** Calau de casquet groc (Ceratogymna elata).
** Calau de casquet negre (Ceratogymna atrata).
* Gènere Ocyceros (3 espècies)
** Ocyceros birostris
** Ocyceros gingalensis.
** Ocyceros griseus.
* Gènere Penelopides (6 espècies)
** Calau tarictic (Penelopides panini).
** Penelopides exarhatus.
** Penelopides manillae.
** Penelopides affinis.
** Penelopides samarensis.
** Penelopides mindorensis.
* Gènere Rhinoplax (una espècie)
** Rhinoplax vigil.
* Gènere Rhyticeros (5 espècies)
** Calau fistonat (Rhyticeros undulatus).
** Calau papú (Rhyticeros plicatus).
** Rhyticeros narcondami.
** Rhyticeros subruficollis.
** Rhyticeros everetti.
* Gènere Tockus (18 espècies)
** Calau de bec groc (Tockus flavirostris).
** Calau de bec negre (Tockus nasutus).
** Calau de Decken (Tockus deckeni).
** Tockus alboterminatus.
** Tockus bradfieldi.
** Tockus fasciatus.
** Tockus hemprichii.
** Tockus pallidirostris.
** Tockus monteiri.
** Tockus erythrorhynchus.
** Tockus damarensis.
** Tockus rufirostris.
** Tockus ruahae.
** Tockus kempi.
** Tockus leucomelas.
** Tockus jacksoni.
** Tockus hartlaubi.
** Tockus camurus.
* Gènere Tropicranus (una espècie)
** Tropicranus albocristatus.

## Referències

* ↑ Bucerotiformes: Bucerotidae, Hornbill, Bucerotinae (en anglès). Books LLC, p. 22. ISBN 1157787673.
* ↑ Bucerotinae: Penelopides, Visayan Tarictic Hornbill, Luzon Tarictic Hornbill, Sulawesi Tarictic Hornbill, Mindanao Tarictic Hornbill (en anglès). Books LLC, p. 26. ISBN 1157787681.
# Castel Campagnano

Castel Campagnano és un municipi situat al territori de la província de Caserta, a la regió de Campània, (Itàlia).
Castel Campagnano limita amb els municipis d'Amorosi, Caiazzo, Dugenta, Limatola, Melizzano i Ruviano.

## Galeria

* Localització de Castel Campagnano a la província de Caserta.
# Apteronotus bonapartii

Apteronotus bonapartii és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 27 cm de llargària màxima.

## Depredadors

És depredat per Brachyplatystoma vaillantii i Pseudoplatystoma tigrinum.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1800. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 2. i-lxiv + 1-632. Pls. 1-20.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Caritó

Caritó és el nom dels següents personatges:
* Caritó (metge), oculista grec
* Caritó d'Afrodísies, poeta grec
* Caritó de Constantinoble, patriarca de Constantinoble (1177-1178)
# Allabria

Allabria fou un regne situat al sud de Manna, és a dir bastant al sud del llac Urmia, just tocant a Karallu. Fou convertit en vassall urartià per Rusa I cap al 730 o 720 aC. El 716 aC Sargon II va decidir atacar Rusa I (735-713) d'Urartu i als seus aliats. Va capturar al príncep Bagdatti de Uishdish que executat al mateix lloc on havia estat mort Aza, rei de Manna, i va imposar al rei Ullusunu de Manna, germà d'Aza, la seva sobirania. Karallu i Allabria també van haver de declarar-se vassalls d'Urartu; quan les forces d'Urartu van restablir la situació anterior, Sargon II va marxar contra Manna, va obligar el rei Ullusunu a fugir a les muntanyes abandonat la seva capital, Izirtu, que fou ocupada i cremada i altres ciutats foren destruïdes. Després Sargon va atacar i matar el rei Ashur-li de Karallu (la població fou deportada a Hamath i el país convertit en província), i va fer fugir al rei Itti d'Allabria que quan fou atrapat fou també deportat a Hamath amb la seva família i el tron concedit a Bēlapaliddina (Belapalidin), que fou un lleial vassall asiri.

## Notes

* ↑ Ullusunu, segurament sense via per escapar-se, va suplicar perdó i contra el que era habitual li fou concedit i el regne li fou retornat incloent 22 ciutats que havia cedit a Urartu

## Bibliografia

* M. Chahin The kingdom of Armenia: a history
* Robert William Rogers A History of Babylonia and Assyria
# Adreki d'Ibèria

Adreki o Aderk (Aderc) fou un rei d'Ibèria esmentat per les cròniques georgianes. Hauria regnat a la primera meitat del segle i. Toumanoff l'identifica amb molta probabilitat amb Pharsman I d'Ibèria que apareix a les fonts clàssiques.
Adreki era el fill pòrtum de Kartam (príncep de la Còlquida adoptat per Parnavaz II/Bartom I de la dinastia Arxacúnida). La seva mare havia fugit a Armènia a la caiguda del seu marit. Finalment Aderki va poder reunir un exèrcit, va retornar al país i va recuperar el poder eliminant a Artàxies II.

## Referències

* Brosset, Marie-Félicité (1849) Histoire de la Géorgie, Saint-Pétersbourg
# Can Vidal (Santa Maria de Palautordera)

Can Vidal és una masia de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular. Consta de planta baixa i un sol pis. La coberta és a dues vessants. La façana principal ha estat restaurada i arrebossada solament la meitat. La porta d'entrada no és interessant, però té tres finestres que sí, una és petita de pedra i d'arc pla, l'altra també de pedra i amb l'arc lobulat i una de més gran, de pedra arc pla i decoracions esculpides.

## Història

No es coneix la data de la seva construcció, però és el tipus corrent de masia del Montseny.

## Referències

* 1 2 «Can Vidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Bízie

Bízia (en grec antic Βιζύη) és l'antic nom de l'actual Vize, a Turquia. En parlen Esteve de Bizanci i Plini el Vell.
Va ser una ciutat de Tràcia que era la capital del poble dels Odrisis fins a la dissolució del regne, cap a l'any 90 aC.

## Referències

* ↑ Kacharava, Daredjan; Faudot, Murielle; Geny, Evelyne; (Besançon), Institut des Sciences et Techniques de l'Antiquité. Pont-Euxin et polis: polis hellenis et polis barbaron : actes du Xe symposium de Vani, 23-26 septembre 2002 : hommage à Otar Lordkipanidzé et Pierre Lévêque (en anglès). Presses Univ. Franche-Comté, 2005, p. 177. ISBN 9782848671062.
# Castel Focognano

Castel Focognano és un municipi situat al territori de la província d'Arezzo, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis de Bibbiena, Capolona, Chiusi della Verna, Loro Ciuffenna, Ortignano Raggiolo, Poppi, Subbiano i Talla.
Les frazione de Calleta, Carda, Castel Focognano, Ornina, Pieve a Socana, Rassina (Capoluogo), Salutio, Zenna pertanyen al municipi de Castel Focognano.
# Arxiu MacTutor d'Història de les Matemàtiques

El MacTutor History of Mathematics archive (Arxiu MacTutor d'Història de les Matemàtiques) és un arxiu de la història de les matemàtiques allotjat en una pàgina web creada per i sota la cura de John J. O'Connor i Edmund F. Robertson, i patrocinada per la Universitat de Saint Andrews, d'Escòcia. Conté bibliografia nombrosa i detallada sobre matemàtiques, així com informació sobre els avenços en diverses àrees de les matemàtiques. Aquest lloc ha guanyat nombrosos premis.
L'arxiu de la història de la matemàtica és part d'un projecte més ampli anomenat sistema MacTutor per a les matemàtiques (Mathematical MacTutor system en anglès), creat pels mateixos autors. Consisteix en una base de dades HyperCard d'uns 18 megabytes, amb unes 2000 fitxes. MacTutor abasta una àmplia gamma d'àrees de les matemàtiques, encara que el seu contingut s'ha polaritzat per l'interès i l'entusiasme dels seus autors, que s'han centrat en facetes on creuen que l'ordinador, i en particular les capacitats gràfiques del Macintosh, pot proporcionar resultats impossible d'obtenir d'altra manera. Així, a més dels temes de l'anàlisi matemàtica que es poden trobar a qualsevol programari de matemàtiques, MacTutor està especialment dedicat a la geometria, l'àlgebra (especialment la teoria de grups), la teoria de grafs, i la teoria de nombres, i té una base de dades de la història de les matemàtiques molt extensa. Inclou seccions sobre estadística, matrius i anàlisi complexa.

## Notes

* ↑ Premis guardonats a l'arxiu, (en anglès)
* ↑ Mathematical MacTutor system, (en anglès)

## Enllaços externs

* Arxiu MacTutor de la Història de les Matemàtiques (anglès)
* Índex de biologies a l'arxiu (anglès)
* Mathematical MacTutor (sistema MacTutor per a les Matemàtiques (anglès)
# Angelcorpse

Angelcorpse va ser un grup de blackened death metall que va néixer de les cendres de la banda anterior del baixista i cantant Pete Helmkamp, anomenada Order From Chaos, originalment de Kansas City, Missouri, resident a Tampa, Florida. Es van separar l'any 2017.

## Història

El grup Angelcorpse va ser fundat l'any 1995, pels guitarristes Helmkamp, Gene Palubicki i el baterista John Longstreth, que van enregistrar una demo amb el nom Goats to Azazael i més tard van signar un contracte amb el segell discogràfic Osmose Productions. L'àlbum debut del grup, Hammer of Gods va sortir l'any 1996 i més tard, l'any 1998 i ja amb el guitarrista Bill Taylor, van llançar el seu segon àlbum, Exterminate. Tony Laureano es va unir a Angelcorpse durant una breu temporada a la bateria, poc després de llançar l'àlbum i que Taylor abandonés el grup. El tercer àlbum d'Angelcorpse, The Inexorable, va sortir la tardor de l'any 1999, després que Taylor tornés al grup.
Mentre eren en una gira amb el grup Immortal, Satyricon i Krisiun, promovent el nou àlbum, els components del grup van patir un accident amb la camioneta de la gira, en què Helmkamp va sortir lesionat. En la mateixa gira, la parella sentimental de Helmkamp va ser apunyalada, situació per la qual ell va decidir deixar la banda. La resta de la banda van seguir treballant junts, però finalment també es van separar.
L'any 2006, el grup va tornar a unir-se i al següent any van llançar l'àlbum, Of Llucifer and Lightning.
Els temes de les seves cançons són generalment de sentiments anticristians i bèl·lics. La banda ha estat en nombroses gires per Estats Units i Europa al costat d'altres bandes de metall com Immortal, Krisiun, Cianide, i Watain. L'any 2008 el grup va realitzar una llarga gira per Europa, inclosos festivals com United Metall Maniacs Open Air Festival a Bitterfeld, Alemanya i finalment, el 7 d'abril de 2009 els integrants de la banda van decidir separar-se, a causa de diferències musicals.

## Discografia

* Goats to Azazael (Demo, 1995)
* Hammer of Gods (1996)
* Nuclear Hell (EP, 1997)
* Wolflust (Single, 1997)
* Exterminate (1998)
* Winds of Desecration (EP, 1999)
* The Inexorable (1999)
* Iron, Blood and Blasphemy (recopilació de senzills, EPs, cançons en directe i demo, 2000)
* Death Dragons of the Apocalypse (Concert CD, 2002)
* Of Llucifer and Lightning (2007)

## Integrants
### Última alineació

* Pete Helmkamp - baix, veu
* Gene Palubicki - guitarra

### Integrants passats

* Tony Laureano - bateria
* Bill Taylor - guitarra
* Steve Bailey - guitarra
* John Longstreth - bateria
* Kelly McLauchlin - guitarra
* Terry "Warhead" - bateria
* Paul Collier- bateria
* J.R. Daniels - bateria
* Kelly McLauchlin- guitarra

## Referències

* ↑ Huey, Steve "Angel Corpse Biography", Allmusic, Macrovision Corporation
* 1 2 Bennett, J (2007) "Angelcorpse - Back From the Grave", Revolver, agost 2007, p.34
* ↑ "", Blabbermouth.net, 7 abril 2009

## Enllaços externs

* Old official website
* Official Angelcorpse @ Myspace
* Live Angel Corpse Reviews
* Encyclopaedia Metallum - Angelcorpse
# Calomys lepidus

Calomys lepidus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 2.600 i 5.000 msnm al centre del Perú, l'oest de Bolívia, el nord-est de Xile i el nord-oest de l'Argentina. El seu hàbitat natural són els herbassars situats a gran altitud. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Dunnum, J. et al. Calomys lepidus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 15 març 2017.
# Alfons de Cardona

* Per a altres significats, vegeu «Alfons de Cardona i Milà d'Aragó».
Alfons Folc de Cardona (mort el 1543) fou almirall d'Aragó (1505-1512) i baró de Guadalest. Fill de Joan de Cardona i de Navarra i de Maria Fajardo. Es casà en el 1492 amb Isabel/Elisabet Roís de Liori i de Montcada, senyora de Betxí, Gorga i Travadell, Ribar-roja, i de la vall de Seta, germana gran d'Hipòlita Roís de Liori i de Montcada, filla de Joan Roís de Liori i de Mur (†1489, comte de Gagliano, a Sicília) i de Beatriu de Montcada i de Vilaragut, amb la que va tenir cinc fills:
* Caterina de Cardona i Roís de Liori, es casà amb Joan Francesc Coloma, senyor d'Elda.
* Joan de Cardona i Roís de Liori, senyor de Betxí i Gorga, es casà amb Lluïsa de Borja-Llançol de Romaní i de Sorell, filla d'en Joan de Borja-Llançol de Romaní i de Calataiud (fill d'en Roderic de Borja-Llançol de Romaní i de Montcada).
* Joana de Cardona i Roís de Liori, abadessa del monestir de la Concepció de Xàtiva.
* Sanç de Cardona i Roís de Liori, es casà amb Maria Colom i Toledo, neta d'en Cristofol Colom.
* Maria de Cardona i Roís de Liori, es casà també amb Joan Francesc Coloma, senyor d'Elda.
Ell i la seva família residien al Palau Reial de València, ja que era virrei del Regne de València.

## Bibliografia

* Eulàlia de Ahumada Batlle. Universitat de València. Epistolaris d'Hipòlita Roís de Liori i d'Estefania de Requesens (segle xvi). Volum 13 de Fonts històriques valencianes, 2003, pàg.57. ISBN 8437056780.
# Can Vidal (Sils)

Can Vidal és una masia de Sils (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de dues plantes amb coberta a dues vessants amb caiguda a la façana i cornisa catalana. Una part important ha estat recentment reconstruïda però la resta ha estat restaurada preservant l'estructura original. La porta principal és adovellada amb arc de mig punt, té el número 34 amb una placa al costat esquerre. Pel que fa a les obertures, les finestres de la façana principal són emmarcades amb pedra, i n'hi ha una de més petita, a la planta baixa, situada a la dreta, que està protegida per una reixa de ferro forjat. Adossat a la façana, hi ha un banc de pedra, a l'esquerra del portal d'’entrada. A l'altre banda de la porta, també asossat, hi ha un contrafort i a l'angle esquerre un altre de més modern fet de rajols. Al mur lateral dret també hi ha contraforts. El parament és de maçoneria arrebossat però alguns trams s'han deixat de pedra vista. Davant de la casa es conserva el pou, restaurat.

## Història

Surt esmentada al fogatge de l'any 1497.

## Referències

* 1 2 «Can Vidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Bíňa

Bíňa és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. El 2022 tenia una població estimada de 1.423 habitants.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 1 gener 2022. [Consulta: 19 abril 2022].
# Casa Ponland

La Casa Ponland, Can Frigolet, antiga Casa Pou o Pouplana, és un edifici del municipi de Palafrugell (Baix Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa Ponland està situada al carrer de la Caritat. És un gran casal entre mitgeres, format per planta baixa i dos pisos, amb coberta de teula a dues vessants. Presenta les obertures rectangulars, emmarcades en pedra. A la planta baixa hi ha dues portes, i una finestra situada a la banda esquerra on apareix una data del segle xvii (1619 ?); al primer pis s'obren quatre balcons, i al segon pis quatre finestres rectangulars. El conjunt es corona amb un ràfec. El material de construcció és la pedra. A l'altura del primer i del segon pis hi ha restes d'interessants esgrafiats, en l'actualitat gairebé invisibles, de temàtica floral, vegetal i figurativa.

## Història

Sembla que en el seu origen la casa Ponland era una masia. Durant el segle xvii s'hi degueren fer obres de remodelació, ja que d'aquest període és la inscripció d'una finestra de la façana, i són dignes d'esment -malgrat el perill immediat de desaparició que corren- els esgrafiats barrocs. L'emblema dels Pou o Pouplana (llinatge del segle XVII-XVIII al qual pertanyien alguns notaris) figura en diferents llocs de la casa.

## Referències

* 1 2 «Casa Ponland». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2012].
# Artur Menéndez Aleyxandre

Artur Menéndez Aleyxandre (Barcelona, 1899 - 1984) fou un compositor, crític i musicògraf català. Organitzà la seva activitat com a crític de manera professional, com a col·laborador de pedagogs com Manuel Borguñó o intèrprets com Joan Manén, consolidant el paper del crític com a figura central de l'activitat concertística.

## Biografia

Es formà musicalment amb el seu pare i rebé lliçons d'Enric Morera i Antoni Nicolau. De molt jove començà l'activitat compositiva i la tasca de crític, va treballar per a les editorials Juventud, Labor i Daimon, on inicià el Fichero Musical, que oferia als especialistes informacions musicogràfiques d'utilitat en format molt esquemàtic. Va col·laborar en les revistes Ritmo i Barcelona Teatral, a La Vanguardia i a la Prensa.
Fundà la revista El Acordeonista i va ser crític a Radio Nacional i, des de 1956, a Ràdio Miramar. A més, va col·laborar en iniciatives editorials, com el Diccionario enciclopédico de la música, publicat per Albert Torrellas, l'Enciclopedia universal Sopena i el New Grove Dictionary of Music and Musicians.
Exercí de secretari del violinista i compositor Joan Manén i fou membre de diverses entitats musicals, actuant com a degà de la crítica musical barcelonina. Especialitzat en la filosofia de la música, impartí nombroses conferències sobre temes musicals i mantingué un criteri molt personal en relació amb la creació musical avantguardista, amb l'evolució rupturista de la qual no estava d'acord.
Casat amb la liederista Georgette Castegnier, l'acompanyà al piano en diversos concerts i escriví un gran nombre de lieder sobre textos de Rubén Darío, Rabindranath Tagore, Heinrich Heine i Pedro Calderón de la Barca, entre d'altres.
Per a piano va estrenar Kiss-me (1920), Serenata española (1920), Film romantique (1920), Metropolitan two-steep (1920), Domingo por la tarde en invierno (1927), Serie clásica (Gavota, Minué, Allegro, Romanza, Tarantela) (1938) i Cinco notas (1980).
Per a veu i piano va estrenar Serenata (1916), Canciones románticas (1917-1918), El alcázar de las perlas (1919), Cançonetes gentils (1923), La rosella i l’espiga (A. Mestres, 1925), Rima (Rubén Darío, 1926), Cançons populars catalanes (1932), Geishas (1933, 1935, 1961, 1974), Canciones azules (1937), Canciones infantiles (1938), Ocho cancioncillas españolas (1941).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Aviñoa, Xosé. «Arturo Menéndez Aleyxandre». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement).