OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luis Mari Mujika

Luis Mari Mujika Urdangarin (Lizartza, 10 d'octubre de 1939 - Donostia, 3 d'abril de 2017) fou un escriptor basc en èuscar.
La seva obra més rellevant es considera que és Urdin eta burdin (Blau i ferro).

## Obra
### Narrativa

* Abuztuaren hamabosteko trena (1996, Erein)
* Ipuin ubelak (1996, Haranburu)

### Novel·la

* Loitzu herrian uda partean (1993, Erein)
* Udarbe eta Urtuella lekuko (1995, Haranburu)
* Hiru egun Larburun (1996, Euskaltzaindia BBK)
* Ladix Petrirenekoa (1997, Erein)
* Bidean ihes... (1997, Kutxa Fundazioa): Berrargitalpena R&B 1998
* Memoria galduak (2000, Hiria)

### Assaig

* Aintzinako sozio-ekonomia (1974, Gero)
* Laitna eta erromanikoaren eragina euskaran (1982, Sendoa)
* Lizardiren lirika-bideak (1983, Haranburu): Bi tomo dira
* Miranderen poesiagintza (1984, Haranburu): Bi tomo dira
* Euskal lirika tradizionala (1985, Haranburu): Lau tomo dira
* Poeta baten narrazio nagiak (1987, GAK)
* Bideko prosak: Nafarroa (1999, Hiria)
* Iparraldeko toponimoa (2005, Hiria)

### Poesia

* Bide-giroak (1963, Sendoa)
* Urdin eta burni (1965, Auñamendi)
* Hitzak ebakitzean (1975, Kriselu)
* Zortziko hautsiak (1978, Ediciones Vascas)
* Herria eta bidea (1978, Ediciones Vascas)
* Arnas gaiztoa erromantzeen airera (1979, Ediciones Vascas)
* Aire neurtuak (1984, Haranburu)
* Barne ibilierak (2001, Hiria)
* Mirakontxako solasak (2002, Hiria)

### Llibres de viatges

* Bideko prosak: Araba eta Bizkaia (2003, Hiria)
* Bideko prosak: Iparraldea (2003, Hiria)
* Bideko prosak: Gipuzkoa (2002, Hiria)
* Bideko prosak: mundu zabalean (2004, Hiria)

## Referències

* ↑ Euskal Onomastikaren Datutegia

## Enllaços externs

* (basc) Luis Mari Mujika literaturaren zubitegian
# Margalida Rosselló Pons

Margalida Rosselló Pons (Felanitx, 4 de març de 1959) és una política mallorquina d'Els Verds de Mallorca.
Llicenciada en ciències de l'educació, ha treballat a l'antic INSERSO i ha estat pedagoga en els Equips Psicopedagògics. Fou una de les fundadores d'Els Verds de Mallorca el 1991, partit amb el qual fou escollida diputada a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1999.
Com a resultes del Pacte de Progrés, fou nomenada Consellera de Medi Ambient en el govern de Francesc Antich (del 1999 al 2003). Fou la cap de llista per la coalició Esquerra Unida - Els Verds a les eleccions al Parlament Balear de 2003 i obtingué dos diputats.

## Referències

* ↑ Margalida Rosselló, l'honestedat a la política, entrevista al bloc arc46
* ↑ Diputats balears de la VI Legislatura

## Enllaços externs

* Margalida Rosselló i Els Verds, de Miquel López Crespí Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Els Verds i els silencis de Margalida Rosselló, del blog Per una esquerra alternativa
# John Mensah

John Mensah (nascut a Obuasi el 29 de novembre de 1982) és un exfutbolista professional ghanès que jugava com a defensa.

## Enllaços externs

* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# Megaclite (satèl·lit)

Megaclite (Júpiter XIX) és el nom d'un satèl·lit natural menor de Júpiter. Va ser descobert per un equip d'astrònoms de la universitat de Hawaii conduïts per Scott S. Sheppard l'any 2001 i que va ser anomenat, inicialment, S/2000 J 8.
Va rebre el nom definitiu l'octubre de 2002 de Megaclite, amant de Zeus segons la mitologia grega.
Megaclite té prop de 5,4 kilòmetres de diàmetre i es mou en òrbita al voltant de Júpiter en una mitjana de 23.806.000 kilòmetres.
Pertany al grup de Pasífae, entre les llunes retrògrades irregulars que es mouen en òrbita al voltant de Júpiter en les distàncies que s'estenen entre 22,8 i 24,1 Gm, i amb inclinacions d'entre 144,5° i 158,3°.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
* ↑ IAUC 7555: Satellites of Jupiter Arxivat 2002-09-16 a Wayback Machine. 2001 January 5 (discovery)
* ↑ MPEC 2001-A29: S/2000 J 7, S/2000 J 8, S/2000 J 9, S/2000 J 10, S/2000 J 11 2001 January 15 (discovery and ephemeris)
* ↑ MPEC 2001-T59: S/2000 J 8, S/2000 J 9, S/2000 J 10 2001 October 15 (revised ephemeris)
* ↑ IAUC 7998: Satellites of Jupiter 2002 October 22 (naming the moon "Magaclite")
* ↑ IAUC 8023: Satellites of Jupiter 2002 November 29 (correcting the name)
* ↑ «Planet and Satellite Names and Discoverers». USGS Astrogeology Research Program - Gazetteer of Planetary Nomenclature. [Consulta: 8 gener 2008].
* ↑ «Planetary Satellite Physical Parameters - Jovian System». Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 8 gener 2008].
* ↑ Cambridge University Press. Jupiter's outer satellites and Trojans. 1, 2004, p. 263-280. ISBN 0-521-81808-7.
# O Ribeiro

O Ribeiro és una comarca de Galícia situada a la província d'Ourense. Limita a l'oest amb les comarques de Vigo i A Paradanta, al nord-est amb la comarca d'O Carballiño, a l'est amb la comarca d'Ourense i al sud amb la Terra de Celanova. En formen part els següents municipis:
* A Arnoia
* Avión
* Beade
* Carballeda de Avia
* Castrelo de Miño
* Cenlle
* Cortegada
* Leiro
* Melón
* Ribadavia.

## Evolució demogràfica

| 1842 | 1857 | 1860 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 | 1920 |
| - | 33.433 | 32.479 | 35.550 | 37.480 | 38.121 | 38.937 | 39.066 |
| 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1996 | 1998 |
| 39.823 | 41.306 | 40.628 | 36.414 | 30.338 | 29.808 | - | - |
| 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 20.917 | - | - | - | - | 19.293 | - | - |
1990- : població de dret (més info.) :
Font: Instituto Nacional de Estadística :

## Geografia

La comarca és travessada pels rius Arnoia i Avia. El Miño arriba als municipis de Castrelo de Miño i Frieira. Hi ha alguns balnearis que aprofiten les auigües. Des de la Serra do Suído i Faro de Avión, a l'oest, on arriba als 1.000 m d'altitud, fins que baixa als 97 m a Ribadavia i Arnoia.

## Referències

* ↑ «Cifras oficiales de población resultantes de la revisión del Padrón municipal a 1 de enero» (en castellà). Instituto Nacional de Estadística.
* ↑ Població de fet segons l'Institut Nacional d'Estadística d'Espanya des de 1842
# La Selle-en-Luitré

La Selle-en-Luitré és un municipi francès, situat al departament d'Ille i Vilaine, a la regió de Bretanya. L'any 2014 tenia 588 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 | 2014 |
| 340 | 350 | 323 | 347 | 385 | 425 | 527 | 588 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2007 | Eugène Domagne | |
| 2007- | Jean-Pierre Deshayes | |
# La Coma de Codinac

La Coma de Codinac és una masia a mig camí entre els nuclis de Torelló i l'Esquirol (Osona). Masia relacionada amb el mas el Codinac, que pertany al terme de Sant Martí Sescorts, vinculat religiosament a Manlleu i civilment a la senyoria del Cabrerès. La seva demarcació forma part de la batllia del Cabrerès des del segle xv. Ara bé, la parròquia de Sant Martí Sescorts no es refon definitivament amb el municipi de l'Esquirol fins al 1824, quan el Consell de Castella va denegar l'existència de les "Masies de Santa Maria de Corcó", que havia funcionat entre el 1814 i el 1824 amb la capitalitat a Sant Martí Sescorts.
Masia de planta rectangular (13 x 9 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Consta de planta baixa i primer pis i presenta un cos modern de totxana adossat al sector Oest. La façana principal presenta a la planta baixa un portal rectangular amb emmarcaments de totxo i llinda de roure motllurada; dues finestres, una amb emmarcaments de gres i l'altra de totxo, i una altra finestra al sector Oest. Al sector est hi ha un portal d'accés a les corts. Al primer pis, sobre el portal, hi ha un balcó ampitador amb barana de ferro i tres finestres. La façana est presenta un cobert de totxana adossat per la planta, on hi ha un portal i al primer pis un altre. La façana nord presenta un portal i una finestra al cos de totxana i quatre finestres al cos original; al primer pis dues finestres. La façana oest presenta al sector nord un petit porxo i una finestra al primer pis i al cos de totxana dues finestres a la planta.

## Referències

* 1 2 «La Coma de Codinach 46». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Mastacembelus sanagali

Mastacembelus sanagali és una espècie de peix pertanyent a la família dels mastacembèlids.

## Descripció

* Fa 16,1 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical que viu en fons sorrencs.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Sanaga al Camerun.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Thys van den Audenaerde, D. F. E., 1972. Description de deux Mastacembelus nouveaux de la rivière Sanaga au Cameroun. (Pisces, Mastacembeliformes). Revue de Zoologie et de Botanique Africaines v. 86 (núms. 3-4): 359-365.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Travers, R.A., G. Eynikel i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1986. Mastacembelidae. P. 415-427. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Travers, R.A., 1992. Caecomastacembelus taiaensis and Aethiomastacembelus praensis, two new species of mastacembelid spiny-eels from West Africa. Ichthyol. Explor. Freshwaters 2(4):331-340.
* Vreven, E.J., 2005. Mastacembelidae (Teleostei; Synbranchiformes) subfamily division and African generic division: an evaluation. J. Nat. Hist. 39(4):351-370.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* ITIS (anglès)
# Okahumpka

Okahumpka és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 251 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Okahumpka tenia 251 habitants, 108 habitatges, i 72 famílies. La densitat de població era de 403,8 habitants/km².
Dels 108 habitatges en un 26,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,4% hi vivien parelles casades, en un 14,8% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,7% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 30,3% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.219 $ i la renda mediana per família de 50.268 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.313 $ mentre que les dones 20.179 $. La renda per capita de la població era de 12.684 $. Entorn del 17,5% de les famílies i el 31,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Okahumpka». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Okahumpka». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lavrove

Lavróve (en (ucraïnès): Лаврове, rus: Лавровое, Lavróvoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 270 habitants. Pertany al districte rural d'Aluixta.

## Referències

* ↑ «О внесении изменения в Решение Верховной Рады Автономной Республики Крым от 25 декабря 2003 года N 774-3/03 "Об установлении границ поселков Виноградный и Лазурное, сел Запрудное, Кипарисное, Лавровое, Нижнее Запрудное, Пушкино Маломаякского сельского совета (г. Алушта) Автономной Республики Крым"». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 9 febrer 2016].
# La Coma (Sant Julià de Vilatorta)

La Coma és una obra del municipi de Sant Julià de Vilatorta (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil. És una masia de planta quadrada de 8 x 8 m, coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana, situada a llevant. Es troba adossada a un cingle per la part de ponent, on fa una petita bauma. Consta de planta baixa i pis. La façana presenta un portal rectangular amb llinda de fusta a la planta baixa, a la part dreta hi ha un cos adossat, cobert a una vessant, al primer pis s'obren dues finestres de pedra, a migdia hi ha una finestra a planta i dues al primer pis. A tramuntana, tres petites obertures, una amb reixa forjada, en aquest indret s'hi veu un allargament posterior a la casa (pel canvi de color de la pedra). La part de ponent es troba completament recolzada damunt el cingle. Els ràfecs del teulat sobresurten molt. Al Sud-est hi ha un petit cobert, a dues vessants i modificat amb totxos.

## Història

És una petita masia que fou registrada al Nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1892.

## Referències

* 1 2 3 «La Coma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Jeanne Loriod

Jeanne Loriod (13 de juliol de 1928 – 3 d'agost de 2001) fou una música francesa, considerada una de les més destacades exponents de l'instrument electrònic de les ones Martenot.
Nascuda a Houilles, Yvelines, fou la germana petita d'Yvonne Loriod, una de les pianistes més destacades de la meitat del segle xx, que es va casar amb el compositor Olivier Messiaen. Va interpretar tota la música de Messiaen escrita per a les ones Martenot, més notablement la Simfonia Turangalila (1946–48), que va enregistrar sis cops. No obstant això, no va ser ella qui va tocar a l'estrena de l'obra, sinó Ginette Martenot, la germana de Maurice (l'inventor de l'instrument), que també era una virtuosa de les ones i del piano.
L'ampli repertori de Loriod incloïa catorze concerts, unes tres-centes obres amb parts concertants per a les ondes i unes 250 altres peces de cambra. També va tocar per a diverses bandes sonores de pel·lícules (incloent l'animació Metall Pesat de 1981), i va publicar un tractat sobre l'instrument dividit en tres volums: Tècnica de l'onde electronique type Martenot (1987).
L'agost de 2001, mentre nedava a la Riviera francesa a prop d'Antíbol, va tenir una apoplexia i es va morir ofegada.
La seva influència en els ondistes posteriors és molt rellevant, ja que la majoria dels instrumentistes actuals van ser alumnes de Loriod, i porten l'empremta del seu mestratge.

## Referències

* 1 2 3 «Jeanne Loriod» (en anglès). The Independent, 16-02-2014. [Consulta: 12 maig 2021].
* ↑ Millar, Cynthia. «Obituary: Jeanne Loroid» (en anglès). The Guardian, 06-09-2001. [Consulta: 23 juny 2021].
* ↑ Feature: Jeanne Loriod, 1928–2001 | 12 December 2001 | Citypaper.com
# Le Secret de Rosette Lambert

Le Secret de Rosette Lambert és una pel·lícula francesa muda dirigida per Raymond Bernard, estrenada el 26 de novembre de 1920.

## Argument

Rosette és convençuda d'haver matat un empressari, soci del seu marit Lambert, que va intentar abusar d'ella. Quan el seu marit, per tal de salvar-la, és a punt d'autoinculpar-se, un dels seus amics descobreix al veritable assassí, un còmplice de l'empresari assassinat.

## Repartiment

* Lois Meredith : Rosette Lambert
* Henri Debain : James Janvier
* Sylvia Grey : Claire
* Camille Bert : Branchu
* Charles Dullin : Bertrand
* Paul Amiot : Lambert
* Gilbert Dalleu

## Referències

* ↑ Le Secret de Rosette Lambert a silentera.com
* ↑ Le Secret de Rosette Lambert a unifrance.org
# Kóixkino

«Kóixkino» té aquests significats:
* Kóixkino (Lípetsk), localitat de l'óblast de Lípetsk, a Rússia
* Kóixkino (Tula), localitat de l'óblast de Tula, a Rússia
* Kóixkino (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Kóixkino (Kírov), localitat de l'óblast de Kírov, a Rússia
# Manhac

«Manhac» té aquests significats:
* Manhac (Alier), municipi al departament de l'Alier (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Manhac (Avairon), municipi al departament de l'Avairon (regió d'Occitània, França)
* Manhac (Cruesa), municipi al departament de Cruesa (regió de Nova Aquitània, França)
* Manhac de las Pojadas, municipi al departament de l'Alta Viena (Nova Aquitània)
* Manhac e Rofinhac, municipi al departament de l'Alta Viena (Nova Aquitània)
* Manhac e Vilars, municipi al departament de la Charanta (Nova Aquitània)
* Cantó de Manhac la Vau, cantó al districte de Belac del departament de l'Alta Viena (França)
# Joaquim Antônio da Silva Calado

Joaquim Antônio da Silva Calado (Rio de Janeiro, 11 de juliol de 1848 - Rio de Janeiro, 20 de març de 1880) Va ser un compositor i flautista brasiler.
Da Silva és considerat un dels creadors del gènere musical de choro. La seva banda, O Choro do Callado, utilitzava una flauta de banús, dos viols i un cavaquinho, i es va destacar per la seva facilitat en la improvisació. Da Silva va escriure i coautor de molts cors, com una nova manera d'interpretar modinhas, lundus, valsos i polkas.
La seva obra fou una inspiració per a la seva amiga i alumna, Viriato Figueira, i per la seva amiga i membre de la banda, la compositora femenina Chiquinha Gonzaga.

## Referències

* ↑ Tamara Elena Livingston, Thomas George Caracas Garcia Choro: A Social History of a Brazilian Popular Music 2005 Page 58 "Sometime in the twenty years since the founding of Joaquim Antônio Calado's terno called Choro Carioca in 1870, certain ... the lives and works of four musicians and composers, each of which represents major trends within the choro tradition. Joaquim Antônio da Silva Calado (1848-1880) and Anacleto de Medeiros." p66 "One of the most important figures in early choro was flautist and composer Joaquim Antonio da Silva Calado (also spelled Callado). Calado was one of the first musicians to embrace ..."
* ↑ Chris McGowan, Ricardo Pessanha -The Brazilian Sound: Samba, Bossa Nova, and the Popular Music of ...1998 - Page 159 "The pioneering figure Joaquim Antônio da Silva Calado (1848-1880) founded the group Choro Carioca in 1870, the same ... the first generation of choroes included the flutist-composers Viriato da Silva, Virgilio Pinto da Silveira, and Luizinho."
* ↑ David P. Appleby Heitor Villa-Lobos: a life (1887-1959) - 2002 - Page 16 "A virtuoso flutist, Joaquim Antonio da Silva Calado (1848-1880), organized a group in this period, the Choro Carioca. The typical choro group consisted of solo flute and various guitarlike instruments, usually cavaquinhos (small guitarlike"
# Mercat de Pere Garau

El mercat de Pere Garau és un mercat municipal que es troba a Palma al barri del mateix nom. L'edifici va ser projectat el 1934 per l'arquitecte Guillem Forteza Piña i s'inaugurà el 1943. Antigament l'espai va ser utilitzat com a garatge de cotxes funeraris.
L'arquitectura de l'edifici respon a un estil regionalista i consta d'una planta de 937 metres quadrats de superfície. A les façanes destaquen els arquitraus, les arcades i les portes laterals de forja amb dos escuts de la ciutat que, per la seva disposició, semblen indicar l'entrada i la sortida del recinte.
A l'interior del mercat hi ha més de dos-cents llocs de venta que es complementen amb les parades de menjar, plantes i roba que, de dilluns a dissabte, es munten a la plaça del mercat.

## Referències

* 1 2 González Crespí, Magdalena. Pere Garau. Biografia d'un barri. Palma: Ínsula Literària, 2024, p. 99. ISBN 978-84-09-59081-0.
# La Roda Club de Fútbol

La Roda Club de Fútbol és un club de futbol manxec del municipi de La Roda (Albacete). Fundat l'any 1996, juga a la Segona Divisió B.

## Història

El Club Deportivo La Roda, club fundat l'any 1976 i que va militar 7 temporades a Tercera Divisió, va desaparèixer l'any 1996, cedint els seus drets a l'Albacete B. Llavors el club va renéixer l'any 1996 amb el nom de Sporting La Roda i militant a la categoria més baixa del futbol manxec, la Segona Autonòmica. L'any 1999 l'equip ascendeix a Primera Autonòmica i va adoptar el nom actual de La Roda Club de Fútbol, però per motius de patrocini el nom oficial seria La Roda Caja Rural Club de Fútbol. L'any 2001 el club ascendeix a Tercera Divisió. La temporada 2003-04 l'equip va acabar en quarta posició, disputant la lligueta d'ascens a Segona B, eliminant el totpoderós Granada CF a les semifinals però caient a la final davant l'equip extremeny del Díter Zafra. La temporada 2009-10 l'equip aconsegueix quedar campió de grup, però perd les dues opcions d'ascens: primer a l'eliminatòria de campions contra el Gandia i posteriorment contra l'equip gallec del Coruxo. La temporada següent l'equip acaba en tercera posició i puja per primera vegada a Segona B, després de superar el Langreo, el Pozuelo de Alarcón i el San Fernando.

## Dades del club

* Temporades a Primera Divisió: 0
* Temporades a Segona Divisió: 0
* Temporades a Segona Divisió B: 1 (actual)
* Temporades a Tercera Divisió: 10
** Millor posició a 3a Divisió: 1r (temporada 09-10)
** Pitjor posició a 3a Divisió: 14è (temporada 08-09)
* Temporades a Primera Autonòmica: 2
* Temporades a Segona Autonòmica: 3

## Indumentària

* Uniforme titular: Samarreta vermella, pantaló blau i mitges blaves.

## Estadi

El terreny de joc on l'equip disputa els seus partits com a local és l'Estadio Municipal de Deportes de La Roda, amb capacitat per a 3.500 espectadors, de gespa natural i inaugurat l'any 2002.

## Referències

* ↑ Faro de Vigo. «El Coruxo ya es de Segunda B», 19 de juny de 2010.
* ↑ El Día Digital. «La Roda toma Bahía Sur para celebrar un ascenso histórico», 26 de juny de 2011. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 setembre 2011].
# Mar de Littorina

La Mar de Littorina és una etapa geològica d'aigua salobre de la mar Bàltica, que va existir al voltant de 7500–4000 BP i va seguir la Mar de Mastogloia, etapa transitòria del Llac Ancylus.
Aquesta etapa i forma de la massa d'aigua rep el nom del caragolí comú (Littorina littorea), llavors un mol·lusc predominant a les aigües, cosa que indica la seva salinitat.
La mida més gran del mar lligat a l'oceà s'anomena transgressió, ampliant així el seu enllaç oceànic i assolint un pic de salinitat, és a dir, durant el període atlàntic més càlid de la climatologia europea. En aquest cim, aproximadament 4500 BP, el mar portava el doble de volum d'aigua i cobria un 26,5% més de terra que avui. A mesura que va acabar el període, les característiques costaneres modernes van aparèixer àmpliament, incloses les llacunes, els cordons litorals i les dunes en la majoria dels llocs. Les excepcions notables són les terrasses escarpades com l'Øresund on la recessió del nivell del mar exposa menys terra seca.
Durant el període, el bosc caducifoli temperat es va arrossegar cap al nord per cobrir l'interior litoral.

## Referències

* ↑ Universalis, Encyclopædia. «MER BALTIQUE» (en francès). [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ «The late Quaternary development of the Baltic Sea». Département de geologia de la universitat de Lund. Arxivat de l'original el 9 d’agost 2017. [Consulta: 23 octubre 2011].

## Bibliografia

* Wefer, Gerold. Climate Development and History of the North Atlantic Realm. Springer, 2002, p. 217–219. ISBN 3-540-43201-9.