OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mixcóatl

En la mitologia asteca Mixcóatl era el déu asteca de les tempestes i de la caça. El seu nom significa "serp de núvols". El simbolitza la Via Làctia. En alguns indrets de Tlaxcala se'l coneix com a Camaxtli.

## Referències

* ↑ «Wikiwix's cache». Arxivat de l'original el 2011-02-24. [Consulta: 20 juliol 2019].
* ↑ «Mixcóatl, dios de las tempestades - Dioses Toltecas - Mitologia.info» (en castellà), 08-07-2017. [Consulta: 20 juliol 2019].
* ↑ guerrero, MixcóatReligión o MitologíaMitología aztecaPatróno DiosdeDios. «Mixcóatl - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 20 juliol 2019].
* ↑ «Camaxtli, dios de la guerra del pueblo de Tlaxcala», 1585. [Consulta: 20 juliol 2019].
* ↑ «Camaxtli». [Consulta: 20 juliol 2019].

## Enllaços externs

* DIOS MIXCOATL: La Serpiente de la Nube. El Rey de la Guerra y la Caza Azteca
# Leont (pintor)

Leont (en llatí Leo o Leon, -ontis; en grec antic Λέων, -οντος) fou un pintor grec de fets i època desconeguts.
Plini menciona una obra d'aquest pintor, una pintura que es veu que representava la poetessa Safo. (Naturalis Historia XXXV, 11. s. 40.35).

## Referències

* ↑ 1.Leo or Leon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 749
Viccionari
# Resolució 297 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 297 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 de setembre de 1971, després d'examinar l'aplicació de Qatar per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que Qatar fos admès.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)

## Referències

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Lynda Garland

Lynda Garland (nascuda el 13 d'octubre del 1955) és una acadèmica i professora de la Universitat de Queensland. La seva recerca se centra en les imatges femenines durant l'antiguitat tardana i en la societat romana d'Orient.

## Biografia

La professora Lynda Garland és professora agregada honorífica d'Estudis Clàssics a la Facultat de Recerca Històrica i Filosòfica de la Universitat de Queensland (Austràlia). Anteriorment havia estat professora d'Història Antiga i Medieval a la Universitat de Nova Anglaterra. Així mateix, ha impartit classes a la Universitat de Nova Anglaterra (Nova Gal·les del Sud) i treballat com a cap de la Facultat d'Humanitats de la Universitat de Nova Anglaterra a Armidale.
Estudia la història des de l'antiguitat clàssica fins a l'alta edat mitjana. La seva pròpia recerca se centra en dones, especialment les princeses imperials i emperadrius, i la seva relació i condició en el si de la família i la societat durant el període romà d'Orient. Així mateix, ha col·laborat amb el professor Matthew Dillion, de la Universitat de Nova Anglaterra, i compilat documents socials i històrics de l'antiga Grècia i l'antiga Roma. Els documents primaris es tradueixen a l'anglès i reunits en llibres per a estudiants i acadèmics d'història grega i romana.

## Referències

* 1 2 «Professor Lynda Garland - UQ Researchers» (en anglès). researchers.uq.edu.au. [Consulta: 25 març 2021].
* 1 2 «Questions of Gender in Byzantine Society» (en anglès). Routledge & CRC Press. [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ «Roman Emperors - DIR Eudocia» (en anglès). www.roman-emperors.org. [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ Borisovets, Natalie. «Research Guides: Ancient Greek History: Greek Economy & Society: Primary Sources» (en anglès). libguides.rutgers.edu. [Consulta: 25 març 2021].
# Open 13 2012

El Torneig de Marsella 2012, conegut oficialment com a Open 13 2012, és una competició tennística sobre pista dura dins les sèries 250 de l'ATP. La 19a edició del torneig es va celebrar entre el 20 i el 26 de febrer del 2012 al Palais des Sports de Marsella, França.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | J-W. Tsonga | 6 | 6 | |
| | N. Mahut | 3 | 2 | | 1 | J-W. Tsonga | 6 | 7 |
| | É. Roger-Vasselin | 6 | 6 | | | É. Roger-Vasselin | 4 | 5 |
| | F. Cipolla | 3 | 0 | | | | | | 1 | J-W. Tsonga | 4 | 7 | 3 |
| 4 | J.M. del Potro | 6⁶ | 6 | | | | | | 4 | J.M. del Potro | 6 | 6⁹ | 6 |
| | N. Davidenko | 7 | 4 | r | 4 | J.M. del Potro | 7 | 7 | | | | | |
| | Í. Kunitsin | 3 | 2 | | 5 | R. Gasquet | 5 | 6⁵ | | | | | |
| 5 | R. Gasquet | 6 | 6 | | | | | | | | | | | 4 | J.M. del Potro | 6 | 6 |
| 7 | I. Ljubičić | 6 | 7 | | | | | | | | | | | | M. Llodra | 4 | 4 |
| | K. Beck | 4 | 6¹ | | 7 | I. Ljubičić | 4 | 4 | | | | | |
| Q | D. Goffin | 4 | 2 | | 3 | J. Tipsarević | 6 | 6 | | | | | |
| 3 | J. Tipsarević | 6 | 6 | | | | | | 3 | J. Tipsarević | 4 | 6¹⁰ | |
| 6 | A. Dolhopòlov | 4 | 7 | 6⁵ | | | | | | M. Llodra | 6 | 7 | |
| | M. Llodra | 6 | 5 | 7 | | M. Llodra | 7 | 7 | | | | | |
| Q | A. Olivetti | 6 | 3 | 6 | Q | A. Olivetti | 6⁵ | 5 |
| 2 | M. Fish | 3 | 6 | 3 | | | | |

## Quadre doble masculí

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Mahesh Bhupathi Rohan Bopanna | 6 | 6 | |
| | Arnaud Clément Lukáš Dlouhý | 3 | 4 | | 1 | Mahesh Bhupathi Rohan Bopanna | 7 | 5 | [6] |
| 3 | Jean-Julien Rojer Igor Zelenay | 1 | 6$^4$ | | | Dustin Brown Jo-Wilfried Tsonga | 6$^3$ | 7 | [10] |
| | Dustin Brown Jo-Wilfried Tsonga | 6 | 7 | | | | | | | Dustin Brown Jo-Wilfried Tsonga | 6 | 3 | [6] |
| | Johan Brunström Dick Norman | 2 | 6 | [5] | | | | | | Nicolas Mahut Édouard Roger-Vasselin | 3 | 6 | [10] |
| | Nicolas Mahut Édouard Roger-Vasselin | 6 | 3 | [10] | | Nicolas Mahut Édouard Roger-Vasselin | 6 | 6 | |
| | Jamie Delgado Ken Skupski | 6 | 6 | | | Jamie Delgado Ken Skupski | 2 | 3 | |
| WC | David Guez Florent Serra | 3 | 3 | | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (francès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre doble masculí PDF
Marsella :
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022
2023
2024 :
ATP World Tour 2012
< 2011
2013 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Martin-Jerôme Izart

Martin-Jerôme Izart (Estagell, 10 de juny del 1854 - ?, 31 de maig del 1934) va ser un exegeta i bisbe nord-català.

## Biografia

Rebé l'orde sacerdotal el 21 de desembre del 1878, i l'11 de juny del 1907 va ser consagrat bisbe de Pàmies. El 30 d'agost del 1910 creà una casa per als missioners diocesans. Romangué en el càrrec fins que el 9 de maig del 1916 fou fet arquebisbe de Bourges. El 6 d'octubre del mateix any aprovà la Confrérie de la "Neuvaine perpétuelle" au Sacré Cœur de Jésus en faveur des malades et des affligés. Sembla que era molt tradicionalista, i que això entrà en conflicte amb l'ambient obrer de la diòcesi. Fou arquebisbe de Bourges fins a la mort.
Va ser membre de la societat d'Història Eclesiàstica de França. Monsenyor Izart surt retratat en un dels grans mosaics de l'absis de l'església del Sagrat Cor de Bourges, en una imatge que simbolitzava la fundació de la Novena Perpètua. L'obra fou realitzada pel taller de mestres vidriers i de mosaics de Carl Mauméjean, a París.

## Notes

* ↑ «Revue d'Histoire de l'Église de la France, 1910, 1-5».
* ↑ «La dévotion au Sacré-Coeur - Textes essentiels - 7. Nouvelle expansion - La dévotion au XX° siècle : 1870 à nos jours».
* ↑ « Ce nouvel évêque est un traditionnaliste, très attaché à la gloire de l'Eglise. Il va beaucoup s'intéresser à la canonisation de Jeanne de France, puis à celle de Jeanne d'Arc. La théologie est son point fort, et dans une cité ouvrière comme Bourges, il y a comme un fossé entre l'évêque et ses ouailles. Politiquement, Mgr Izart est situé très à droite, dans la mouvance de l'Action Française. Il est hostile à toute proposition dans le domaine social. Comme l'écrit Guy Devailly, que l'on peut taxer d'auteur catholique: "Mgr Izart n'apprécie pas que son clergé se lance dans l'action sociale. Il est bien vu d'un certain nombre de notables traditionnels, mais avec l'âge, ces tendances s'accentuent et contribuent à l'isoler, tant au milieu de l'épiscopat français qu'à l'intérieur de son diocèse; son administration se relâche et, dans certains secteurs, il tolère des situations lamentables, sinon scandaleuses". Ces mots sont écrits par un fervent catholique, les réactions des anti-cléricaux .... ne sont pas publiables ! » — Enciclopèdia de Bourges «encyclopedie.bourges.net». Arxivat de l'original el 2010-08-15. [Consulta: 15 octubre 2010].
* ↑ «Paroisses et Doyennés - Diocèse de Bourges».

## Enllaços externs

* Fitxa, a la plana de "Catholic Hierarchy" (anglès)
* Brevíssimes dades biogràfiques Arxivat 2008-06-08 a Wayback Machine. (francès)
* Poema religiós ed monsenyort Izart (francès)
# Rec de l'Angust

El Rec de l'Angust, o d'Angust, és un riu de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord, que neix i discorre pels termes comunals de Font-romeu, Odelló i Vià i Estavar, a més de tocar en un punt el d'Èguet.
El riu té un curs molt sinuós, en el qual està bàsicament orientat de nord-est a sud-oest, tot i que cap a la meitat de recorregut fa un marcat arc cap al nord. A més, la seva vall és molt profunda en la major part del seu recorregut, cosa que el fa molt apreciable en els ortofotomapes.

## Terme de Font-romeu, Odelló i Vià

Neix al sud-est del poble de Vià, dins del terme comunal de Font-romeu, Odelló i Vià, per la unió del Rec de Bolquera amb el riu d'Eina, just al sud-oest del Pont de Bou i de Roca Flavià, des d'on comença a davallar cap a l'oest, i progressivament es va decantant cap al sud-oest. De seguida marca una vall clarament definida al sud del poble de Vià, que queda lluny i al capdamunt de la costa del nord del riu, on rep l'afluència del Rec de Vià. Tot seguit, el Rec de l'Angust, que emprèn la direcció nord-oest, fins que arriba al triterme de Font-romeu, Odelló i Vià amb Èguet i Estavar, on rep per la dreta el Rec de Sant Esteve. En aquell punt gira altra vegada, ara cap al sud-oest, i entra en el terme d'Estavar.

## Terme comunal d'Estavar

L'Angust entra en la comuna d'Estavar pel nord-est, baixa per Coma Lladre, i poc després rep per la dreta el Rec del Salt. Torç aleshores cap al sud, adreçant-se cap al poble d'Estavar, que recorre íntegrament deixant-lo sempre a la dreta. Quan arriba al Prat Gran, a l'extrem meridional d'aquest poble, s'aboca en el Segre, molt a prop del termenal amb Llívia.

## Referències

* ↑ El curs del Rec de l'Angust en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «53 - Èguet, 62 - Estavar i 69 - Font-romeu, Odelló i Vià». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Èguet, Estavar i Font-romeu, Odelló i Vià». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Molí de la Rafaela

El Molí de la Rafaela és una obra de Riudecanyes (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a la zona dels Molins de Riudecanyes, es tracta d'un molí on es molia el sofre per ensulfatar les vinyes del terme. Va funcionar fins a la segona meitat del segle xx. Les moles es conserven a la font propera a la cooperativa de Riudecanyes.
De l'estructura arquitectònica original, de planta rectangular i bastida amb pedra escairada i morter, en resten sols parts dels murs. La coberta està assolada.
La bassa adjacent es conserva en bon estat.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de la Rafaela». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Molí de la Rafaela». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Lakome.com

Lakome.com era un lloc web independent de notícies marroquí. Va iniciar-se el 2010 i fou prohibit en 2013.

## Història i perfil

Lakome.com va ser fundada el desembre de 2010 per Ali Anouzla a qui més tard s'uniria Aboubakr Jamaï. El web tenia articles en àrab i en francès. Ali Anouzla va ser també l'editor de l'edició en anglès de la pàgina web. Aboubakr Jamaï era l'editor de l'edició francesa.
Va ser guardonat amb el Premi Internacional de la Llibertat de Premsa del Comitè per a la Protecció de Periodistes i el premi Gebran Tueni de l'Associació Mundial de Diaris i Editors de Premsa. Prèviament Jamaï havia dirigit dos diaris al Marroc, Le Journal Hebdomadaire i Assahifa al-Ousbouiya. Aquests diaris foren prohibits pel govern del Marroc en múltiples ocasions per les seves exploracions de temes políticament tabú, i Jamaï aviat es va guanyar reputació internacional com a informador independent. Després d'una sèrie de ruïnoses demandes per difamació i suposades pressions del govern als anunciants, però, els diaris es van declarar en fallida, amb Le Journal tancat per ordre judicial el 2010.
Quan esclataren les protestes marroquines de 2011–2012 inspirades en la primavera àrab, però, Jamaï va començar un servei de notícies basat en la web Lakome.com. El web tenia poc personal i se centrava en informar sobre esdeveniments polítics arreu del Marroc. A l'abril de 2011, va ser el quart lloc més visitat al Marroc.
El 17 d'octubre de 2013, tant l'edició àrab com la francesa del web foren tancats al Marroc. Pel maig de 2014 el lloc web va ser bloquejat.

## Referències

* 1 2 Andrew Heslop. «The irresolvable dilemma of the newspaper publisher». World Association of Newspapers, 07-07-2011. Arxivat de l'original el 21 de desembre 2018. [Consulta: 3 febrer 2012].
* 1 2 3 «Lakome news website still blocked despite editor's repeated requests». Reporters without Borders, 20-02-2014. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 3 octubre 2014].
* 1 2 «Morocco: Aboubakr Jamai». Committee to Protect Journalists, 2003. [Consulta: 2 febrer 2012].
* ↑ Jane Kramer. «The Crusader». The New Yorker, 16-10-2006. [Consulta: 2 febrer 2012].
* ↑ «Morocco: Pioneer of independent press silenced amid censorship worries». Los Angeles Times, 16-02-2010. [Consulta: 3 febrer 2012].
* ↑ Aida Alami. «Web Offers a Voice to Journalists in Morocco». The New York Times, 28-04-2011. [Consulta: 3 febrer 2012].
* ↑ «Morocco: Human Rights Organizations Call for the Charges against Journalist "Ali Anouzla" to be Dropped, and "Lakome" Website to be Unblocked». All Africa, 19-05-2014 [Consulta: 3 octubre 2014].
# Les Chevaux de bois (pel·lícula de 1896)

Les Chevaux de bois és una pel·lícula muda francesa de Georges Méliès, estrenada el 1896, produïda per Star Films. Actualment, la pel·lícula es considera perduda.

## Referències

* ↑ Les Chevaux de bois a silentera.com
# Rolle

* Per a altres significats, vegeu «Districte de Rolle».
Rolle és una vila de Suïssa, al cantó de Vaud i al districte de Nyon que al segle xiii fou capital d'una senyoria, feu del comte de Savoia. El 1291 va ser infeudada a Aimon de Salleneuve i el 1295 a Joan de Grailly. Els senyors de Grailly la van posseir fins al 25 de setembre de 1455 quan fou adquirida per Amadeus de Viry. El 2 de maig de 1528 va ser comprada pel duc de Savoia però la va vendre a Carles de Beaufort que, acuitat per deutes, la va cedir a Jean de Steiger, tresorer del País de Vaud. Per herència va passar a mans de Charles-Rodolphe Kirchberger, el 1765. El 1799, perduts els drets senyorials, aquest va vendre tots els seus béns privats i la mateixa comuna els va comprar.
Viccionari
# Lyndhurst (Ohio)

Lyndhurst és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 15.279 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lyndhurst tenia 15.279 habitants, 6.642 habitatges, i 4.397 famílies. La densitat de població era de 1.343,8 habitants/km².
Dels 6.642 habitatges en un 24,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,6% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 31,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,9% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 23,2% de 45 a 60 i un 26,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.272 $ i la renda mediana per família de 64.961 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.172 $ mentre que les dones 31.652 $. La renda per capita de la població era de 28.206 $. Aproximadament l'1,3% de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lyndhurst». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lyndhurst». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Organització paraigua

Una organització paraigua (OP), o organització global, és una unió d'entitats del mateix àmbit o sector, sovint relacionades entre si, amb la finalitat de crear una imatge o posició comuna davant el mercat, les institucions o el públic en general, en temes concrets del seu interès. En alguns casos l'organització subministra recursos, i fins a confereix la seva identitat, a les entitats que la conformen.

## Tipus

De vegades només parteix dels objectius d'una entitat es defensen per l'OP a la qual pertanyen, concretament els que corresponen amb les seves pròpies finalitats. Una associació espanyola de pescadors, per exemple, pot pertànyer a una organització paraigua europea que té per objecte donar suport als mètodes de cria de la daurada en aigües del mediterrani.
En altres casos l'OP serveix d'òrgan gestor, és a dir gestionant el conjunt d'operacions i activitats de les entitats que la integren. Un exemple d'aquest tipus d'organització paraigua és Transport for London (TfL).
Se sol equiparar el terme d'organització paraigua amb el de supranacionalitat, sent el primer aplicat a organitzacions i l'últim a estats. Si la Unió Europea fos una federació, seria una organització paraigua de tots els seus Estats membres.

## Motius

Existeix una varietat de motius per crear o unir-se a una organització paraigua:
* La possibilitat de realitzar activitats i actuacions que no es podrien dur a terme per compte de l'entitat, per motius de:
** Falta de recursos (econòmics/humans).
** Ubicació geogràfica desfavorable.
** Falta d'experts o experiència en certes matèries.
** Tenir una especialitat molt concreta, la qual cosa requereix compartir coneixements amb altres entitats.
* L'OP sol causar sensació d'unió, comunitat i suport mutu.
* Es crea major facilitat d'accés al públic objectiu.
* Dona la imatge d'importància.
* Facilitats administratives, jurídiques i de reconeixement per les institucions, que podria tenir l'organització paraigua davant certs organismes o en certes circumstàncies. Per exemple, pot ser que una OP europea, per la seva qualitat d'organització comunitària, tingui accés al parlament europeu, i més concretament al comitè encarregat dels temes del seu interès, mentre que les entitats afiliades, per tenir caràcter nacional, no ho tinguin.

## Exemples d'organitzacions paraigües

* SOS Costa Brava
* Organització Mundial del Moviment Escolta
* Consell Europeu de la Música.
* International Federation of Organic Agriculture Movements.
* Software in the Public Interest, Inc.
* AFL-CIO (EUA).
* National Wrestling Alliance (EUA).
* Jewish Federations of North America (EUA).

## Referències

* ↑ «Definitionen im Gabler Wirtschaftslexikon» (en alemany). Gabler Wirtschaftslexikon. [Consulta: 25 novembre 2015].
# Martín Güemes

Martín Miguel Juan de la Mata de Güemes Montero Goyechea y la Corte (Salta, 8 de febrer de 1785 - Cañada de la Horqueta (província de Salta), 17 de juny de 1821) fou un militar argentí.
Martín era fill d'un alt funcionari espanyol i als catorze anys assentà plaça en el regiment d'infanteria de Buenos Aires, lluitant després contra la invasió anglesa i mereixent el grau d'oficial.
Fou dels primers a ajuntar-se a la Revolució i a causa de la seva cultura tècnica i els seus dots de valor, reuní al seu entorn un exèrcit compost de gautxos, però en el qual els oficials eren joves de les més distingides famílies. Especialment en la campanya empresa en l'Alt Perú (1815), a les ordres de José Casimiro Rondeau (1775-1844), en el setge conegut com per los Cerrillos, un conveni, pel qual es juraven <pau sòlida, amistat eterna, oblit del passat i amnistia general>, quedant Güemes amb els desertors de l'exèrcit vençut a Sipe-Sipe.
Des de llavors s'encarregà de la defensa del Nord, i complí amb tal força i brillantor la seva feina, que el seu nom es cobrí de glòria i es feu mereixedor de passar a la posteritat, i ocupa una bonica pàgina en la història militar i política de la República Argentina, en la qual se’l reconeix com un dels primers homes de la Revolució i dels millors generals de la Independència.
Fou un gran amic i admirador de la guerrillera Juana Azurduy de Padilla de la qual feu grans elogis.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa tom. Núm. 27, pàg. 76, ISBN 84-239-4527-8

## Enllaços externs

* http://www.iruya.com/content/view/258/41/
* https://web.archive.org/web/20100102053916/http://www.camdipsalta.gov.ar/INFSALTA/biografia.htm
# Rec de la Plana

El rec de la Plana (en francès Rigole de la Plaine) és un canal de transport d'aigua per al canal del Migdia, al sud de França.
El canal pren la font a la Muntanya Negra, al Llac de Saint-Ferréol i desemboca al Canal del Migdia. El rec pren una part de les aigües dels rius Lampy, Alzeau i Sor, portades pel riu Laudot i el Rec de la Muntanya des de la Presa de Les Capmases.

## Departaments i comunes que travessa

* Alta Garona: Revèl - Saint-Félix-Lauragais
* Aude: Les Cassés, Saint-Paulet, Montmaur, Airoux, seuil de Naurouze
# Molí de la Portella

El molí de la Portella és un molí fariner del municipi de la Quar, al Berguedà. Ha estat inventariat com a patrimoni immoble al mapa de patrimoni de la Generalitat de Catalunya amb el número d'inventari IPAC-3543. Era un edifici d'ús industrial que en l'actualitat està en desús i el seu estat de conservació és en ruïna.

## Descripció i característiques

El molí fariner de la Portella fou construït al segle xvii o començaments del segle xviii, seguint els models d'estructura clàssica amb el casal moliner al primer pis i les instal·lacions del molí a la planta baixa, prop de la riera de la Portella. Fou abandonat després de la Guerra Civil i es troba en procés de destrucció

## Història

Tot i que les restes del molí de la Portella pertanyen a una construcció d'època moderna, es creu que a l'època medieval ja existia el molí de la Portella, que era propietat del monestir, ja que en tenia el monopoli jurisdiccional.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de la Portella». Fitxes de patrimoni. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Berguedà