OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pilar Lladó i Badia

Pilar Lladó i Badia (Igualada, 1938), va ser una mestra a l'escola Isabel de Villena durant mes de trenta anys.
Ha publicat llibres sobre educació: Escolars d’excursió: mirar, escoltar, caminar, i també llibres infantils: El Drac Xerrac, Butllofa, el petit fantasma, Ploraruixa, el nuvolàs que plorava com una Magdalena, L’alzina Caterina, La Dona de foc i els qui tenen més paciència que Job, El misteri de la Rodallum.
Guardonada el 2022 amb el premi Dona i Esport de l’ajuntament de Barcelona, per la promoció i difusió de l’esport. Des de jove ha portat una vida molt activa, practicant esports com la natació, l'excursionisme, i, més endavant, destaca la seva especial afició pel món de les curses d'orientació: pensar i córrer.
Amb la seva parella Antoni, van descobrir que els boscos i les muntanyes eren un lloc ideal per fer-hi trobades. Com a mínim, dos cops l'any, hi anaven amb tota la família. Al llarg de la seva vida, ha coronat els cims més alts del Pirineu. L'últim, el Balandrau, el 2022 amb 84 anys. El 2020, al Pedraforca, hi eren el mateix dia quatre generacions. Aquesta mateixa circumstància ja s’havia donat el 2019 a la cursa de Rac 1 (Igualada) on les quatre generacions van participar i completar el recorregut de 5 km.
Amb el seu germà Carles Lladó i Badia, la Tere Gri Espinagosa, el Francesc Mates i Gili, la Myrna Matas-Scherer, entre d'altres, va ser sòcia fundadora del Club de curses d'Orientació Catalunya, el 1988. Juntament amb l'Antoni, han transmès als seus descendents aquest interès i afició per l'esport i la natura. Com a resultat, tant ella, com sos filles i nets han estat múltiples vegades campions de Catalunya i d'Espanya de curses d'orientació, en un mateix campionat, amb destacades participacions d'àmbit mundial dels seus nets.
Pel que fa a títols, del 2007 al 2015 ha estat diverses vegades campiona d’Espanya en categories veteranes (des de W55 a W65).

## Referències

* ↑ Escolars d'excursió : mirar, escoltar, caminar. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2002, p. 160. ISBN 84-8415-382-7.
* ↑ Plorabruixa, el nuvolàs que plorava com una magdalena. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2003. ISBN 84-8415-502-1.
* ↑ La dona de foc i els qui tenien més paciència que Job. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2003. ISBN 84-8415-561-7.
* ↑ «Les guanyadores del 15è Premi Dona i Esport». Institut Barcelona Esports. [Consulta: 14 gener 2023].
* 1 2 TV3. «Esports360: La família de l'orientació». CCMA, 03-11-2022. [Consulta: 14 gener 2023].
# Pla de normalització social de l'asturià

El Pla per a la normalització social de l'asturià 2005-2007 és un conjunt de mesures aprovades el 24 de febrer de 2005 pel govern del Principat d'Astúries per a potenciar l'ús i promoció de l'asturià i el gallec-asturià.
El pla perseguirà els següents objectius:
* Fomentar l'ús institucional i públic per les administracions.
* Cooperar amb els ajuntaments asturians.
* Promoure l'ús en els mitjans de comunicació de l'asturià i la fala de l'occident d'Astúries.
* Garantir l'ensenyament de l'asturià en tots els nivells educatius.
* Fixar la toponímia tradicional, oficialitzar-la i generalitzar-ne l'ús.
* Desenvolupar la informació en la llengua asturiana.
* Fomentar l'ús de la llengua socialment.
* Impulsar l'ús de l'asturià.
* Fomentar l'edició de productes culturals en la llengua asturiana.
L'agost de 2015 la secció asturiana de Podem va plantejar una proposició no de llei al Govern d'Astúries per l'elaboració amb caràcter urgent d'un segon pla de normalització social de l'asturià.

## Referències

* ↑ (asturià) Actes del II Conceyu Internacional de Lliteratura Asturiana: Uviéu, 5, 6, 7 de payares 2007 p. 311
* ↑ Dictame xurídicu sobre'l conflictu llingüísticu n'Asturies, p. 12
* ↑ Actas das Segundas Sesióis d'Estudio del Occidente: a Caradá, 1 y 2 d'abril de 2005 p.82
* ↑ Podemos encarga un estudio para instaurar un plan de "normalización" del asturiano, Libertad Digital, 10 d'agost de 2015

## Enllaços externs

* Pla de Normalització.
# Platja de Sant Jordi (Calonge)

La platja de Sant Jordi, o platja de Comptat Sant Jordi, és una platja urbana del municipi de Calonge i Sant Antoni (Baix Empordà), situada entre la platja de Belladona i la platgeta de Cap Roig, en un tram de roquissar amb moltes cales petites, entre les poblacions de Platja d'Aro i Sant Antoni de Calonge. A l'extrem est de la platja hi ha la característica penya de Cap Roig, que la separa de la platgeta de Cap Roig. Té una longitud de 127 m i una amplada mitjana de 17 m, formada per sorra mitjana i gruixuda.
El nom de la platja prové de les terres que l'envolten, que pertanyien al Comptat de Sant Jordi, on s'hi edificà la capella de Sant Jordi de Treumal.

## Referències

* ↑ «Platges». Ajuntament de Calonge i Sant Antoni, 2023.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ Vilar Massó, Albert «La capella de Sant Jordi de Calonge». Estudis del Baix Empordà, 2001, pàg. 209-222.
# Resolució 856 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 856 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 10 d'agost de 1993. Després de reafirmar la Resolució 813 (1993) i acollint amb satisfacció un acord de pau signat sota els auspicis de la Comunitat Econòmica dels Estats d'Àfrica Occidental (CEDEAO), entre el Govern Provisional d'Unitat Nacional de Libèria (IGNU), el Front Patriòtic Nacional de Libèria (NPFL) i el Moviment Unit d'Alliberament per a la Democràcia (ULIMO), el Consell va aprovar un enviament de 30 observadors militars a Libèria.
El Consell ha debatut la proposta de creació de la Missió d'Observadors de les Nacions Unides a Libèria (UNOMIL), a més d'anunciar què els observadors militars participarien en els treballs de la Comissió Mixta de Seguiment de l'Alto el foc, incloent, en particular vigilar, investigar i informar de violacions de l'alto el foc durant un període de tres mesos. Fou anticipat un informe del secretari general Boutros Boutros-Ghali pel que fa a la proposta de creació de la UNOMIL i els seus costos financers, un marc temporal i projecte de conclusió de l'operació i la cooperació amb la força de la CEDEAO ja a Libèria.
Es va instar a totes les parts en conflicte a respectar i implementar l'alto el foc i garantir la seguretat de totes les forces de pau de les Nacions Unides i altres personal humanitari al país. També va demanar la conclusió d'un Acord d'Estat de Forces. Finalment, es van lloar els esforços de l'Organització de la Unitat Africana i del grup de seguiment de la Comunitat Econòmica dels Estats d'Àfrica Occidental a Libèria.

## Referències

* ↑ White, N. D.. The law of international organisations. Manchester University Press, 1996, p. 218. ISBN 978-0-7190-4340-6.
* ↑ Mgbeoji, Ikechi. Collective Insecurity: The Liberian Crisis, Unilateralism, and Global Order. UBC Press, 2004, p. 116. ISBN 978-0-7748-1037-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Charles Taylor
* Primera Guerra Civil liberiana

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# The Last Run

* Aquest article tracta sobre pel·lícula de 1971. Si cerqueu el film estrenat l'any 2004, vegeu «L'última festa».
The Last Run és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Richard Fleischer (i John Huston, sense acreditar), estrenada el 1971.

## Argument

Un ex-pilot i gàngster estatunidenc, ara passa una jubilació pacífica en un petit poble pesquer de Portugal. Rep un encàrrec: travessar la frontera cap a França, amb un assassí evadit i la seva companya. Malgrat els riscos, ho accepta. No obstant això, els plans no surten tal com estaven previstos.

## Repartiment

* George C. Scott: Harry Garmes
* Tony Musante: Paul Rickard
* Trish Van Devere: Claudine "Claudie" Scherrer
* Colleen Dewhurst: Monique
* Aldo Sanbrell: Miguel
* Antonio Tarruella: policia de la motocicleta
* Robert Coleby: autoestopista
* Patrick J. Zurica: primer home
* Rocky Taylor: segon home

## Referències

* ↑ «The Last Run (1971)» (en anglès). [Consulta: 11 febrer 2019].
# Serra de la Ninota

La Serra de la Ninota és una serra amb una elevació màxima de 410 metres, situada al municipi de la Pobla de Claramunt (Anoia), al nord de la riera de Carme i al sud del castell de Claramunt.
# Resolució 37 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 37 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 9 de desembre de 1947, va adaptar la secció de normes de procediment per al Consell de Seguretat, que regia les condicions de sol·licitud d'adhesió a nous membres.
La resolució va ser adoptada sense necessitat de votació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1952)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Serrat de la Torreta

El Serrat de la Torreta és una serra del terme municipal de Conca de Dalt, del Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en terres de l'antiga caseria dels Masos de la Coma.
Està situada a l'extrem nord-oriental del terme municipal, prop del límit amb el terme de Baix Pallars, del Pallars Sobirà. És a prop i al sud-oest del Roc dels Quatre Alcaldes, a la dreta del barranc de la Coma d'Orient. Queda al nord de la Torreta i del paratge del mateix nom, així com de l'Obaga de la Torreta. Fa un arc cap al nord-est en direcció al Roc dels Quatre Alcaldes. En el seu vessant de llevant hi ha els Feixancs de la Torreta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Resolució 858 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 858 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 24 d'agost de 1993 després de recordar les resolucions 849 (1993) i 854 (1993). Prenent nota d'un alto el foc entre Abkhàzia i Geòrgia i compromisos per retirar les forces, el Consell va establir la Missió d'Observació de les Nacions Unides a Geòrgia (UNOMIG) durant un període inicial de 90 dies en espera d'una possible extensió.
De conformitat amb un informe del secretari general Boutros Boutros-Ghali, la força de manteniment de la pau consistiria de 88 observadors militars, a més del personal necessari per donar suport a la UNOMIG. Observaria l'alto el foc i n'informaria de violacions al secretari general, fent especial atenció a la ciutat de Sukhumi i tractabt de resoldre qualsevol violació amb les parts involucrades.
La UNOMIG s'hauria establert per un període inicial de 90 dies, que podria estendre's fins a sis mesos en funció del progrés. Mentrestant es va demanar al secretari general que informés en un termini de tres mesos sobre l'evolució. Es va donar la benvinguda al desplegament proposat dels grups provisionals de vigilància mixtes d'unitats de Geòrgia/Abkhàzia/Rússia, demanant a tots els interessats prosseguir les negociacions per assegurar una solució política global del conflicte.

## Referències

* ↑ Cheterian, Vicken. War and peace in the Caucasus: ethnic conflict and the new geopolitics. Columbia University Press, 2009, p. 334. ISBN 978-0-231-70064-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Guerra d'Abkhàzia
* Guerra d'Abkhàzia (1992-1993)
* Batalla de Sukhumi

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# The Forme of Cury

The Forme of Cury (El mètode de cocció, cury del francès mitjà cuire: 'cuinar') és una extensa col·lecció del segle xiv de receptes angleses medievals. Encara que el manuscrit original s'ha perdut, el text apareix en nou manuscrits, el més famós en forma de pergamí amb una nota encapçalada que ho cita com a obra de "els principals cuiners mestres del Rei Ricard II". El nom The Forme of Cury s'usa generalment per a la família de receptes en lloc de només un text manuscrit únic. És un dels llibres de cuina anglesos més antics que existeixen, i el primer conegut que esmenta l'oli d'oliva, les carabasses i les espècies com la maça i el clau.

## Vegeu també

* Apicius - una col·lecció de receptes de cuina romana
* Liber de Tellerina - deslliuro de cuina del segle xiv d'origen italià i francès
* Utilis Coquinario – un altre llibre de cuina de l'anglès mitjà
* Le Viandier - deslliuro de cuina francès del segle XIV

## Referències

* ↑ "Thys fourme of cury ys compyled of þe mayster cokes of kyng Richard þe secund... by assent of Maysters of physik and of phylosophye".
* ↑ Hieatt, Constance B.; Butler Curye on Inglysch. Early English Text Society, 1985, p. 20–30. ISBN 978-0-19-722409-0.
* ↑ Hieatt, Constance B. «Further Notes on the Forme of Cury et al.: Additions and Corrections». Bulletin of the John Rylands University Library of Manchester, 70, 1, 1988, pàg. 45–52. DOI: 10.7227/BJRL.70.1.4.
# Raúl Otxoa Sáinz de Aja

Raúl Otxoa Sáinz de Aja (Vitòria, 14 d'agost de 1975) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de migcampista.

## Biografia

Sorgeix del planter de l'Athletic Club. A la campanya 94/95 puja al primer filial dels de San Mamés, on romandria durant quatre temporades, dues a Segona Divisió i dues altres a Segona B. A la campanya 96/97 hi debuta amb el primer equip de l'Athletic, amb qui juga tres partits de la Copa del Rei.
Mentre milita a l'Athletic de Bilbao B, el 1995, participa en el Mundial Juvenil amb la selecció espanyola. A la cita celebrada a Qatar, l'alabès va disputar sis partits.
Sense continuïtat al conjunt basc, a l'estiu de 1998 marxa al Racing de Ferrol, i al mercat d'hivern d'eixe any fitxa pel CE Sabadell, amb qui finalitza la temporada i completa la següent. Entre 2000 i 2002 milita al GD Chaves, de la Segona Divisió portuguesa. De nou a la competició espanyola, la 02/03 la forma de nou amb el Sabadell.
Retorna al País Basc el 2003 en fitxar per l'Amurrio Club, on roman dues temporades abans de retirar-se el 2005.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Raúl Otxoa». [Consulta: 10 juny 2020].
* ↑ Racinguistas, Historias. «Historia Racinguista: RAÚL OTXOA», 12-01-2009. [Consulta: 25 desembre 2018].
# Sociedade Esportiva River Plate

* Per a altres significats, vegeu «River Plate (desambiguació)».
La Sociedade Esportiva River Plate és un club de futbol brasiler de la ciutat de Carmópolis a l'estat de Sergipe.

## Història

El club va ser fundat el 18 d'agost de 1967. El club guanyà la Segona Divisió del Campionat sergipano l'any 2009, i tot seguit guanyà a la Primera Divisió el 2010 i el 2011. A nivell nacional participà en la Série D els anys 2010 i 2011.

## Palmarès

* Campionat sergipano:
** 2010, 2011
* Campionat sergipano de Segona Divisió:
** 2009

## Referències

* ↑ «River Plate é campeão da segunda divisão» (en portuguès). Atalaia Agora, Novembre 22, 2009. Arxivat de l'original el de juliol 6, 2011. [Consulta: Desembre 18, 2010].
* ↑ «River Plate é campeão sergipano» (en portuguès). GloboEsporte.com, Maig 6, 2010. [Consulta: Desembre 18, 2010].
* ↑ «Sergipe State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «Brazil 2010 - Fourth Level». RSSSF Brasil, Novembre 13, 2010. [Consulta: Desembre 20, 2010].
# Pla de les Pruneres

El Pla de les Pruneres és un jaciment arqueològic al terme municipal de Mollet del Vallès, a la comarca del Vallès Oriental. Té un seguit d'ocupacions des del paleolític i epipaleolític fins al neolític i l'edat del bronze. Es troba en una zona urbana, en un solar utilitzat habitualment com a aparcament al Pla de les Pruneres (un cop excavada, es va construir en un aparcament subterrani), entre els carrers Anselm Clavé i Rambla Pompeu Fabra. Està en la confluència de dues rieres: la riera de Gallecs i la riera Seca, cosa que provoca que sovint s'inundi la zona. Aquest terreny era un dipòsit d'època holocena format per aportacions al·luvials, amb gran quantitat de còdols, graves, gravetes, sorres, etc. Per això, no es considera un punt adequat per a un hàbitat d'època prehistòrica (es creu que, en aparèixer tombat, el seu punt original hauria estat entre 50 i 100 metres cap al nord-est, en una cota prou elevada).
Coordenades UTM: X: 434625.52 Y: 4599073.83
Entre abril i maig del 2009 es va fer una intervenció arqueològica a causa de l'aparició de l'anomenat Menhir de Mollet de grans dimensions i amb marques circulars als laterals, durant unes obres al centre de Mollet del Vallès, dirigida per Pablo Martínez Rodríguez. S'ha trobat a la zona una rascadora de sílex del paleolític, un fragment de ceràmica neolítica amb decoració cardial i un altre de ceràmica decorada amb cordó amb impressions digitals que es podria situar a l'Edat del Bronze, a més d'alguna resta de fauna.
Tots els materials van ser trobats en posició secundària, fora de context i sense poder relacionar-los entre ells.

## Referències

* 1 2 3 eGIPCI. https://egipci.cultura.gencat.cat (accés: 07/06/2015).
* ↑ Bosch Argilagós, J.: El menhir de Mollet: una de les primeres estàtues?. Notes. 25, p.101-103.
* ↑ Bosch, Josep; Jorba, Àngels.: El Menhir del Pla de les Pruneres (Mollet del Vallès, Vallès Oriental). Barcelona: Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura, 2012. (Excavacions arqueològiques a Catalunya; 20). Estudi arqueològic, Josep Bosch; La restauració, Àngels Jorba.

## Bibliografia

* Bosch Argilagós, J.: El menhir de Mollet: una de les primeres estàtues?. Notes. 25, p.101-103.
* Bosch, Josep; Jorba, Àngels.: El Menhir del Pla de les Pruneres (Mollet del Vallès, Vallès Oriental). Barcelona: Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura, 2012. (Excavacions arqueològiques a Catalunya; 20). Estudi arqueològic, Josep Bosch; La restauració, Àngels Jorba.

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de Catalunya
* Estàtua-menhir

## Enllaços externs

* Ajuntament de Mollet Arxivat 2016-06-05 a Wayback Machine.
* El menhir de Mollet del Vallès
* Pablo Martínez Rodríguez
* Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya
# Piuí de Jamaica

El piuí de Jamaica (Contopus pallidus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de Jamaica.

## Referències

* ↑ «Piuí de Jamaica». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Plaça del Pes de la Palla

La Plaça del Pes de la Palla es troba a Palma, a l'illa de Mallorca. Antigament constituïa el punt de la ciutat on es pesava i es venia la palla i s'hi recaptava l'impost que la gravava. Per aquestes tasques, fins al 1869, hi havia un porxo amb sis columnes al centre de la plaça. Era una activitat comercial relacionada amb el mercat de cereals, la Quartera, i es trobava a prop dels estables on hi havia els cavalls i altres animals de tir que arribaven de la Part Forana.

## Referències

* ↑ Valero, Gaspar (1993). Itineraris pel centre històric de Palma. Palma, Ajuntament de Palma. ISBN 84-87159-49-4
# Resolució 852 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 852 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 28 de juliol de 1993. després de recordar la resolució anterior del Consell de Seguretat de les Nacions Unides sobre el tema, incloses les 501 (1982), 508 (1982) 509 (1982) i 520 (1982) i després d'estudar l'informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força Provisional de les Nacions Unides al Líban (FPNUL) aprovada a la Resolució 426 (1978), el Consell va decidir prorrogar el mandat de la FPNUL durant sis mesos més fins al 31 de gener de 1994.
El Consell va reemfatitzar el mandat de la Força i va demanar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali que informés sobre els progressos realitzats respecte de l'aplicació de les resolucions 425 (1978) i 426 (1978).

## Referències

* ↑ United Nations. Secretary-General, United Nations. Dept. of Public Information. Report on the work of the organization from the ... session of the General Assembly. United Nations, 1993, p. 126.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Guerra del Líban de 1982
* Conflicte Israel-Líban

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# The Hardest Part

«The Hardest Part» és una cançó del grup de música anglès Coldplay, publicada com a quart senzill del seu tercer àlbum, X&Y.
Es tracta d'una balada de piano acompanyada de guitarra i bateria a tempo lent. Mentre que l'anterior senzill, "Talk", fou un homenatge a la banda alemanya Kraftwerk, aquesta cançó era un reconeixement a la banda estatunidenca R.E.M..
La cançó fou llançada el 3 d'abril de 2006 al Regne Unit i als Estats Units com a quart senzill del disc X&Y junt amb "How You See the World" com a cara-B, enregistrada en directe al Earls Court Exhibition Centre de Londres. Posteriorment també es va llançar al Canadà, Austràlia i a la resta d'Europa. No va aconseguir gaire ressò en les llistes de senzills i per exemple, al Regne Unit ni tan sols hi va entrar. Una versió en directe a piano fou inclosa en l'àlbum de directes LeftRightLeftRightLeft que Coldplay va publicar l'any 2009.
El videoclip fou filmat el 3 de març de 2006 a Saint Petersburg, Florida, i dirigit per Mary Wigmore. Es mostra material de Attitudes, sèrie de televisió estatunidenca emesa entre 1985 i 1991. Les imatges es van modificar digitalment perquè hi pogués aparèixer Coldplay interpretant la cançó en directe.

## Llista de cançons
### CD promocional

* "The Hardest Part" – 4:25

### CD internacional

* "The Hardest Part" – 4:27
* "How You See the World" (Directe a Earls Court) – 4:16

## Referències

* ↑ Scaggs, Austin. «Coldplay's Quiet Storm» (en anglès). Rolling Stone, 11-08-2005. Arxivat de l'original el 2009-01-14. [Consulta: 11 agost 2011].
* ↑ Kreps, Daniel. «Coldplay Reward Fans With Free Live LP "LeftRightLeftRightLeft"» (en anglès). Rolling Stone, 01-05-2009. Arxivat de l'original el 2009-05-03. [Consulta: 15 agost 2011].
* ↑ «Coldplay — The Hardest Part» (en anglès). Virgin Media, 10-04-2006. [Consulta: 19 agost 2011].

## Enllaços externs

* The Hardest Part a WikiColdplay (anglès)
# Sent Peir de Furçac

Furçac (en francès Saint-Pierre-de-Fursac) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 787 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de Bénévent-Grand-Bourg. Es tracta d'un municipi bessó al de Sant-Étienne de Furçac, ja formen un sol nucli urbà. Durant la Revolució francesa foren anomenats Furçac Libre i els habitants utilitzen el terme Furçac per a referir-se a ambdós municipis, com si fossin un de sol.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.019 | 872 | 817 | 805 | 787 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Thierry Dufour | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.