OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hildegunda de Schönau

Hildegunda de Schönau (Neuss?, avui a Renània del Nord-Westfàlia, mitjan s. XII - Schönau, Rhein-Neckar-Kreis, Baden-Württemberg, 1188) fou una dona que, fent-se passar per home, va viure com a monjo sota el nom de Josep. És venerada com a santa pels catòlics, tot i que el seu culte no és oficial.
No s'ha de confondre amb Santa Hildegunda de Meer (ca. 1130–1178), monja premonstratenca.

## Biografia

Hildegunda era filla d'un cavaller de Neuss (Alemanya) qui, en quedar vidu, va fer un pelegrinatge a Terra Santa amb la seva fill, llavors de dotze anys. Per protegir-la durant el viatge, va vestir-la de nen i l'anomanava Josep. El cavaller morí durant la tornada del viatge; la nena fou encomanada a un altre home, però aquest l'abandonà, robant-li el que tenia, a Tir (Líban). Encara vestida com un noi, va aconseguir de tornar a Alemanya i es va fer servent, sempre fent-se passar per noi, d'un canonge de Colònia (Alemanya).
Amb el canonge, visità Roma per veure el papa i de camí feren estada a Verona. Hi fou falsament acusada de robatori i condemnada a mort, però sotmesa a l'ordalia del ferro roent i passant-la, la deixaren anar; fou presa llavors pels companys dels veritables lladres, que la penjaren i la donaren per morta. Això no obstant, sobrevisqué i tornà a Alemanya. Ingressà a l'abadia cistercenca de Schönau com a novici. Malgrat haver intentat marxar-ne dos o tres cops, per por que el seu sexe real fos descobert, hi visqué la resta de la seva vida, tot i que no professà els vots solemnes.
Hi morí en 1188 i només llavors es descobrí que era una dona. Ella havia explicat la seva vida, sense dir, però, que era dona, al monjo que la instruïa, i poc després de la seva mort, el mateix 1188, l'abat Engelhard del proper monestir d'Ebrach, n'escrigué la biografia. A més, n'hi ha una vida en vers posterior

## Veneració

El seu culte, popular i estès a la regió, no fou confirmat oficialment. La seva història és real i n'hi ha proves de l'existència, tot i la seva similitud amb casos similars, sobretot de sants orientals com Pelàgia d'Antioquia, Eufrosina d'Alexandria o Marina el Monjo.

## Enllaços externs

* Saint of the day April 20.
# Leptolebias marmoratus

Leptolebias marmoratus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil (rodalia de Rio de Janeiro).

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Ladiges, W. 1934. Cynopoecilus marmoratus Ladiges. Das Aquarium 1934: 73-74.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ducat de Verona

El ducat de Verona va ser un dels ducats establerts pels llombards a Itàlia. Verona va ser una de les primeres ciutats a caure a la tardor de 568, sota el regnat dels longobards dirigits per Alboí, qui la va fer el seu quarter general. A Verona Alboí va morir en 572, assassinat en la conspiració de la seva dona Rosamunda. La constitució del ducat es va produir molt probablement, en aquests mateixos anys, potser des de finals de l'any 568.

## Història

Antiga seu del palau reial de Teodoric el Gran, i cruïlla de comunicació entre la Longobardia Maior i el ducat de Baviera, Verona fou una de les principals ciutats del regne llombard. El 589 la regió va ser devastada per una inundació catastròfica, tant és així que Pau el Diaca parla d'"una inundació que es creia que no havia produït des dels dies de Noè". Les esllavissades de terra destruir terres agrícoles i viles, carreteres i senders van ser esborrats, i el 17 d'octubre del riu Adigio es va desbordar i va inundar la ciutat, enderrocant part de les parets de les cases i edificis. Es va salvar només, segons el que referixen el papa Gregori I i el mateix Pau el Diaca, la basílica de Sant Zenó, on l'aigua no va penetrar tot i haver arribat a l'altura de les finestres superiors. Dos mesos més tard, la ciutat va ser arrasada de nou, ara pel foc.
En 590 Verona va acollir la decisiva unió entre el rei Autari i la princesa bavaresa Teodolinda, però poc després el territori del ducat va ser devastat per una incursió de guerrers francs enviats pel seu rei Khildebert II. El successor d'Autari, Agilulf, va enfrontar des dels primers anys del seu regnat, la rebel·lió de diversos ducs. Entre ells s'assenyala a Verona, Zangrulf, que va ser assassinat pel rei al voltant de 594. Uns mesos més tard, al voltant de 595, el ducat va ser devastada una vegada més per un desastre natural: una malaltia virulenta.
Pau el Diaca recorda com el seu contemporani el duc Giselpert, va profanar la tomba de Alboí - oculta per un tram d'escales adjacents al palau reial - i va robar l'espasa i el taüt funerari del gran rei. L'historiador l'estigmatitza afirmant que "per això, amb la vanitat solitària dels ignorants", es vantava d'haver vist Alboí". De temps de Liutprand (712-744) recorda també algunes vegades al profeta Teudelapi, oriünd del ducat i capaç de predir el futur.

## Notes

* ↑ Història Langobardorum III, 23
* ↑ Història Langobardorum II, 28.

## Bibliografia

* Pau el Diaca, Història Langobardorum, Lidia Capa, Lorenzo Barra / Mondadori, Milà 1992
* Jörg Jarnut, Història dels llombards, Torí, Einaudi, 2002. ISBN 8846440854
* Sergio Rovagnati, Els llombards, Milà, Xenia, 2003. ISBN 8872734843
# Formats d'àudio HD
## Introducció

Comparació dels formats dàudio HD utilitzats en els nous suports de distribució HD-DVD i Blu-Ray amb un format d'audio sense compressió com el PCM.

## Taula comparativa

| Característiques Tècniques | Dolby Digital TrueHD | DTS Master Audio HD | PCM Uncompressed |
| Codificació lossless | Si | Si | Si |
| Canals discrets | 14 | 8 | 6 |
| Taxa de bits | 18 Mbps | 24,5 Mbps | >35 Mbps |
| Resolució | 24 bits | 24 bits | 24 bits |
| Freqüència mostreig | 192 kHz | 192 kHz | 48 kHz |
| Retrocompatibilitat | Dolby Digital 640 kbps | DTS 1,5 Mbps | No necessita |
| Limitacions en connexions | HDMi 1.3 | HDMi 1.3 | 6 coaxials analògics |
| Descodificador | Requereix DDTrueHD | Requereix DTS MA HD | No requereix |
| Característiques addicionals | meta dades | No | No |

## Comparació

Els tres formats d'àudio aporten a l'usuari la mateixa qualitat d'àudio. Però, el PCM uncompressed té molts inconvenients per sobre dels formats amb compressió Dolby Digtal TrueHD i DTS Master Audio HD.
Al no aplicar compressió, la seva taxa de bits és molt més elevada, per tant requereix més recursos, i pot ser un gran problema per emmagatzemar-ho en dispositius òptics. A més, no suporta tants canals d'àudio independents. Una característica que pot ser un inconvenient o no, és que no requereix un descodificador (tots els lectors reprodueixen l'àudio codificat PCM, ja que és la codificació dels CD-Audio), però requereix que l'equip tingui sortides analògiques independents per a cada canal d'àudio directament.

## Enllaços externs

* (anglès) Dolby Laboratories
* (anglès) Informació sobre PCM
# El Cortès (Callús)

El Cortès o can Cortès és una entitat de població de Callús (el Bages) i antiga colònia tèxtil del riu Cardener. Estava situada al peu de la carretera C-55, al nord del nucli de Callús.

## Història

El fundador de la colònia de Can Cortès fou Narcís Cortès, el qual el 1873 va demanar permís per augmentar la concessió d'aigües per a l'aprofitament de l'energia hidràulica del riu Cardener amb l'objectiu de fer moure una fàbrica de filats i teixits de cotó que volia construir. Juntament amb la fàbrica va construir també una petita colònia. El conjunt fou arrendat a altres industrials cotoners, com els Borràs de Manresa. L'any 1948 el titular de l'empresa era Hilaturas Ibéricas, tenia 160 treballadors i tenia 6.000 fusos. L'any 1983 tenia 15.000 fusos i 170 treballadors. L'any 1970 hi vivien 209 persones en 68 habitatges. Actualment té 70 habitants.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Serra, Rosa; Casals, Lluís (fotografies). Colònies Tèxtils de Catalunya. Barcelona: Angle Editorial i Caixa de Manresa, 2000. ISBN 8488811594.
* ↑ Fàbrega i Enfedaque, Abert «Colònies tèxtils i mineres al Cardener mitjà». L'Erol, 86-87 150 anys de colònies industrials, 2005, pàg. 93-96.
# Iván Cuéllar Sacristán

Iván Cuéllar Sacristán, conegut futbolísticament com a Pichu (nascut el 27 de maig de 1984 a Mèrida), és un futbolista que juga com a porter al RCD Mallorca.

## Trajectòria

Va començar a jugar a les categories inferiors del Mérida UD, a la seva localitat natal, ingressant al planter de l'Atlètic de Madrid l'1 de juliol de 2001.
Va debutar amb el primer equip del conjunt matalasser el 20 de gener de 2005 a un partit de Copa del Rei davant el Lorca Deportiva CF. A primera divisió debutà el 29 de maig d'aquell any, a casa i davant el Getafe CF, amb un resultat d'empat a dos gols.
Va gaudir de molt poques oportunitats a l'equip madrileny, sobretot a la temporada 2005-06 on no va jugar cap partit ni a la lliga ni a la copa.
Durant la temporada 2006-07 va jugar set partits a la lliga, i dos a la copa, a causa de les absències del porter titular, Leo Franco.
La temporada 2007-08 va jugar cedit a la SD Eibar de Segona divisió.
En finalitzar el contracte amb l'Atlético de Madrid va signar per quatre temporades amb l'Sporting de Gijón a la temporada 2008-09.

## Enllaços externs

* Estadístiques a la Primera Divisió espanyola (castellà)
* Estadístiques al web d'ESPN
# Districte de Berat

Berat fou un dels 36 districtes que formaven Albània fins a la seva abolició i substitució per comtats per la Llei 8653, del 31 de juliol del 2000. La seva capital era Berat.
Tenia una extensió de 915 km².
# Leptolebias leitaoi

Leptolebias leitaoi és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cruz, C. A. G. & O. L. Peixoto. 1992. Descrição de uma nova espécie de peixe anual do Estado da Bahia, Brasil (Cyprinodontiformes, Rivulidae). Rev. Bras. Zool. v. 7 (no. 4) (for 1990): 637-641.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Draft de l'NBA del 1956

El Draft de l'NBA de 1956 es va celebrar a Nova York el 30 d'abril. Va constar de 12 rondes, i es va incorporar la novetat de les eleccions territorials, les quals permetien als clubs tindre preferència a l'hora d'escollir un jugador del seu mateix estat.

## Primera ronda

* = All-Star
* = Hall of Fame
| Posició | Jugador | Nacionalitat | Equip NBA | Universitat/Club |
| 1 | Sihugo Green | Estats Units | Rochester Royals | Duquesne |
| 2 | Bill Russell | Estats Units | St. Louis Hawks | San Francisco |
| 3 | Jim Paxson | Estats Units | Minneapolis Lakers | Dayton Flyers |
| 4 | Ronnie Shavlik | Estats Units | New York Knicks | North Carolina State |
| 5 | Joe Holup | Estats Units | Syracuse Nationals | George Washington |
| 6 | Tom Heinsohn | Estats Units | Syracuse Nationals | Holy Cross |
| 7 | Ron Sobieszczyk | Estats Units | Fort Wayne Pistons | DePaul |
| 8 | Hal Lear | Estats Units | Philadelphia Warriors | Temple |

## Segona ronda

| Posició | Jugador | Nacionalitat | Equip NBA | Universitat/Club |
| 9 | Bob Burrow | Estats Units | Rochester Royals | Kentucky |
| 10 | Willie Naulls | Estats Units | St. Louis Hawks | UCLA |
| 11 | Terry Rand | Estats Units | Minneapolis Lakers | Marquette |
| 12 | Gary Bergen | Estats Units | New York Knicks | Utah |
| 13 | Paul Judson | Estats Units | Syracuse Nationals | Illinois |
| 14 | K.C. Jones | Estats Units | Boston Celtics | San Francisco |
| 15 | Bob Kessler | Estats Units | Fort Wayne Pistons | Maryland |
| 16 | Phil Rollins | Estats Units | Philadelphia Warriors | Louisville |
# Georg Rost

Georg Rost (Würzburg, 26 de febrer de 1870 - Würzburg, 3 de setembre de 1958) va ser un matemàtic alemany.

## Vida i Obra

Rost va estudiar a la universitat de Würzburg, la seva ciutat natal, en la qual es va doctorar el 1892 i va obtenir l'habilitació docent el 1901. A partir de 1903 i fins a la seva jubilació el 1935, va ser professor en aquesta mateixa universitat. Va ser deixeble de Friedrich Prym i va substituir en la càtedra a Aurel Voss, quan aquest va marxar a Múnic.
Va ser rector de la universitat de 1918 a 1920 i director del seu comité administratiu des de 1920 fins a 1935. En aquesta any, quan a més era vice-rector, va tenir conflictes amb els estudiants nazis, que consideraven la seva actitud política insuficient.
El 1935 es va jubilar i es va quedar a viure a la seva ciutat a la que va estar sempre molt lligat. Al final de la Segona Guerra Mundial, la seva casa va ser bombardejada i ho va perdre tot.

## Referències

* ↑ Vollrath, 2002, p. 100.
* ↑ Holtz, 2011, p. 22.

## Bibliografia

* Holtz, Marcus. «Rahmendedingungen an der Universität Würzburg für die Depromotionen im Dritten Reich». A: Universität Würzburg (ed.). Die geraubte Würde: die Aberkennung des Doktorgrads an der Universität Würzburg 1933-1945 (en alemany). Königshausen & Neumann, 2011, p. 14-43. ISBN 978-3-8260-4569-1.
* Vollrath, Hans Joachim. «Mathematik und Astronomie in Würzburg in der ersten Hälfte des 20. Jahrhunderts». A: Peter Baumgart (ed.). Die Universität Würzburg in den Krisen der ersten Hälfte des 20. Jahrhunderts (en alemany). Schöningh, 2002, p. 99-124. ISBN 978-3-8771-7064-9.

## Enllaços externs

* Vollrath, Hans-Joachim. «Georg Rost». Universität Würzburg, 1996. [Consulta: 29 juliol 2020]. (alemany)
# El Cosaco Verde

El Cosaco Verde, és un personatge de ficció de còmic i una sèrie publicada als anys seixanta que explica les aventures del fill d'un general de cosacs, l'acompanya Karakàn un tàrtar alt i gros i de poques paraules. Sing-li és un xines que es desplaça a lloms d'un iac i és un altre dels acompanyants del Cosaco Verde. Aquests tres personatges i la protagonista femenina Sankara, lluiten contra pirates i petits tirans de tota mena. El va publicar per primera vegada el 16 de maig de 1960 l'Editorial Bruguera amb guions de Victor Mora i dibuix de Fernando Costa.

## Biografia de ficció

El Cosaco Verde, és el fill d'un general de cosacs, dedica la seva vida a combatre a pirates i petits tirans, l'acompanya un tàrtar anomenat Karakan, aquest és molt alt i gros, parla poc i quan està content fa un crit d'alegria repetint "Upi!Upi!". També l'acompanya Sing-li, d'origen xines, aquest és el cervell del grup, ja que és qui programa i preveu els plans d'acció, per desplaçar-se ho fa a lloms d'un iac. El quart membre maculi del grup, és Ivan, un noi jove que aconsegueix sobreviure a un atac perpetrat pels kurds al seu poble nadiu. La protagonista femenina Sankara és filla d'un cap mongol i està obsessionada a casar-se amb el Cosaco Verde, però aquest no li fa gens de cas, una altra de les seves obsessions és tallar-li la cueta a Sing-li, ja que els seus proverbis xinesos la desesperant.
El Cosaco Verde, viu les seves aventures a l'Àsia central entre els grans rius russos, Volga, el Don, el Kama, l'Okà el Dvinà Septentrional i la serralada dels Urals en algunes ocasions també han anat a terres americanes, el Canada, Alaska i fins i tot al Far West on va conèixer i fer amistat amb el llegendari Buffalo Bill.

## Trajectòria editorial

Publicacions i series on s'ha publicat el Personatge
| Publicació | Any de Publicació | Editorial | Col·lecció | Enquadernació | Mides | Números | Pagines | Notes |
| El Cosaco Verde | 1960-1963 | Editorial Bruguera, S.A. | Super Aventuras / Colección Super Aventuras | Quadern amb Grapa | 17 x 24 cm. | 146 | 12 | 144 ordinaris mes 2 d'extraordinaris |
| El Cosaco Verde | 1994 ? | Ediciones B, S.A. | Super Aventuras / Colección Super Aventuras | Quadern amb Grapa | 17 x 24 cm. | 149 | 12 | 144 ordinaris mes 2 extraordinaris mes 3 variants |
| El Cosaco Verde | 1995 - 1996 | Ediciones B, S.A. | Super Aventuras / Colección Super Aventuras | Llibre Cartone | 17 x 24 cm. | 3 | 484 mes cobertes | 3 ordinaris |

## Referències

* 1 2 3 Pieras, Joan. Antologia del Còmic Espanyol 1915/1965, 1995. ISBN 99920-1-107-6. (català)
* ↑ «COSACO VERDE, EL (1960, BRUGUERA) - (fixa a Tebeosfera)» (en castellà). [Consulta: 12 juliol 2017].
# Je ne chante pas pour passer le temps

Je ne chante pas pour passer le temps (en català: No canto per passar el temps) és una cançó de Jean Ferrat editada el 1965. Va ser escrita i composta en resposta al poema de Louis Aragon, musicat i interpretat per Léo Ferré títolat en el sentit contrari: Je chante pour passer le temps, aparegut el 1961.
Altres intèrprets se'n fet seva la cançó de Ferrat: Isabelle Aubret i Natacha Ezdra.

## Enllaços externs

* Jean Ferrat canta Je no chante pas pour passer le temps
# Domitius

Domitius és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels nestícids (Nesticidae). Fou descrit per primera vegada l'any 2018 per Ribera.
Les espècies d'aquest gènere són cavernícoles i viuen en coves a Itàlia, Espanya i Portugal.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog, a desembre de 2018, hi ha 7 espècies:
* Domitius baeticus (López-Pancorbo & Ribera, 2011) (Espanya)
* Domitius luquei (Ribera & Guerao, 1995) (Espanya)
* Domitius lusitanicus (Fage, 1931) (Portugal)
* Domitius menozzii (Caporiacco, 1934) (Itàlia)
* Domitius murgis (Ribera & De Mas, 2003) (Espanya)
* Domitius sbordonii (Brignoli, 1979) (Itàlia)
* Domitius speluncarum (Pavesi, 1873) (Itàlia)

## Referències

* 1 2 3 4 (anglès) World Spider Catalog: Domitius Ribera, 2018 en la família Nesticidae +base de dades
* 1 2 3 Ribera, C. (2018). A new genus of nesticid spiders from western European Peninsulas (Araneae, Nesticidae). Zootaxa 4407(2): 229-240. doi:10.11646/zootaxa.4407.2.4
# Leptolucania ommata

Leptolucania ommata és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Estats Units.

## Referències

* 1 2 «Leptolucania ommata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Hemigrammopetersius pulcher

Hemigrammopetersius pulcher és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-25 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Ja (el Camerun).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Poll, M., 1967. Revision des Characidae nains Africans. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 162: 1-158.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Elena Laumenskienė

Elena Laumenskienė (Radviliškis, 4 de juliol de 1880 - Vílnius, 24 de març de 1960) fou una pianista, professora i compositora lituana.
De 1892 a 1900, va estudiar piano a Vilnius amb F. Pšybilskaitė. El 1907 es va graduar al Conservatori de Moscou tenint per professors A. Hubert, Aleksandr Skriabin, Konstantin Igumnov). De 1908 a 1915, a Vilnius va ensenyar a l'escola de música privada de "Z. Jakubovskis", a la classe de piano, i més tard al departament de música de la Vilnius Music Society, de Vilnius. De 1915 a 1921 va viure a Moscou, va treballar a la Philharmonic Society Music School; va estudiar la composició privada amb Aleksandr Ilinski. De 1921 a 1933 i, des de 1933 a l'Escola de Música Kaunas i al Conservatori, de 1921 fins a 1930, Elena Laumenskienė va impartir estudis de piano privadament, i al llarg de la dècada dels anys trenta, al seu propi Conservatori del Poble. Des de 1940 va ser professora a l'Escola de Música de Secundària Vilnius, al Conservatori de Vilnius des de la seva creació, al 1945, i des de 1946 al Conservatori Estatal, que actualment és l'Acadèmia Lituana de Música i Teatre (LMTA).
Va actuar a Moscou, Vilnius, Kaunas... Va crear més de 300 temes entre cançons, romanços i peces per a piano. I entre els seus alumnes s'hi compten Juozas Antanavičius, Konstancija Brundzaitė, Bronius Jakubauskas, Vytautas Laurušas, Bronius Kutavičius o Algis Šimkus.

## Referències

* ↑ Medišauskienė, Danguolė «Elena Laumenskienė». Visuotinė lietuvių enciklopedija (Enciclopèdia Lituana Universal), 31-01-2007 [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ «„Klaros diena“: LRT KLASIKA ir LRT.LT pristato istorinį moterų, nusipelniusių muzikos kultūrai, dešimtuką» (en lituà). LRT. Ràdio i televisió nacional lituana, 13-09-2019. [Consulta: 11 maig 2020].
# Je sais tout

Je sais tout va ser una revista mensual francesa fundada per Pierre Lafitte el 1905. És coneguda per les obres de Maurice Leblanc i en particular per les aventures d'Arsène Lupin, que es van començar a publicar el 1907.
La revista apareixia el dia 15 de cada mes, però la seva publicació es va interrompre a partir de l'agost de 1914 fins a finals de 1914. El format de la revista era generalment de 17,5 per 24,5 cm, i contenia més de 100 pàgines. El logotip de la revista va ser creat per Jules-Alexandre Grün. Les xifres de difusió inicials es van estimar en aproximadament 250.000 exemplars. La seu de la revista era a París.

## Les aventures d'Arsène Lupin

* Arsène Lupin, gentleman-cambrioleur, publicat en nou parts en els números 6, 11, 12, 13, 15, 16, 17, 18 i 28, des del juliol de 1905 fins al maig de 1907
* Arsène Lupin contre Herlock Sholmès, publicat en dues parts des del novembre de 1906 fins a l'octubre de 1907
* L'Aiguille creuse, publicat des del novembre 1908 fins al maig de 1909
* Les Confidences d'Arsène Lupin, publicat en nou parts des de l'abril de 1911 fins al juny de 1913

## Referències

* ↑ Dorothy Hoobler; Thomas Hoobler The Crimes of Paris: A True Story of Murder, Theft, and Detection. Little, Brown, 27 abril 2009, p. 47. ISBN 978-0-316-05253-5 [Consulta: 5 agost 2015].
* ↑ Antonio Gramsci. Prison Notebooks. Columbia University Press, gener 2011, p. 526. ISBN 978-0-231-13945-8 [Consulta: 5 agost 2015].
* ↑ Jeffrey C. Kinkley. Chinese Justice, the Fiction: Law and Literature in Modern China. Stanford University Press, 2000, p. 396. ISBN 978-0-8047-3976-4 [Consulta: 5 agost 2015].