OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Scioa

Scioa (nom italià de Xoa, Shoa o Shewa) fou un govern, districte o província de l'Àfrica Oriental Italiana creada el 1939 i que va existir fins al 1941. L'Àfrica Oriental Italiana es va formar el 15 de gener de 1935 per la unió de les colònies d'Eritrea i Somàlia Italiana. El 3 d'octubre de 1935 els italians van envair Abissínia (Etiòpia) que fou formalment annexionada pel Regne d'Itàlia el 9 de maig de 1936 quedant incorporada a l'Àfrica Oriental Italiana; l'1 de juny següent es va establir una nova divisió interna per la qual es van crear sis districtes o províncies: Eritrea (a la que es va agregar la regió etiòpica de la Província de Tigre), Somàlia Italiana (a la que es va agregar la regió etiòpica de l'Ogaden), Galla-Sidama (país dels oromos i sud d'Etiòpia), Harar (nord-est d'Etiòpia), Amhara (nord-oest) i Addis Abeba (centre). Els districtes de Galla-Sidama i Amhara van perdre una part del seu territori l'1 de gener de 1939, que fou agregat al districte d'Addis Abeba, que va formar el nou districte de Scioa. El 5 d'abril de 1941 Addis Abeba fou ocupada pel britànics.
* Escut de Scioa des de 1939
* Escut d'Addis Abeba 1936-1938

## Governadors
### Governació d'Addis Abeba

* Giuseppe Bottai (1895 - 1959) 5 de maig de 1936 - 27 de maig de 1936
* Alfredo Siniscalchi (1885 - 1964) 1 de juny de 1936 - 23 de setembre de 1938
* Francesco Camero Medici (1896 - 1946) 23 de setembre de 1938 - 31 de desembre de 1938

### Governacio de Scioa

* Enrico Cerulli (1898-1988) 1 de gener de 1939 - 5 de maig de 1939
* Guglielmo Nasi (1879-1971) 5 de maig de 1939 - 2 de juny de 1940
* Giuseppe Daodice di Daodicca (1882 - 1952) 2 de juny de 1940 - 3 d'abril de 1941
* Agenore Frangipani dei marchesi di Mileta (1876 - 1941), interí, 3 d'abril de 1941 - 6 d'abril de 1941

## Bibliografia

* Worldstatesmen
* Annuario Generale 1940, Consociazione Turistica Italiana, Milà, 1940
# Xanca becclara

La xanca becclara (Grallaria carrikeri) és una espècie d'ocell de la família dels gral·làrids (Grallariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial dels Andes, del nord del Perú.

## Referències

* ↑ «Xanca becclara». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Prisc (historiador)

Prisc (en llatí Priscus, en grec Πρίσκος) fou un dels principals historiadors i sofistes romans d'Orient del segle v, conegut amb el malnom de Panites perquè era nadiu de Panium a Tràcia.
De la seva vida en general es coneix molt poca cosa, però se sap més del període en què fou ambaixador de Teodosi II a la cort d'Àtila (445-447). Més tard va negociar diversos acords per l'emperador Marcià a Egipte i Aràbia. Va morir el 471.
Va escriure sobre la seva ambaixada davant d'Àtila amb força detalls sobre la vida del rei dels huns, obra en vuit volums, segons Suides, que porta el títol de Ιστορία Βιζαντικὴ καὶ κατὰ ̓Αττήλαι (coneguda com la Història Bizantina) de la qual només una part es conserva. La seva descripció d'Àtila, la seva cort, i la recepció que van fer als ambaixadors romans és una font històrica valuosa, i els seus escrits són inusualment imparcials i objectius. Suides diu que també va escriure Μελεταὶ ̔Ρητορικαί, Declamationes Rhetoricae and Epistolae, obra que s'ha perdut. Jornandes i Juvenc, autor d'una biografia d'Àtila, van treure molta informació de l'obra de Prisc.

## Referències

* ↑ Priscus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 525-526
# Rachel Maddow

Rachel Anne Maddow (Castro Valley, Califòrnia, 1 d'abril de 1973) és una presentadora de televisió, comentarista política i escriptora estatunidenca. Presenta un programa de televisió nocturn, The Rachel Maddow Show, a MSNBC. El seu programa de ràdio associat que duu el mateix nom s'emet a Air America Radio. Maddow és la primera presentadora obertament homosexual a presentar un gran programa de notícies en horari de màxima audiència als Estats Units. Té un doctorat en política per la Universitat d'Oxford.
Preguntada sobre el seu posicionament polític per Valley Advocate, Maddow va respondre: "Sóc indubtablement una liberal, el que significa que estic gairebé en total acord amb la plataforma del partit republicà de l'època d'Eisenhower."

## Obra publicada

* Maddow, Rachel. Drift: The Unmooring of American Military Power. Crown, 2012. ISBN 978-0-307-46098-1. Drift: The Unmooring of American Military Power. Crown. ISBN 978-0-307-46098-1.

## Referències

* ↑ Rachel Maddow «Pope rebukes conservative activist cardinal with demotion». MSNBC, 11-11-2014.
* ↑ West Cummington «Weekday Bantering is Balanced by Quiet New England Weekends». Eric-Goldscheider.com, 24-02-2005.
* ↑ Maddow pronounces her name, rhyming with "shadow" here
* ↑ Adler, Margot (October 23, 2008).
* ↑ Caroll, Jon (August 11, 2009).
* ↑ Weisbert, Julie (August 23, 2007).
* ↑ "Maddow the first out News Anchor of a prime-time news program" Arxivat 2013-01-27 a Wayback Machine.
* ↑ Johnson, Ted (March 6, 2009).
* ↑ "Olbermann welcomes Rachel Maddow to MSNBC". lgbtQnews.
* ↑ Whitehill, Simcha (December 18, 2008).
* ↑ Sturm, Tom (May 6, 2010).

## Enllaços externs

* Rachel Maddow - Lloc web oficial
# Alexandre Dubuque

Alexandre Dubuque (Moscou, 20 de febrer de 1812 $^{(Julià)}$ - Moscou, 8 de gener de 1898), nascut Aleksandr Ivànovitx Diubiuk, rus: Александр Иванович Дюбюк, fou un pianista, compositor i mestre rus d'origen francès.

## Biografia

El seu pare era refugiat de la Revolució Francesa, que havia fugit a Rússia. Va ser alumne de John Field, i posteriorment, al Conservatori de Moscou o en classes particulars, fou professor de piano de Mili Balàkirev i Nikolaï Zverev,i també de Herman Laroche, Leonid Malaixkin i Nikolai Kaixkin.
Balakirev va dir: <Si sóc capaç de tocar el piano, dec de completament les deu lliçons que vaig prendre amb Dubuque>.
Va escriure "Tècnica de piano" publicada el 1866 i que va tenir diverses reedicions, considerades com el manual del conservatori i les seves memòries de Field. Descansa al cementiri de Vagankovo.

## Obres

A part d'un gran nombre de peces per a piano i estudis, Dubuque és l'autor de nombroses transcripcions (sobretot al voltant de quaranta de Franz Schubert) i romanços per a veu i piano. També és l'arranjador de cançons populars russes i melodies gitanes, sobretot Col·lecció de cançons russes amb variacions per a piano (1855).
Una de les seves obres més famoses és Ne brani menya rodnaya (No em renyis, la meva estimada), interpretada per Léon Theremin a la dècada de 1950[6] i, posteriorment, per Kaia Galina Urb amb Heiki Matlik. Els seus romanços eren al repertori de molts cantants, inclòs Fiódor Xaliapin.

## Referències

* ↑ (es) "GHCD 2250/51/52/53 Llegat rus Georgi Vinogradov" [arxiu], Guild GmbH; Moskau 314b; 8262 Ramsen, Suïssa (consultat el 6 de maig de 2009)
* 1 2 Cançons romàntiques russes/Kaia Urb, CD Heiki Mätlik "[arxiu], CD Univers (accedit el 6 de maig de 2009)
* 1 2 Max Harrison, Rachmaninoff: vida, obres, enregistraments, Continuum International Publishing Group,2006, 13 pàg. (ISBN 978-0-8264-9312-5)
* ↑ "Biografia de Mili Alekséievitx Balàkirev", Naxos (consultada el 6 de maig de 2009)
* ↑ "Mili Alekséievitx Balàkirev", Naxos (consultada el 6 de maig de 2009)
* ↑ Victor Seroff (traduït de l'anglès per Michel Bourdet-Pleville), Rachmaninoff, París, Robert Laffont, coll. "Col·lecció musical", 1954, 271 pàg. (OCLC 491 739 145, fitxa BNF nº FRBNF 32627223), p. 22.
# Shosanbetsuïta

La shosanbetsuïta és un mineral de la classe dels elements natius. Rep el nom del riu Shosanbetsu, al Japó, la seva localitat tipus.

## Característiques

La shosanbetsuïta és un aliatge natural de fórmula química Ag₃Sn. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, sent publicada l'any 2021. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu Nacional de la Natura i la Ciència de Tòquio (Japó), amb els números d'espècimen: nsm-m46178 i m46179.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Minamichiyoda, a la localitat japonesa de Shosanbetsu, al districte de Tomamae (Subprefectura de Rumoi, Hokkaidō), on es troba formant una crosta al voltant de grans de yuanjiangita, d'un gruix màxim de ~4 μm. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Shosanbetsuite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 març 2022].
* ↑ Nishio–Hamane, Daisuke; Saito, Katsuyuki «Au(Ag)–Sn–Sb–Pb minerals in association with placer gold from Rumoi province of Hokkaido, Japan: a description of two new minerals (rumoiite and shosanbetsuite)». Journal of Mineralogical and Petrological Sciences, 116, 5, 2021, pàg. 263–271. DOI: doi:10.2465/jmps.210829 [Consulta: 11 octubre 2022].
# Ralbitz-Rosenthal

Ralbitz-Rosenthal (alt sòrab: Ralbicy-Róžant) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Es troba a 10 kilòmetres a l'oest de Kamenz. El 2001 el 84,34% eren sòrabs.

## Fills il·lustres

* Gottfried August Homulius (1714-1785) compositor i organista.

## Districtes

* Cunnewitz (Konjecy), 257 h.
* Gränze (Hrańca), 54 h.
* Laske (Łask), 81 h.
* Naußlitz (Nowoslicy), 124 h.
* Neu-Schmerlitz (Nowa Smjerdźaca), eine h.in
* Ralbitz (Ralbicy), 344 h.
* Rosenthal (Róžant), 253 h.
* Schmerlitz (Smjerdźaca), 175 h.
* Schönau (Šunow), 296 h.
* Zerna (Sernjany), 179 h.
# Tocata y fuga de Lolita

Tocata y fuga de Lolita és una pel·lícula de 1974 dirigida per Antonio Drove.

## Argument

Carlos, un vidu de quaranta anys, viu amb la seva filla Lolita i amb la seva germana Merche. Carlos és candidat a procurador en Corts, per la qual cosa viatja amb freqüència fora de Madrid. En un d'aquests viatges, es veu obligat a tornar precipitadament quan la seva germana li comunica que la seva filla ha marxat de casa per a viure amb unes amigues. En lloc d'escandalitzar-se, Carlos es fica en el món juvenil de la seva filla i els seus amics, entre els quals es troba Nicolai, un hippie bohemi, xicot de Lolita. Aquesta li diu al seu pare que Nicolai és promès d'Ana, i no li conta que viu en el mateix apartament que elles. Així, Carlos, que està interessat per Ana, s'introdueix en el grup, fins i tot es vesteix com ells per a conquistar Ana.

## Repartiment

* Arturo Fernández - Carlos
* Amparo Muñoz - Lolita
* Francisco Algora - Nicolai
* Enriqueta Carballeira - Rosa
* Manuel Alexandre - Antonio Azón
* Pauline Challenor -Ana
* María Luisa Merlo - Olga
* Laly Soldevila - Merche

## Producció

Va estar subscrita pel productor José Luis Dibildos qui va finançar una sèrie de pel·lícules a través de la productora Àgata Films, en un intent de fer un cinema socialment compromès però que fora comercial. Evitant caure en el recurs del riure fàcil creant personatges amb una psicologia molt marcada, la pel·lícula critica la hipocresia sexual de la societat sumant-se a la resta de la sèrie de comèdies crítiques amb les convencions socials on es troben tan variats com la immigració (Españolas en París), el masclisme (La mujer es cosa de hombres), o la publicitat (Vida conyugal sana).

## Premis

30a edició de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics
| Categoria | Candidat | Resultat |
| Millor actor | Francisco Algora | Guanyador |
| Premi revelació | Antonio Drove | Guanyador |

## Referències

* ↑ Tocata y fuga de Lolita a Historia de nuestro cine, rtve.es
* ↑ Tocata y fuga de Lolita a fotogramas.es
* ↑ Tocata y fuga de Lolita (1974) ¿diferencias generacionales o choque entre dos Españas? Arxivat 2019-05-02 a Wayback Machine. per Ana Asión Suñer A: IV Congreso Internacional Historia, arte y literatura en el cine en español y portugués: estudios y perspectivas: Salamanca, 28-30 de junio de 2017 / coord. por Esther Gambi Giménez; María Marcos Ramos (ed. lit.), 2017, págs. 185-199]
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1974». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 22 desembre 2018].
# Scoloplax baskini

Scoloplax baskini és una espècie de peix de la família Scoloplacidae i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,6 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 25-27.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Aripuanã (afluent del riu Madeira al Brasil).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bailey R. M. & Baskin J. N., 1976. Scoloplax dicra, a new armored catfish from the Bolivian Amazon. Occas. Pap. Mus. Zool. Univ. Mich. Núm. 674. 1-14.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Rocha, M.S., de Oliveira, R.R. & Rapp Py-Daniel, L.H., 2008. Scoloplax baskini: a new spiny dwarf catfish from rio Aripuanã, Amazonas, Brazil (Loricarioidei: Scoloplacidae). Neotropical Ichthyology, 6 (3): 323-328.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schaefer, S. A., S. H. Weitzman i H. A. Britski, 1989: Review of the neotropical catfish genus Scoloplax (Pisces: Loricarioidea: Scoloplacidae) with comments on reductive characters in phylogenetic analysis. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 141: 181-211.
* Schaefer, S.A., 2003: Scoloplacidae (Spiny dwarf catfishes). p. 310-311. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Xonotlita

La xonotlita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany i dona nom al grup de la xonotlita. Va ser anomenada així l'any 1866 per Karl Friedrich August Rammelsberg en honor del lloc on va ser descoberta, la localitat de Tetela de Xonotla, a l'estat de Puebla (Mèxic).

## Característiques

La xonotlita és un silicat hidroxilat de calci, amb fórmula Ca₆Si₆O$_{17}$(OH)₂. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses: ferro, manganès i aigua. Cristal·litza en el sistema monoclínic, i la seva duresa a l'escala de Mohs és de 6,5. Alguns exemplars rars poden ser emprats com gemma en joieria.

## Formació i jaciments

Es troba en filons en roques serpentines o en zones de metamorfisme de contacte en roques calcàries. Sol trobar-se associada a altres minerals com: tobermorita, clinoedrita, wol·lastonita, diòpsid, taumasita, laumontita, estibina o apofil·lita.

## Grup de la xonotlita

El grup de la xonotlita està integrat per quatre espècies minerals:
| Espècie | Fórmula |
| Chivruaiïta | Ca₄(Ti,Nb)₅(Si₆O$_{17}$)₂(OH,O)₅·13-14H₂O |
| Haineaultita | (Na,Ca)₅Ca(Ti,Nb)₅(Si₆O$_{17}$)₂(OH,F)₈·5H₂O |
| Xonotlita | Ca₆Si₆O$_{17}$(OH)₂ |
| Zorita | Na₈(Ti,Nb)₅(Si₆O$_{17}$)₂(OH,O)₅·14H₂O |

## Referències

* ↑ «Xonotlite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 juliol 2015].
* 1 2 «Xonotlite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 juliol 2015].
# Sokólie

Sokólie (en rus: Соколье) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 140 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Ricard Ferrando Rey

Ricard Ferrando Rey (Barcelona, 7 de febrer de 1907 - Miami, 6 de febrer de 1996) va ser un atleta i ciclista català.
Va destacar com corredor de mig fons, arribant a proclamar-se campió de Catalunya en la prova dels 1.500 metres llisos, corrent amb el club AE Tagamanent. L'any 1926 es va veure involucrat en un tema de llicències duplicades i fou sancionat amb un any de suspensió. L'agost de 1927 anuncià que abandonava la pràctica de l'atletisme per dedicar-se al ciclisme.
En ciclisme va córrer professionalment entre 1928 i 1935. Membre de l'Agrupació Ciclista Montjuïc, esdevé professional a partir de 1927. Va guanyar el Trofeu Masferrer el 1935. També establí alguns records com el català de l'hora a Vilafranca del Penedès el 1947 i el rècord espanyol de 100 km individual en pista. Posteriorment va emigrar a Amèrica, primer a Buenos a Aires, i després als Estats Units, on va morir. El 1965 va fer un viatge a Espanya, durant el qual els antics companys ciclistes li van retre homenatge.

## Palmarès
### Atletisme

* Campionat de Catalunya - 1.500 metres llisos: 1926

### Ciclisme

* 1928
** 8è a la Volta a Catalunya
* 1932
** 3r al Trofeu Masferrer
* 1933
** 3r al Gran Premi de Biscaia
* 1935
** 1r al Trofeu Masferrer

## Referències

* ↑ «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «El veredicte de la F.C. d'A.». La Veu de Catalunya, 18-11-1926. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Ferrando, cansat d'actuar aquesta temporada, es retira de l'atletisme per dedicar-se al ciclisme». L'Esport català, 08-08-1927. [Consulta: 7 abril 2024].
* 1 2 «Ricard Ferrando Rey». Enciclopèdia de l'esport català. enciclopedia.cat. [Consulta: 5 agost 2023].
* 1 2 «Ricardo Ferrando en España. Los corredores ciclistas de su época le dedican una cena el próximo sábado». El Mundo Deportivo, 11-11-1965.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Tomaso Montanari

Tomaso Montanari (15 d'octubre de 1971) és un historiador de l'art, acadèmic i assagista italià, rector de la Università per Stranieri di Siena, des del 2021.

## Biografia

Va néixer a Florència i allí va assistir al liceo classico Dante, abans de graduar-se a la Universitat de Pisa i estudiar al costat de Paola Barocchi a la Scuola Normale Superiore di Pisa. Va esdevenir professor ordinari d'Història de l'Art Modern a la Università per Stranieri di Siena abans d'ensenyar a la Università della Tuscia, la Università de Roma II i la Università de Nàpols Frederic II.
Destaca com un dels autors més autoritzats sobre l'art barroc occidental, sobre el qual ha escrit més d'un centenar d'assajos en revistes acadèmiques i per a editorials destacades. És president del comitè tècnic científic de belles arts del Ministeri de Cultura d'Itàlia. També és membre del comitè científic dels Uffizi, del comitè editorial de la revista Prospettiva i del jurat del Premi Sila.
Escriu per a Il Fatto Quotidiano i la columna 'Ora d'Arte' per a Il Venerdì di Repubblica. Es considera un "catòlic radical", influït per les idees de Lorenzo Milani.

## Periodisme
### Premsa escrita

* Corriere Fiorentino (fins al 2013);
* Corriere del Mezzogiorno (2013-2014);
* la Repubblica (2014-2018);
* HuffPost Itàlia (2015-2018);
* Il Fatto Quotidiano (des de 2018);

### Revistes

* Il Venerdì di Repubblica (dal 2014);
* MicroMega (dal 2013);
* Alteconomia (dal 2016).

## Referències

* ↑ «Ricerca avanzata per docenti» (en italià). Cerca Università. [Consulta: 27 febrer 2017].
* ↑ «Comitato Scientifico» (en italià). Portale amministrazione trasparente - Le Gallerie degli Uffizi. [Consulta: 6 març 2020].
* ↑ «Contatti» (en italià). Prospettiva. Rivista di storia dell'arte antica e moderna. [Consulta: 6 març 2020].
* ↑ «La giuria» (en italià). Premio Sila '49. [Consulta: 6 març 2020].
* ↑ Flores d'Arcais, Paolo. «Tomaso Montanari: “Sotto attacco perché antifascista”» (en italià). MicroMega, 31-08-2021. [Consulta: 1r setembre 2021].
# Xop del Molí del Bou

El Xop del Molí del Bou (Populus x canadensis) és un pollancre del Canadà exuberant que es troba a l'Espluga de Francolí (la Conca de Barberà), el qual és un dels polls canadencs més grans de tot Catalunya.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 4,18 m.
* Perímetre de la base del tronc: 4,79 m.
* Alçada: 24,53 m.
* Amplada de la capçada: 21,25 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 398 m.

## Entorn

Es troba en una horta amb ribera fèrtil, anomenada l'horta de Baix, on hi ha una petita séquia just al costat del pollancre i una bassa amb un vell molí fariner abandonat. Hi són comuns les oliveres, les nogueres i algun altre fruiter. Hi ha força plantes aquàtiques (salicària, creixen, llentia d'aigua, canyaferla i cua de cavall). Pel que fa a les herbes comunes, hi creix ortiga, tomaquera del diable, évol, margall, cugula, rosella, morella de paret, mercurial, amarant, herba dels leprosos, esbarzer i heura amb una interessant orquídia que la parasita, el frare de l'heura (Orobanche hederae). Hi són comuns dos tipus de caragols, força preuats a les caragolades de la zona: el vinyal (Otala punctata) i la carragina (Pseudotachea splendida). La fauna vertebrada més comuna està formada per la granota verda, el gafarró, la cadernera, l'oreneta i l'oreneta cuablanca.

## Aspecte general

En general, té un aspecte vigorós: n'és un senyal que suportés un petit huracà que va tombar multitud d'arbres a l'Espluga de Francolí el 31 d'agost del 1994. No s'aprecien ni ferides ni sequera al tronc, tot i que un dels ulls de creixement sí que està sec, segurament des de fa uns quants anys. També s'hi observa activitat bacteriana en alguna ferida mal tancada. L'estat del verd de l'arbre, però, és correcte. Hi ha diverses gales de cinípids a les fulles i alguns fitòfags, però no malmeten la salut de l'arbre.

## Observacions

Està situat al peu d'una séquia que porta aigua als regants i, per això, té un creixement favorable per l'elevada disponilitat d'aigua. És un arbre d'ombra per a la gent que treballa a l'horta: a l'estiu troben sota la capçada l'aixopluc d'ombra necessari per a fer els espais de repòs i recuperació.

## Accés

Des de la carretera N-240 (que va de Montblanc a l'Espluga de Francolí) cal prendre la carretera TV-7001, la qual dona accés al poble. Just uns 100 metres abans d'arribar al pont que hi ha a l'entrada del poble, veurem, a la nostra esquerra, un mur mig enrunat amb un caminet. L'agafem i just al final del mur ja albirarem el gran pollancre sencer, ja que es veu perfectament des de la carretera. GPS 31T 0342016 4584394.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 118-119.

## Enllaços externs

* Arbres Singulars (català)
* Facebook (català)
# Alan Gibson

Alan Gibson (London, Ontario, Canadà, 28 d'abril de 1938 − Londres, Regne Unit, 5 de juliol de 1987) va ser un director de cinema canadenc.

## Filmografia

Les seves pel·lícules més destacades són:
* 1965: 199 Park Lane (sèrie TV)
* 1966: A Separate Peace (TV)
* 1966: Eh, Joe? (TV)
* 1968: Journey to Midnight
* 1969: The English Boy (TV)
* 1970: Crescendo
* 1970: Goodbye Gemini
* 1971: The Silver Collection (TV)
* 1972: Dràcula 72 (Dracula A.D. 1972)
* 1974: The Playboy of the Western World (TV)
* 1974: The Satanic Rites of Dracula
* 1976: Dangerous Knowledge (TV)
* 1977: Checkered Flag or Crash
* 1979: Churchill and the Generals (TV)
* 1980: The Two Faces of Evil (TV)
* 1982: A Woman Called Golda (TV)
* 1982: Witness for the Prosecution (TV)
* 1984: El dia d'en Martin (Martin's Day)
* 1984: Helen Keller: The Miracle Continues (TV)
* 1987: The Charmer (fulletó TV)

## Referències

* ↑ «biografia d' Alan Gibson». IMdb.
* ↑ «filmografia d' Alan Gibson». The New York Times.