OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Borgerlige Partisaner

Borgerlige Partisaner (BOPA) va ser un grup de la Resistència danesa format per militants comunistes que es va constituir després de l'ocupació de Dinamarca per l'Alemanya Nazi durant la Segona Guerra Mundial. El grup va comptar amb un total d'aproximadament 125-175 membres que van dur a terme més de 1.000 accions. Trenta-nou dels membres del grup hi van deixar la vida.

## Història

Quan el 1942 el Partit Comunista de Dinamarca va ser prohibit per les autoritats alemanyes, els comunistes van organitzar per tot el país petites cèl·lules de sabotatge formades principalment per veterans de les Brigades Internacionals de la Guerra Civil espanyola. Com que les armes eren escasses, empraven gasolina i mistos en operacions a petita escala. BOPA també va dur a terme atacs a instal·lacions militars alemanyes, va fer accions secundàries com robatoris d'armes i explosius o alliberament de companys detinguts.
El 25 de gener de 1943, un grup d'estudiants, a qui abans se'ls havia denegat la l'ingrés, va incendiar un estoc d'aparells d'escolta alemanys a la seu de l'empresa Dansk Industri Syndikat a Gentofte mitjançant un ampolla d'alcohol. Arran d'aquest fet els estudiants van ser acceptats al grup, que va canviar el seu nom de l'original KOPA (Kommunistiske Partisaner) a Borgerlige Partisaner (BOPA, «Civil Partisans»). El nou nom va ser utilitzat al principi en broma pels antics membres, ja que borgerlig en danès també significa «conservador», però de seguida es va convertir en el nom més utilitzat.
Les operacions de sabotatge van créixer en magnitud a mesura que s'incorporaven al grup persones amb coneixements de possibles objectius. Els joves aprenents de les grans fàbriques van resultar especialment útils per a identificar objectius que proveïen la Wehrmacht. Les cèl·lules van atacar fàbriques com Burmeister & Wain i Riffelsyndikatet el 1943, Global el 1944 i Always el 1945.

## Referències

* ↑ «Danish Resistance during the Holocaust www.HolocaustResearchProject.org». [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ Børge Houmanns efterskrift i BOPA Sabotage af Børge Brandt og Kaj Christiansen. Sirius 1968
* ↑ Scherfig, Albert. «Første sabotageaktion efter samarbejdspolitikkens sammenbrud» (en danès), 01-09-2015. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «www.stengun.dk BOPA», 07-09-2007. Arxivat de l'original el 2007-09-07. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «BOPA: En sabotageorganisation I», 01-09-2006. Arxivat de l'original el 2006-09-01. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «Historisk Atlas» (en danès). [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «11. Industriesabotage» (en anglès britànic), 11-12-2020. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «Attack on the NÜRNBERG in 1945». [Consulta: 27 desembre 2023].
# Vila-seca (Riner)

Vila-seca és una masia situada al municipi de Riner, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 1.110.
# Artèria cubital

L'artèria cubital (o artèria ulnar) és l'artèria principal i medial de l'avantbraç. Neix de l'artèria braquial i acaba a l'arc palmar superficial, que s'uneix amb la branca superficial de l'artèria radial. És palpable a la cara ventral i medial del canell.
Al llarg del seu curs, s'acompanya d'una vena o venes cubitals.
L'artèria cubital, la més gran de les dues branques terminals de la braquial, comença una mica per sota del colze a la fossa cubital i, passant obliquament cap avall, arriba al costat cubital de l'avantbraç en un punt aproximadament a mig camí entre el colze i el canell. Després recorre la vora cubital fins al canell, travessa el lligament transvers del carp, situant-se a la cara radial de l'os pisiforme, i immediatament més enllà d'aquest os es divideix en dues branques, que entren en la formació de l'arc palmar superficial i del profund.

## Branques
### A l'avantbraç

* Artèria recurrent cubital anterior,
* Artèria recurrent cubital posterior,
* Interòssia comuna és molt curta, al voltant d'1 cm, i dona lloc a les artèries interòssies anterior, posterior i recurrent i
* prop del canell desprèn la branca carpiana palmar que és la contribució cubital a l'arc carpià palmar i també dona una branca carpiana dorsal que és la contribució cubital a l'arc carpià dorsal.

### A la mà

* Branca palmar profunda de l'artèria cubital que travessa els músculs hipotènars fins a l'anastomosi amb l'arc palmar profund que està format principalment per l'artèria radial i
* la branca terminal de l'artèria cubital ha de formar llavors l'arc palmar superficial.

## Relacions

A la seva meitat superior, està situada profundament i coberta pel pronador rodó, palmar major, palmar menor i flexor comú superficial dels dits; es troba sobre el braquial i flexor comú profund dels dits.
El nervi medià està en relació amb el costat medial de l'artèria durant uns 2,5 cm. i després travessa el vas, estant separat d'ell pel cap cubital del pronador rodó.
En la meitat inferior de l'avantbraç es troba sobre el flexor comú profund dels dits, està coberta pel tegument i les fàscies superficials i profundes, i col·locada entre el cubital anterior i el flexor comú superficial dels dits.
Va acompanyada de dues venes satèl·lits, i està superposada en el seu terç mitjà pel cubital anterior; el nervi cubital es troba a la part medial dels dos terços inferiors de l'artèria, i la branca cutània palmar del nervi descendeix per la part inferior del vas fins al palmell de la mà.
# Transposició de Dimroth

La transposició de Dimroth és una reacció orgànica en la que certs 1,2,3-triazols intercanvien substituents en el nitrogen endocíclic amb el exocíclic. Aquesta reacció va ser descoberta l'any 1909 per Otto Dimroth.
Si R és un grup fenil, la reacció es duu a terme en piridina en ebullició al llarg de 24 hores.
Aquest tipus de triazol té un grup amino en la posició 5. Després de l'obertura de l'anell amb un intermediari diazo, la rotació de l'enllaç carboni-carboni és possible amb la migració [1,3] d'un protó.
Certes 1-alquil-2-iminopirimidines també mostren aquest tipus de transposició.
El primer pas és una reacció d'addició d'aigua, seguit de l'obertura de l'anell del hemiaminal per obtenir el amino-aldehid i finalitzant amb el tancament de l'anell.

## Referències

* ↑ Gilchrist, T. L. Heterocyclic chemistry. Bath: The Bath Press, 1985. ISBN 0-582-01421-2.
* ↑ Dimroth, O «Ueber intramolekulare Umlagerungen. Umlagerungen in der Reihe des 1, 2, 3-Triazols». Justus Liebig's Annalen der Chemie, 364, (2), 1909, pàg. 183 - 226. DOI: 10.1002/jlac.19093640204.
* ↑ Dimroth, O.; Michaelis, W «Intramolekulare Umlagerung der 5-Amino-1,2,3-triazole». Justus Liebig's Annalen der Chemie, 459, (1), 1927, pàg. 39 - 46. DOI: 10.1002/jlac.19274590104.
* ↑ Dimroth, O «Mittheilungen Ueber eine Synthese von Derivaten des 1.2.3-Triazols». Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft, 35, (1), 1902, pàg. 1029 - 1038. DOI: 10.1002/cber.190203501171.
* ↑ Organic Syntheses Coll. Vol. 4, 1963, p. 380.
# Anja Dittmer

Anja Dittmer (Neubrandenburg, 22 de setembre de 1975) és una esportista alemanya que va competir en triatló, guanyadora de dues medalles en el Campionat Europeu de Triatló, or en 1999 i plata en 2006.

## Palmarès internacional

Campionat Europeu :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 1999 | Funchal ( Perú) | 1 | Individual |
| 2006 | Autun ( França) | 2 | Individual |

## Referències

* ↑ «Anja Dittmer» Arxivat 2012-11-10 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Anja Dittmer» en la pàg. web de la ITU (anglès)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2007-04-27 a Wayback Machine.
# Ca n'Arpa (Sant Joan de Mollet)

Ca n'Arpa és una obra de Sant Joan de Mollet (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un casal urbà de planta rectangular i coberta de teula a dues vessants. Les parets són de pedra morterada i la façana principal és arrebossada i pintada. Les obertures individuals amb llosana de pedra i baranes de ferro forjat
Aquest edifici havia era antigament un conegut hostal i a partir de 1858, amb la nova construcció de la carretera, competeix amb l'Hostal Gran de Flaçà per obtenir la clientela.

## Referències

* 1 2 «Ca n'Arpa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Vila-seca de Sausens

Vilaseca-Landa (en francès Villesèquelande) és un municipi del departament de l'Aude a la regió francesa d'Occitània.
# Arxipreste de Talavera

Alfonso Martínez de Toledo (Toledo, 1398-1470?) més conegut com a Arxipreste de Talavera, va viure a Aragó i va ser un dels grans escriptors més reconeguts del primer Renaixement. De noble família, va arribar a ser capellà personal del rei i durant tota la seva vida estigué acompanyat de polèmica per la seva vida marital.
El seu estil està ple de recursos humorístics i col·loquialismes i el seu ús del llenguatge oral influí poderosament en els autors posteriors, incloent-hi Fernando de Rojas. Destaca per les descripcions visuals, per la utilització d'enumeracions d'adjectius amb jocs de paraules i per la barreja de registres en un mateix fragment.
La seva obra principal, El Corbacho, està influïda per Boccaccio i durant segles va ser considerada un dels exemples de misogínia literària més rellevants de la seva època, fins al punt de provocar rèpliques per netejar la imatge de la dona, entre les quals destaca el Triunfo de las donas (1445) de Juan Rodríguez de la Cámara.

## Obres

* Vidas de San Isidoro y San Ildefonso
* Atalaya de las Crónicas
* Corbacho o Reprobación del amor mundano

## Referències

* ↑ «Arxipreste de Talavera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Trineu de vela

Un trineu de vela és tipus de vehicle esportiu i d'esplai, el seu disseny funcional és similar al d'un petit bot de vela, però equipat amb patins dissenyats per córrer sobre el gel. El trineu a vela s'utilitza per recórrer la superfície de llacs gelats durant l'hivern. En alguns trineus, s'hi adossa un "sidecar" per poder portar a passejar un acompanyant.

## Dissenys moderns

Els dissenys dels trineus de vela moderns en general utilitzen tres ganivetes de patins de gel sobre les que es recolza un marc triangular o en forma de creu amb la fulla per a controlar la direcció d'avançt. Les fulles estan fabricades de ferro o d'acer i tenen un cantell afilat a la seva zona on es recolza sobre el gel, fet que l'ajuda a evitar el lliscament lateral del trineu degut a la força que el vent imprimeix sobre les veles.
Una vegada que la força ha estat correctament suportada pel cantell de la fulla del patí, la força d'embranzida sobre la vela impulsa al trineu cap endavant. La potència d'embranzida és major com més elevada és la velocitat del trineu, fet que li permet al trineu desplaçar-se a velocitats molt més elevades que la del vent. Les úniques limitacions a la velocitat del trineu de vela són el vent, la fricció, la forma de la vela, la resistència de l'estructura del trineu, la qualitat de la superfície del gel i el grau de l'habilitat del pilot, l'estat atletic del pilot. Els trineus de vela poden caminar en direccions de fins a 7 graus respecte a l'direcció predominant aparent del vent.

## Competició

Es denomina Ice-boating a l'esport consistent en circular en trineus de vela i a les competències amb aquests vehicles. Un esport relacionat, és el que es disputa amb trineu terrestre, que utilitza una configuració composta d'un marc, amb rodes en comptes de patins. Els trineus de vela d'ús comú per a carreres solen ser per a una sola persona, però hi ha diversos tipus de trineus de vela de dos o més seients.
* IceOptimists
* International DN class iceboats at the start of a race in Znin, Poland
* Monotype XV

## Vegeu també

* Vela llatina
* Vehicle a vela

## Referències

* ↑ An elementary introduction to the relevant physics can be found at the bottom of the page Arxivat 2011-03-09 a Wayback Machine.
* ↑ See page 204 of Bethwaite, Frank. High Performance Sailing. Adlard Coles Nautical, 2007. ISBN 978-0-7136-6704-2.

## Enllaços externs

* "Speedy Iceboat Seats Four", December 1931, Popular Mechanics construction of typical 1930s iceboat.(anglès)
* Stockholm Iceyacht Club - Sweden. Founded 1901.
# Anja Niedringhaus

Anja Niedringhaus (Höxter, 12 d'octubre de 1965 - Tani, 4 d'abril de 2014) va ser una fotoperiodista alemanya que va treballar per a l'Associated Press (AP). Era l'única dona en un grup d'onze fotògrafs d'AP que va guanyar el Premi Pulitzer 2005 per a Breaking News Photography de la cobertura en la guerra de l'Iraq.
Niedringhaus havia treballat a l'Afganistan durant diversos anys, i el 4 d'abril de 2014, va ser assassinada mentre cobria les eleccions presidencials del 2014, quan un policia afganès va obrir foc contra el cotxe en què ella viatjava, que estava esperant en un lloc de control, part d'un comboi electoral.

## Carrera

Niedringhaus va començar a treballar a temps complet el 1990 com a reportera gràfica de l'European Pressphoto Agency (EPA) a Frankfurt (Alemanya). Com a cap de Fotografia de l'EPA, va passar els primers deu anys de la carrera cobrint les guerres a l'antiga Iugoslàvia.
El 2002, va passar a l'agència de notícies estatunidenca Associated Press, per a qui va treballar, entre d'altres països, a l'Iraq, Afganistan, la Franja de Gaza, Israel, Kuwait i Turquia. També va cobrir La cimera G-8 de Gènova (2001), els atemptats terrorista de Madrid del març de 2004 i els jocs Olímpics d'Atenes (2004).
El 23 d'octubre de 2005, en una cerimònia celebrada a Nova York, Niedringhaus va rebre el Premi al Valor de la International Womens Media Foundation (IWMF) de Periodisme, conjuntament amb Kathy Gannon. L'any 2012, Niedringhaus i Gannon, que ja havien treball de reporteres a l'Afganistan en diverses ocasions, van acompanyar l'exèrcit nacional afganès a les muntanyes de l'est del país; cap altre periodista estranger hi havia anat abans que elles.

## Mort

Anja Niedringhaus va ser assassinada, a l'edat de quaranta-vuit anys, en un atemptat a l'Afganistan, quan cobria les eleccions presidencials de 2014 del país. En el mateix cotxe viatjava Kathy Gannon, que va resultar ferida.

## Referències

* ↑ "The 2005 Pulitzer Prize Winners: Breaking News Photography".
* 1 2 3 «Anja Niedringhaus | 2005 Courage in Journalism Award» (en anglès). IWMF. [Consulta: 13 abril 2023].
* ↑ Anja Niedringhaus: Deutsche Fotografin in Afghanistan erschossen, zeit.de, retrieved 4 abril 2014 (en alemany)
* ↑ Edwards, Michael «Two foreign journalists shot in Afghanistan, one dead» (en anglès). ABC News, 04-04-2014.

## Enllaços externs

* «In memoriam: Anja Niedringhaus (1965—2014)». Error en el títol o la url.«».
# Ca n'Arcs

Ca n'Arcs és una masia del municipi de Sant Andreu de la Barca (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una masia de caràcter marcadament popular, d'estructura simple i teulada a dues vessants.

## Referències

* ↑ «Ca n'Archs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Al-Fat·h ibn Khàqan

Al-Fat·h ibn Khàqan (vers 815/816-861) fou un príncep de la dinastia local de Fergana, fill de Khàqan ibn Urtuj, cap de les forces turques centroasiàtiques que formaven la guàrdia del califa Al-Mútassim.
El califa Al-Mútassim el va adoptar quan tenia uns set anys i el va criar juntament amb el seu fill Al-Mutawàkkil. Aquest, quan va pujar al tron, el va nomenar kàtib (secretari) vers 846/847. En una data entre el 849 i el 851 fou superintendent a Samarra i el 856-857 governador d'Egipte, on va substituir el príncep Al-Múntassir. El 858/859 el califa l'anomenà el seu lloctinent a Damasc. Va morir a la nova capital, al-Mutawakkiliyya (també coneguda com al-Jafariyya) defensant el califa amb el seu propi cos contra els sicaris d'Al-Múntassir, la nit de l'11 de desembre del 861.

## Bibliografia

* Sourdel, Dominique. Le Vizirat Abbaside de 749 à 936 (132 à 224 de l'Hégire) (en francès). Damasc: Institut Français de Damas, 1959-1960.
# Brasilers de la Guaiana Francesa

Els brasilers de la Guaiana Francesa són un grup ètnic originari del Brasil establits a la Guaiana Francesa. Gairebé la meitat de tots els brasilers de França viuen a Guaiana Francesa, incloent molts que han creuat la frontera sense permís formal de França.
Igual que a Guyana i Surinam, molts són miners d'or. En 2008, segons l'Itamaraty, ja hi havia vora de 80 mil brasilers vivent a aquest departament d'ultramar francès, 20 mil dels quals són residents legals (formant el 10% de la població del territori) i, uns altres 50 mil residint il·legalment: és a dir, els brasilers constitueixen vora d'una quarta part de la població de la Guaiana Francesa.

## Immigració il·legal

La Guaiana Francesa segueix sent una destinació popular per als miners il·legals de Brasil per tres raons: el preu de l'or ha augmentat dramàticament creat una escalada de febre de l'or escala a la Guaiana, la forta repressió organitzada per les forces de seguretat brasileres contra la mineria il·legal al Brasil i la manca de traçabilitat en la cadena de subministrament d'or legal francès que permet un fàcil rentat d'or il·legal.
Es diu que més de 15.000 immigrants il·legals, principalment del Brasil, treballen en més de 500 llocs d'extracció no permesa a la Guaiana francesa. La comuna de Sant-Georges, que es troba als marges del riu Oyapock (que forma la frontera amb Brasil), enfront de la ciutat brasilera d'Oiapoque, és una de les principals portes d'entrada per als immigrants il·legals brasilers.

## Referències

* ↑ Brasiles de Guaiana a The Joshua Project
* ↑ Grups ètnics de la Guaiana Francesa
* 1 2 G1. «Brasileiros tentam a sorte na Guiana Francesa». [Consulta: 26 juliol 2015].
* 1 2 «Guiana francesa, um território europeu e caribenho em via de “sul-americanização” ?». [Consulta: 4 abril 2016].
* ↑ InfoEscola. «População da Guiana Francesa». [Consulta: 4 abril 2016].
* ↑ The Scourge Of Illegal Mining In French Guiana Arxivat 2015-09-21 a Wayback Machine.. About.com. Mining
* ↑ Illegal immigration in French Guiana France 24 - International News, 2 November 2008
# Vida de Santa Maria Egipcíaca

Vida de Santa Maria Egipcíaca és el nom d'un poema del segle xiii en castellà que té com a trets principals la barreja de gènere hagiògrafic amb l'estil dels joglars. Narra la vida de Maria Egipcíaca, una història exemplar per la conversió d'una prostituta en eremita després d'una experiència mística quan seguia uns pelegrins. Consta de 1451 versos apariats de rima irregular on el recurs més important és el contrast, tant entre les dues vides de la protagonista, com en les antítesis de les descripcions, que afecten tant el seu aspecte físic com a l'entorn. El tema era comú en la literatura medieval però aquesta obra conté trets específics, com al·lusions a la lírica popular hispànica o el pes de la Verge en la conversió. L'arquetip de dona penitent va ser des d'aleshores molt conreat per les arts plàstiques i la literatura espanyola.

## Referències

* ↑ PÉREZ LASHERAS, Antonio, La literatura del reino de Aragón hasta el siglo XVI, Zaragoza, Ibercaja-Institución Fernándo el Católico (Biblioteca Aragonesa de Cultura, 15), 2003.
* ↑ Carneiro, María Isabel. «Mujeres eremitas y penitentes», 202. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Arius argenteus

Arius argenteus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. (BOOK), Nov., v. 15: i-xxxi + 1-540.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tuluva

Tuluva fou un antic regne del sud de l'Índia entre els Ghats Occidentals i la mar i entre els rius Kalyanapur i Chan- dragiri, amb una línia costanera d'uns 130 km. S'ha conservat com a divisió lingüística: el Tulu Nadu o país de la llengua tulu o tuluva que al final del segle xix parlaven prop de mig milió de persones de la regió centrada a Mangalore. El tuluva és considerat un dels sis principals llenguatges dravídics tot i que s'escriu en els caràcters del malayalam o del canarès. La capital fou Barkur. Els seus habitants són anomenats tuluves.
Al segle xiii els governants locals eren pràcticament independents. Vers 1250 governava Bhutal Pandya. Després de la fundació de Vijayanagar el 1336 el rei Harihara va establir un virrei a Tulavu anomenat Rayaru i hi va construir un fort (vers 1370) així com muralles i un palau. Després de la caiguda de Vijayanagar va acabar passant a mans del raja de Bednor o Bednore.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Volta a Bèlgica 2019

La Volta a Bèlgica 2019, 89a edició de la Volta a Bèlgica, es disputà entre el 12 i el 16 de juny de 2019 sobre un recorregut de 682,9 km repartits entre cinc etapes. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2019, amb una categoria 2.HC.
El vencedor final fou el belga Remco Evenepoel (Deceuninck-Quick Step), que s'imposà per gairebé un minut al seu compatriota Victor Campenaerts (Lotto-Soudal). Tim Wellens (Lotto-Soudal) completà el podi.

## Equips participants

22 equips van prendre part en aquesta edició.

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 12 de juny | Sint-Niklaas – Knokke-Heist | etapa plana | 183,4 | Jan-Willem van Schip | Jan-Willem van Schip |
| 2a etapa | 13 de juny | Knokke-Heist – Zottegem | etapa accidentada | 180,8 | Remco Evenepoel | Remco Evenepoel |
| 3a etapa | 14 de juny | Grimbergen – Grimbergen | contrarellotge individual | 9,2 | Tim Wellens | Remco Evenepoel |
| 4a etapa | 15 de juny | Seraing – Seraing | etapa accidentada | 151,1 | Victor Campenaerts | Remco Evenepoel |
| 5a etapa | 16 de juny | Tongeren – Beringen | etapa plana | 158,4 | Bryan Coquard | Remco Evenepoel |

### Etapa 1

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 2

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 3

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 4

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 5

Font: ProCyclingStats :

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «El fenómeno belga Evenepoel gana su primera prueba por etapas con 19 años». El Mundo Deportivo, 16-06-2019 [Consulta: 19 juny 2019].
* ↑ «2019 » Baloise Belgium Tour (2.HC)». procyclingstats.com [Consulta: 19 juny 2019].

## Enllaços externs

* Volta a Bèlgica. Pàgina oficial (neerlandès) (francès)