OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Metriocampa

Metriocampa és un gènere de diplurs de la família Campodeidae. Hi ha sis espècies descrites en Metriocampa.

## Taxonomia

Aquestes sis espècies pertanyen al gènere Metriocampa:
* Metriocampa allocerca Conde i Geeraert, 1962$^{icg}$
* Metriocampa aspinosa Allen, 2002$^{icg}$
* Metriocampa hatchi Silvestri, 1933$^{icg}$
* Metriocampa packardi Silvestri, 1912$^{icg}$
* Metriocampa petrunkevitchi Silvestri, 1933$^{icg}$
* Metriocampa vandykei Silvestri, 1933$^{icg}$
Font de les dades: i = ITIS, c = Catalogue of Life, g = GBIF, b = Bugguide.net

## Referències

* 1 2 «Metriocampa Report» (en anglès). Integrated Taxonomic Information System (ITIS).
* 1 2 «Browse Metriocampa» (en anglès). Catalogue of Life. Arxivat de l'original el 2019-07-08. [Consulta: 7 juliol 2021].
* 1 2 «Metriocampa» (en anglès). GBIF.

## Bibliografia

* Allen, Robert T «A synopsis of the Diplura of North America: Keys to higher taxa, systematics, distributions and descriptions of new taxa (Arthropoda: Insecta)» (en anglès). Transactions of the American Entomological Society, 128(4), 2002, pàg. 403–466.
* Brusca, Richard C; Moore, Wendy; Shuster, Stephen M. Invertebrates (en anglès). Sinauer Associates, Oxford University Press, 2016. ISBN 978-1605353753.
* Capinera, John L. Encyclopedia of Entomology (en anglès). Springer, 2008. ISBN 978-1402062421.
# Itaquaquecetuba

Itaquaquecetuba és un municipi brasiler de l'estat de São Paulo. El 2022 tenia 369.275 habitants i la seva superfície de 82,62 km², el que dona una densitat demogràfica de 4.469,45 hab/km².
Els seus límits són Arujá al nord, Mogi das Cruzes a l'est, Suzano i Poá al sud-oest i Guarulhos a l'oest.
El municipi compta amb els serveis de la línia 12 de la "Compañia Paulista de Trenes Metropolitanos".
Itaquaquecetuba va ser fundada l'any 1552 pel Padre José de Anchieta. Va aconseguir l'estatus de municipi l'any 1953, quan es va emancipar de Mogi das Cruzes.

## Referències

* ↑ «Itaquaquecetuba» (en portuguès). Institut Brasiler de Geografia i Estadística. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Histórico da Cidade» (en portuguès). Cambra Municipal d'Itaquaquecetuba. [Consulta: 9 juliol 2023].
https://www.camaraitaquaquecetuba.sp.gov.br/portal/servicos/1003/historico-da-cidade/
# Kódinsk

Kódinsk (en rus Кодинск) és una ciutat del krai de Krasnoiarsk, a Rússia. Es troba a 10 km a la riba esquerra del riu Angarà, a 735 km al nord de Krasnoiarsk.

## Història

La vila fou creada el 1977 amb el nom de Kodínskoie per a la construcció de la central hidroelèctrica de Bogutxànskaia. Rebé l'estatus de ciutat el 1989.
# Julián Acuña Galé

Julián Acuña Galé va ser un botànic cubà. Va néixer a Camagüey el 27 de febrer de 1900, i va morir a Ciutat de Mèxic el 24 de juliol de 1973. Es va dedicar a la labor científica i docent, destacant-se per les seves aportacions al coneixement agrobotànic de Cuba.
Va ser nomenat cap del Departament de Botànica de l'Estació Experimental de Santiago de las Vegas, on va arribar a exercir com a Director.
Va ser Assessor del Banc Agrícola i Industrial de Cuba, així com de nombroses comissions nacionals i privades. Va realitzar recerques en relació amb l'arròs, confirmant la naturalesa virosa de la malaltia denominada “ratlla blanca”, així com estudis fitoquímics i introducció de plantes farratgeres per al millorament de la ramaderia.
Va enriquir l'herbari del Departament de Botànica amb 47 espècies trobades i 20, que han estat denominades amb el seu cognom.

## Obra

* WorldCat

## Referències

* ↑ Boletín de la Sociedad Cubana de Botánica Vol. 2 No. 1 març de 2010. (consultat el 29 de juny de 2012).
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Gudbrandsdalslågen

El Gudbrandsdalslågen (o el Lågen) és un riu de Noruega que discorre a través de la vall de Gudbrandsdal al comtat d'Oppland. El riu, de 204 km de longitud, forma part del curs alt del riu Vorma, al seu torn part de la conca del Glomma i enllaça els llacs de Lesjaskogsvatnet i Mjøsa.

## Geografia

El Gudbrandsdalslågen comença al llac Lesjaskogsvatnet (o Lesjavatn, de 4,34 km² i una longitud de 10 km), al municipi de Lesja. El Lesjavatn és l'únic llac de Noruega que té dues sortides, ja que flueixen a través seu dos dels rius més famosos del país: al sud-est del poble de Lesjaverk el llac serveix com a font del Gudbrandsdalslågen, mentre que al nord-oest, en el poble de Lesjaskog, és la font del Rauma (de 68 km).
El Gudbrandsdalslågen flueix a través de la vall de Gudbrandsdal i rep molts afluents: per la ribera occidental, els rius Gausa (que flueix a través de la vall Gausdal), l'Otta (de 150 km, que arriba per la vall de Ottadal), el Vinstra (de 128 km, per la vall de Vinstradal) i el Sjoa (de 98 km, per la vall de Heidal); per la ribera oriental, els rius Jora, Ula, Frya, Tromsa i Mesna, que són més curts i cauen precipitadament des de les altures del Rondane.
Encara que és relativament plàcid durant gran part dels seus 200 km, el Gudbrandsdalslågen cau ràpidament a través d'una cascada en Sel.
Entre els municipis de Ringebu i Øyer el riu s'eixampla i crea el gran "llac fluvial" de Losna (10,50 km² i una longitud de 33,26 km) abans de desguassar finalment al gran llac Mjøsa (362 km² i una longitud de 117 km).

## Notes i referències

* East Norway and its Frontier per Frank Noel Stagg, George Allen and Unvin, Ltd., 1956.
* Adventure Roads in Norway per Erling Welle-Strand, Nortrabooks, 1996. ISBN 82-90103-71-9
* Scandinavia, An Introductory Geography per Brian Fullerton & Alan Williams, Praeger Publishers, 1972.
* ↑ La paraula lågen significa curs d'agua en noruec i apareix comoun sufix que significa riu. Exemples d'aquest uso inclouen els rius Gudbrandsdalslågen, Numedalslågen y Suldalslågen. Lågen es fa servir comunament per a cada un en el seu districte tradicional.
# Jayco-AIS

L'equip Jayco-AIS, (codi UCI: JAI) va ser un equip ciclista professional australià de categoria Continental. Va competir amb els professionals de 2006 a 2012 i servia de trampolí per a la majoria de joves ciclistes australians.
Actualment es dedica a amateurisme amb el nom de Jayco-AIS World Tour Academy, on hi militen ciclistes com Alexander Edmondson, Robert Power o Miles Scotson.

## Principals victòries

* Gran Premi della Liberazione: Matthew Goss (2006)
* Trofeu Alcide De Gasperi: Matthew Lloyd (2006)
* Tour de Tasmània: Cameron Meyer (2007)
* Volta al Japó: Cameron Meyer (2008)
* Tour de Berlín: Travis Meyer (2008)
* Trofeu Ciutat de San Vendemiano: Simon Clarke (2008)
* Tour de Wellington: Travis Meyer (2008), Jay Mccarthy (2012)
* Volta a Eslovàquia: Leigh Howard (2009)
* Chrono champenois: Luke Durbridge (2011), Rohan Dennis (2012)
* Trofeu Banca Popolare di Vicenza: Richard Lang (2011), Jay Mccarthy (2012)
* Volta a Turíngia: Rohan Dennis (2012)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participava en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Oceania Tour i UCI Àsia Tour. Aquesta taula presenta les classificacions de l'equip als circuits, així com el seu millor corredor en la classificació individual.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2006 | 28è | Wesley Sulzberger (289è) |
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2006 | 18è | Daniel McConnell (92è) |
| 2007 | 26è | Nicholas Sanderson (101è) |
| 2008 | 13è | Cameron Meyer (48è) |
| 2009 | 29è | Leigh Howard (91è) |
| 2010 | 16è | Michael Matthews (18è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2006 | 46è | Matthew Goss (72è) |
| 2007 | 71è | Simon Clarke (177è) |
| 2008 | 46è | Simon Clarke (74è) |
| 2009 | 61è | Jack Bobridge (153è) |
| 2010 | 53è | Michael Matthews (99è) |
| 2011 | 40è | Luke Durbridge (146è) |
| 2012 | 24è | Rohan Dennis (42è) |
UCI Oceania Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2006 | 2n | Wesley Sulzberger (7è) |
| 2007 | 3r | Wesley Sulzberger (5è) |
| 2008 | 1r | Travis Meyer (2n) |
| 2009 | 16è | Michael Matthews (39è) |
| 2010 | 1r | Michael Matthews (1r) |
| 2011 | 1r | Richard Lang (1r) |
| 2012 | 1r | Nick Aitken (1r) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine., al web de l'UCI

## Enllaços externs

* Pàgina web Arxivat 2015-11-26 a Wayback Machine.
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Les Escaldes

* Aquest article tracta sobre la població andorrana. Vegeu-ne altres significats a «Escaldes».
Les Escaldes, també anomenat simplement Escaldes, és un dels nuclis tradicionals que formen la ciutat i parròquia d'Escaldes-Engordany (Andorra). Es troba a 1.053 metres d'altitud a l'esquerra i a migdia de la Valira d'Orient, entre la seva confluència amb el riu Madriu i la seva unió amb la Valira del Nord.
La població es troba en un sector engorjat de la vall, tant que a l'hivern el sol pràcticament no hi arriba a diferència de la resta de pobles que estan ben exposats al sol, la construcció de la població en aquest indret es deu a l'existència de fonts termals d'aigües sulfuroses i nitrogenades sulfuroses que sorgeixen de la falla que recorre la plana d'Andorra i que donaren nom a la població.
Actualment les Escaldes formen una sola població amb el nucli d'Engordany, que donen nom a la ciutat i a la parròquia d'Escaldes-Engordany, l'aglomeració urbana és tal que no només s'allarga per aquests dos nuclis, sinó que forma un conjunt amb la ciutat d'Andorra la Vella al voltant de l'eix avinguda Carlemany (Escaldes) - avinguda Meritxell (Andorra la Vella) que segueixen l'antiga carretera i on s'han establert botigues i establiments turístics.

## Referències

* ↑ Portal turístic d'Andorra, Arxivat 2011-08-18 a Wayback Machine. Comú d'Escaldes-Engordany.
* ↑ GGCC, Escaldes-Engordany: Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. El poble de les Escaldes.

## Vegeu també

* Escaldes-Engordany:
** Engordany
** Els Vilars d'Engordany
** Engolasters
** El Fener
# Microphysogobio tungtingensis

Microphysogobio tungtingensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la conca del riu Amur fins al riu Iang-Tsé. També és present al llac Buir Nur i als rius de Corea.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Reshetnikov, Y.S. 2003 Atlas of Russian freshwater fishes, Vol. 1. Moscow Nauka.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reshetnikov, Y.S., N.G. Bogutskaya, E.D. Vasil'eva, E.A. Dorofeeva, A.M. Naseka, O.A. Popova, K.A. Savvaitova, V.G. Sideleva i L.I. Sokolov 1997 An annotated check-list of the freshwater fishes of Russia. J. Ichthyol. 37(9):687-736.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# La Força d'Araós

La Força d'Araós una fortificació medieval del poble d'Araós, en el terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà.
És damunt i a ponent del poble, prop i a migdia de l'església de Sant Francesc d'Araós. Les restes del castell són al cim del turonet que encara conserva el nom de la Força d'Araós, als peus i al sud-est de la muntanya de lo Castell, mentre que els habitatges que completaven aquella fortificació són en el vessant de migdia del turó.
El castell o força d'Araós compartí història amb els altres castells de la Vall Ferrera (Alins, Àreu i Tor, almenys), per la qual cosa fou inclòs en un dels quarters del Vescomtat de Castellbò, i el 1518 fou arrasat, juntament amb aquests altres castells, de resultes de la invasió gascona que sofrí la Vall Ferrera. Una descripció conservada d'aquella època diu que lo castell d'Arahós solie ésser bona fortalesa, ara es tot derribat é derroquat, car los gascons lo derrocaren e feren grans crueltats en lo any MDXIII. Dins lo qual castell havie una torre molt forte e dins la torre ere la presó; ara tot és desfet. En lo loch de Arahós havie dues poblacions, ço és, la força o fortalesa la qual de les cases fahie fortalesa o muralla, e la vila o cases baix sens muralla.
Un petit replà d'uns 5 metres per 12,5 devia acollir la fortificació enderrocada. Només en restes uns 3 metres de fragment de mur, així com el fossar que pel nord envoltava el cim del turó. A més, la roca que envolta l'indret pel costat meridional serva nombrosos forats a la roca, en els quals es basava una part de les construccions dels habitatges del poblat.

## Bibliografia

* Bolòs i Masclans, Jordi; Busqueta i Riu, Joan-Josep; Benito i Monclús, Pere. «La Força d'Araós». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* La Força d'Araós en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* La Força d'Araós a Castells medievals
# José Ángel Uribarrena Diez

José Ángel Uribarrena Diez (Portugalete, 8 de gener de 1969) és un exfutbolista basc, que jugava com a davanter.

## Trajectòria

Es va formar al planter de l'Athletic Club, i després de quatre campanyes amb el filial, a la 89/90 debuta amb el primer equip. Però, no arriba a consolidar-se i combina les aparicions entre l'A i el B.
L'estiu de 1991 passa al CD Logroñés. Al conjunt de La Rioja hi roman dues temporades, en les quals marca 4 gols en 55 partits. La temporada 93/94 retorna a l'Athletic, tot disputant 15 partits. A l'any següent recala al Celta de Vigo, on millora la xifra de partits (25), però no en la de gols (tan sols un).
La temporada 95/96 fitxa per l'Almería CF, on jugaria dos anys abans d'incorporar-se a l'Aurrerá Vitoria. Romandria fins a la temporada 99/00 al conjunt basc, on penjaria les botes.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Uribarrena
# Guilhem Magret

Guilhem Magret (1195 $^{(Gregorià)}$ - 1210 $^{(Gregorià)}$) fou un trobador occità. Se'n conserven vuit composicions.

## Biografia

No es tenen dades en fonts d'arxiu d'aquest autor. Segons la vida fou un joglar de Vienès i el presenta com un "jogaire e taverniers" ("jugador i visitant de tavernes") que es gastava tot el que guanyava en el joc i les tavernes (vegeu la il·lustració del ms. 854). Encara segons la vida, es retirà en un hospital d'Espanya, en terres de Rui Diaz de Cameros.
Pot ser que les idees per a la redacció de la vida hagin estat preses de la tençó amb Guilhem Rainol d'At, ja que aquest li diu, entre altres coses, que li han arruïnat la vida els daus, les prostitutes i les copes de vi, i l'etiqueta de foll i nici.
Pel que fa a les dates, es poden fixar a partir de les al·lusions que fa: la més antiga que es pot trobar és a la mort d'Alfons d'Aragó (1196) i la més moderna a la coronació a Roma de Pere el Catòlic (1204).

## Obra

Es conserven 8 composicions de Guilhem Magret: quatre cançons, dos sirventesos, una cobla i una tençó. De dues d'elles se'n conserva la melodia (Enaissi·m pren cum fai al pescador i Aigua pueia contramon).

### Cançons

* (223,2) Atrestan be·m tenc per mortal
* (223,3) Enaissi·m pren cum fai al pescador
* (223,4) Ma dompna·m ten pres
* (223,7) Trop meilhs m'es pres qu'a'n Golfier de las Tors

### Sirventesos

* (223,1) Aigua pueia contramon
* (223,5a) Mout mi plai quan vey dolenta

### Cobla

* (223,6) Non valon re coblas ni arrazos

### Tensons

* (223,5 = 231,3) Magret, pujat m'es el cap (amb Guilhem Rainol d'At)

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 2, p. 915-924 [Comentari, i edició i traducció al castellà de tres composicions i de la vida]

### Edicions

* Fritz Naudieth, Der Trobador Guillem Magret, (Beihefte zur Zeitschrift für romanische Philologie 52 (1914), pp. 79-144), Halle, 1914

### Repertoris

* Guido Favati (editor), Le biografie trovadoriche, testi provenzali dei secc. XIII e XIV, Bologna, Palmaverde, 1961, pàg. 300
* Martí de Riquer, Vidas y retratos de trovadores. Textos y miniaturas del siglo XIII, Barcelona, Círculo de Lectores, 1995 p. 262-264 [Reproducció de la vida, amb traducció a l'espanyol, i miniatures dels cançoners I i K]
* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Guilhem Magret és el número PC 223]

## Referències

* ↑ El text de la vida es troba també en Riquer, Los trovadores, p. 917. Riquer dona versemblança a aquesta afirmació sobre els darrers anys de la vida del trobador perquè creu que és massa concreta per ser inventada
* ↑ Vegeu Riquer, Los trovadores, p. 916
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Enllaços externs

* http://www.rialto.unina.it/BdT.htm
* http://trobadors.iec.cat/autors_obres_d.asp?autor=Guilhem%20Magret
* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-223/223%20-%20Guilhem%20Magret.htm
# Lina Rodríguez

Lina Rodríguez és una directora, productora i guionista de cinema colombiana, reconeguda pels seus llargmetratges Señoritas i Mañana a esta hora i el curtmetratge Ante mis ojos.

## Carrera

Rodríguez va néixer a la ciutat de Bogotà i es va traslladar al Canadà per a exercir la seva carrera en la direcció fílmica. Va estudiar producció de cinema i vídeo en la Universitat de Nova York a Toronto i des de llavors ha dirigit i produït diversos curtmetratges de tall experimental.
El seu primer llargmetratge, Señoritas, fou estrenat al Festival Internacional de Cinema de Cartagena de Indias el 2013. El 2017 va estrenar la seva su segona pel·lícula, Mañana a esta hora, protagonitzada per l'actriu Laura Osma. Un any després va dirigir el curtmetratge Ante mis ojos, on va usar la Laguna de Guatavita com a eix central.

## Filmografia destacada
### Curtmetratges

* 2004 - In memoriam
* 2005 - Cycle
* 2008 - Convergences et rencontres
* 2011 - Einschnitte
* 2018 - Ante mis ojos

### Llargmetratges

* 2014 - Señoritas
* 2017 - Mañana a esta hora

## Referències

* 1 2 «Película colombiana "Señoritas" alista estreno en Toronto» (en castellà), 04-08-2014. [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ «Colombiana Lina Rodríguez estrena filme "Señoritas" en Toronto» (en castellà), 21-08-2014. [Consulta: 18 maig 2019].
* 1 2 «"En Bogotá me sentía asfixiada”: Lina Rodríguez» (en castellà). Arxivat de l'original el 2019-05-18. [Consulta: 18 maig 2019].
* 1 2 «Dulce, El laberinto y Ante mis ojos, tres cortos colombianos que participarán en el Festival de Cine de Toronto», 24-08-2018. [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ «Perfiles: Lina Rodríguez» (en castellà). [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ «Lina Rodríguez: "El Ficci me trajo al cine"» (en espanyol europeu), 06-02-2018. [Consulta: 18 maig 2019].

## Enllaços externs

* Lina Rodríguez a Internet Movie Database (anglès)
# Itararé (Santa Maria)

Itararé és un barri de la ciutat brasilera de Santa Maria, Rio Grande do Sul. El barri està situat al districte de Sede.

## Villas

El barri amb les següents villas: Canário, Itararé, Loteamento Link, Possadas, Vila Bela Vista, Vila Bürger, Vila Felipe Menna Barreto, Vila Kruel, Vila Montanha Russa, Vila Nossa Senhora Aparecida, Vila Pércio Reis, Vila Popular Leste, Vila Popular Oeste.

## Galeria de fotos

| Nossa Senhora do Perpétuo Socorro | Nossa Senhora do Perpétuo Socorro / Campestre do Menino Deus | Campestre do Menino Deus |
| Nossa Senhora do Perpétuo Socorro | | Campestre do Menino Deus Presidente João Goulart |
| Centro / Menino Jesus | Menino Jesus / Presidente João Goulart | Presidente João Goulart |

## Referències

* ↑ (pt) Llei municipal 72/2009 que estableix la llei per a l'ús i ocupació del sòl, subdivisió, sistema urbà camí perimetral i el municipi de Santa Maria. Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine.
# Limfocitosi

La limfocitosi és l'augment de la proporció de limfòcits respecte als seus valors de referència determinats per la fórmula leucocitària. La proporció normal de limfòcits varia entre el 20 i el 40% del total de glòbuls blancs i per tant, una proporció que superi el 40% dels leucòcits determina una limfocitosi, i en contrapartida, quan la xifra és inferior al 20% ens trobaríem davant d'una limfopènia.

## Diagnòstic

La constatació d'una limfocitosi es duu a terme mitjançant una anàlisi de sang al laboratori clínic, a través de la realització d'un hemograma complet, en l'actualitat completament automatitzats.
En termes absoluts, es parla de limfocitosi quan la xifra absoluta de limfòcits és superior a 4,5 mil/mm³, però de vegades s'usen valors de referència més alts. En els nens, el valor en el nombre de limfòcits és superior al dels adults (nadons d'un any d'edat: 5-7 mil/mm³) i només es pot considerar quan el recompte sigui superior a 9 mil/mm³.

## Classificació

* Limfocitosi policlonal: és la produïda, generalment, de forma conseqüent a un procés inflamatori i/o infecciós.
* Linfocitoci monoclonal: Generalment reflecteixen una malaltia proliferativa, en la qual el nombre de limfòcits es troba augmentat a causa d'un defecte intrínsec de la població limfoide.

## Vegeu també

* Limfoma

## Referències

* ↑ Miale, John B. Laboratory Medicine: hematology. 5th. St. Louis: C.V. Mosby, 1977.

## Enllaços externs

* "Alteracions analítiques freqüents" (per "El Metge Interactiu" del diari electrònic de Sanitat) Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine.
* "Interpretació del Hemograma" (per la Dra Ana Becker K.) Arxivat 2012-10-25 a Wayback Machine.
* "limfocitosi aguda infecciosa" (per la Dra Myriam Campbell i la Dra Mireia Bravo L.)
# Micropigoides

Els micropigoides (Micropygoida) són un ordre d'equinoïdeus que inclou només dues espècies actuals. Es troben a la regió indo-pacífica.

## Característiques

Són eriçons força aplanat i tenen espines buides, curtes i afilades, que són properes entre si.

## Taxonomia

L'ordre Micropygoida inclou una sola família amb un gènere fòssil i un d'actual:
Família Micropygidae Mortensen, 1903
* Gènere Kierechinus Philip, 1963 †
** Kierechinus melo (Kier, 1957) † - Eocè Inferior (Ipresià)
* Gènere Micropyga A. Agassiz, 1879
** Micropyga tuberculata A. Agassiz, 1879
** Micropyga violacea de Meijere, 1903

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Micropygoida». [Consulta: 4 octubre 2020].
* ↑ «Micropygidae - Natural History Museum». [Consulta: 4 octubre 2020].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species -Taxonomic tree». [Consulta: 4 octubre 2020].