OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Vidal de la Serra

Can Vidal de la Serra és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada a xaloc de la Serra. És un edifici aïllat de planta rectangular i quatre crugies. Consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. El frontis es compon de quatre eixos, definits per obertures d'arc pla arrebossat, excepte el portal, que és d'arc escarser i es troba descentrat en el frontis. En la darrera restauració es va repicar el revestiment, que va deixar al descobert el portal original al centre del frontis, d'arc de mig punt adovellat. Malgrat trobar-se tapiat, la part superior de l'arc s'ha deixat vista. A sobre hi ha pintat un rellotge de sol rectangular on hi diu "JO SENSE SOL, TU SENSE FE, NO SOM RE". A l'extrem de llevant d'aquesta façana hi ha adossat un cos de planta baixa i pis que segueix la coberta del principal. Les finestres també són d'arc pla arrebossat. La façana de tramuntana té adossats dos cossos destinats a l'elaboració i emmagatzement del vi; el primer és d'un sol nivell d'alçat i té la coberta a una vessant que desaigua a garbí. En aquesta mateixa façana hi ha un portal d'arc carpanell ceràmic. El segon cos s'allarga per tota la façana de mestral, té dos nivells i la coberta a una sola vessant. A la part superior té dues petites finestres d'arc pla arrebossat. A la façana de gregal hi ha tres contraforts, un dels quals aprofitat com a comuna. També hi veiem dues finestres d'arc pla arrebossat. El revestiment del frontis és arrebossat i pintat de color blanc, amb les obertures ressaltades de color ocre, mentre que a la resta de façanes es manté l'arrebossat de color terrós. Davant la façana principal hi ha les corts d'un sol nivell d'alçat, que queden obertes amb un portal d'arc escarser. La casa queda frontalment tancada per un mur perimetral. Fora del recinte de la casa, a l'altre costat del camí, hi ha el corral, constituït per un cos obert amb pòrtics d'arc rebaixat de pedra, que queda tancat per un baluard.

## Història

Els Vidal de la Serra estan documentats a la zona des del segle xvii, de la mà de Toni Vidal de la Serra. L'any 1728 va ser regidor de Ribes en Miquel Vidal de la Serra, i més tard, el 1757 ho va ser Manuel. Al cadastre de l'any 1764 encara hi consta el Manuel Vidal de la Serra com a propietari, així com la casa xica de Vidal de la Serra. La casa va trobar-se en mans dels Vidal de la Serra fins al segle xix. En el llibre d'Apeo de l'any 1847, ja hi consta que pertanyia a Josep Vidal i Parés. A principi del segle XX n'era propietari l'indià Francesc Marcer, que va fer donació de la nova església de Sant Pere.

## Referències

* 1 2 «Can Vidal de la Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 Can Vidal de la Serra, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Centre social ocupat

Un centre social ocupat (CSO), centre social autogestionat (CSA) o centre social ocupat autogestionat (CSOA), és un edifici autogestionat per membres del moviment okupa destinat a activitats comunitàries en què la gestió correspon als mateixos usuaris de forma assembleària, sense cap mena de dependència econòmica de cap institució pel que fa al seu funcionament. En català també és habitual la denominació de casal per a referir-se als CSO. A Euskal Herria principalment s'utilitza el terme gaztetxe, que significa «casal del jovent» en basc. El nom del CSO sovint pren el del carrer o el de l'edifici ocupat, però també pot no tenir-hi res a veure.
Els edificis pertanyen legalment a persones físiques o jurídiques, fet que fa habituals els desallotjaments d'aquests centres socials acompanyats de violència policial en molts casos. En són exemples destacables el desallotjament del Cinema Princesa el 1996 i del CSA Can Vies el 2014.
Això no obstant, també hi ha centres socials autogestionats que tenen el seu domicili a immobles que no han estat ocupats, ja siguin de propietat pública, d'una associació, d'una cooperativa o bé cedits o llogats per un propietari particular. Alguns centres socials autogestionats tenen denominacions diferents com ara «ateneu popular», «casal popular» o «centre polivalent autogestionat», entre d'altres.
Les activitats que es porten a terme en un CSA poden ser molt diverses i depenen de les característiques del lloc, dels qui hi van i del seu context social. Poden ser activitats polítiques, socials o culturals, de lleure o també poden oferir serveis socials al barri o la població. En ser considerats «espais alliberats» pels seus membres són llocs on les idees, el coneixement i les tecnologies són compartides i desenvolupades. El fenomen dels CSO es pot considerar un símptoma i una resposta a una lògica del profit econòmic que, sobretot a partir de la globalització de la dècada del 1990, progressivament exclou l'espai social de les prioritats de la planificació urbana.

## Referències

* ↑ Permanyer, Lluís «La Carboneria, el primer edificio del Eixample, será demolido». La Vanguardia, 03-03-2014.
* 1 2 3 Caporale, Alessandra «Video activism in the italian centri sociali. A visual ethnography». Edinburgh Napier University, 2003, pàg. 3. Arxivat de l'original el 4 de setembre 2014 [Consulta: 3 setembre 2014].
* ↑ «Los gaztetxes son una alternativa, un ejemplo y un espacio donde aprender muchísimo» (en castellà). Nativa, 13-06-2013. [Consulta: 25 maig 2022].
* ↑ «Cinc anys del desallotjament del Cinema Princesa de Barcelona». [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ «Els mossos desallotgen Can Vies». [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ «L'Ajuntament de Barcelona confirma que atura l'enderrocament de Can Vies». [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ «10 sorprendentes casas okupa alrededor del mundo» (en castellà), 02-02-2020. Arxivat de l'original el 2022-06-08. [Consulta: 25 maig 2022].
# Crànquids

Els crànquids (Cranchiidae) són una família de mol·luscs cefalòpodes de l'ordre Oegopsida que comprèn unes 60 espècies. Viuen en la superfície o a mitja profunditat de l'oceà. Inclou el calamar colossal, el més pesant del món, amb 495 kg.

## Característiques

Mesuren de 10 cm a 4,2 m. Moltes espècies són transparents. Es caracteritzen per un cos arrodonit i de curtes extremitats, amb dues files de ventoses. El tercer parell de braços és allargat. Moltes espècies tenen bioluminescència amb òrgans de llum als costats dels ulls, usats per esmorteir la seva ombra. La grandària ocular varia àmpliament, des de llargs i circulars a telescòpics i prominents. Tenen una càmera plena de solució d'amoni per ajudar a la flotació. Freqüentment l'únic òrgan visible a través dels teixits transparents és la glàndula digestiva semblant a un cigar, que en els cefalòpodes equival al fetge dels mamífers.
Com la majoria dels calamars, els crànquids joves viuen en aigües superficials, descendint més profundament en anar madurant. Algunes espècies poden viure a més de 2 km de profunditat. La forma corporal de moltes espècies canvia dràsticament entre els estadis fenològics i molts espècimens joves es confonen entre espècies.

## Gèneres

La família Cranchiidae inclou 37 espècies, repartides en 15 gèneres:
* Gènere Enigmocranchia

### Subfamília Cranchiinae

* Gènere Cranchia
* Gènere Leachia
* Gènere Liocranchia

### Subfamília Taoniinae

* Gènere Bathothauma
* Gènere Egea
* Gènere Galiteuthis
* Gènere Helicocranchia
* Gènere Liguriella
* Gènere Megalocranchia
* Gènere Mesonychoteuthis - calamar colossal
* Gènere Sandalops
* Gènere Taonius
* Gènere Teuthowenia

## Referències

* ↑ McClain, Craig R.; Balk, Meghan A.; Benfield, Mark C.; Branch, Trevor A.; Chen, Catherine «Sizing ocean giants: patterns of intraspecific size variation in marine megafauna». PeerJ, 3, 13-01-2015. DOI: 10.7717/peerj.715. ISSN: 2167-8359. PMC: 4304853. PMID: 25649000.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Cranchiidae Prosch, 1847». [Consulta: 9 abril 2021].
# Creu de terme de Sant Grau d'Ardenya

La Creu de terme de Sant Grau d'Ardenya és una creu de terme de pedra calcària de Girona emplaçada al municipi de Tossa de Mar (Selva), concretament al davant del santuari de Sant Grau d'Ardenya. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La creu està inserida dins d'un recinte circular, constituït per un pivot de pedra circular i esfèric, ornat amb una minça barana de ferro forjat, la qual està completament oxidada. El seu estil és gòtic popular i consta de quatre parts molt ben definidies. En primer lloc tenim el basament acampanat, seguit per una columna de fust octogonal culminada amb un capitell jònic, ornat en la part inferior per cercles concèntrics que es van engrandint des de la base fins a les volutes. Remata l'estructura la creu pròpiament, rodejada amb un nimbe crucífer. L'anvers té la imatge de la mare de Déu amb un nen petit en braços i el revers la imatge de Jesús crucificat, amb els braços estesos i les cames creuades. Cal remarcar que parts determinades de la superfície pètria estan completament cobertes per clapes formades per fongs i verdet.

## Història

La creu que estem analitzant es tracta de l'antiga creu de Sant Grau, que va ser parcialment destruïda el 1936 i que fou ubicada en un nou emplaçament els voltants del 1940. Durant la Guerra Civil els masovers de la masia de Sant Grau van amagar la creu original, amb l'objectiu que no fos arrasada per la voràgine destructiva dels republicans. Tanmateix, per raons que es desconeixen la creu va resultar parcialment malmesa.
Un cop acabada la guerra, els masovers van treure la creu de l'amagatall. Amb la postguerra la creu va experimentar dos canvis significatius: per una banda, se la va ubicar en un nou emplaçament. Mentre que per l'altra, es va modificar la seva estructura. I és que contemplant fotografies antigues, s'observa perfectament que la creu original descansava únicament sobre el capitell i els basament acampanat. Mentre que la creu que podem contemplar en l'actualitat ha estat sensiblement modificada, ja que entre el basament acampanat i el capitell s'ha inserit una columna de fust octogonal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Creu de terme de Sant Grau d'Ardenya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2014].
# Castejón de Alarba

Castejón de Alarba és un municipi de la província de Saragossa situat a la comarca de la Comunitat de Calataiud.
# Cantó de Poissy-Sud

El cantó de Poissy-Sud és un antic cantó francès del departament d'Yvelines, que estava situat al districte de Saint-Germain-en-Laye. Comptava amb 5 municipis i part del de Poissy.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Verneuil-sur-Seine i el cantó de Poissy.

## Municipis

* Crespières
* Davron
* Les Alluets-le-Roi
* Morainvilliers
* Orgeval
* Poissy (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | Francis Barbezat | RI |
| 1973-1979 | Gérard Godon | RPR |
| 1979-19.. | M. Clerc | RPR |
| 19..-2009 | Gilles Forray | RPR |
| 2009-2011 | Yannick Tasset | UMP |
| 2011- | Karl Olive | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2012 |
| 22.444 | 33.352 | 44.864 | 49.178 | 51.875 | 51.571 | 52.743 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Declaració de fets

La Declaració de Fets va ser una carta que Joseph Rutherford, president de la corporació legal dels Testimonis de Jehovà, també anomenats Bibelforscher, va escriure el 25 de juny de 1933 al Canceller del Reich, Adolf Hitler, per tal d'aturar la persecució religiosa que va començar el dia 1 d'abril de 1933 a Alemanya.
La carta en qüestió va ser desestimada i els Testimonis van patir una de les més cruels persecucions de la història, juntament amb jueus, gitanos, i altres grups ètnics i polítics a l'Alemanya nazi.
No falta qui ha acusat els Testimonis de ser pro-nazis, segons el contingut de la carta, tot i que pel seu text es desprèn que el que es volia és deixar clar que els Testimonis de Jehovà eren cristians, i no pas jueus o comunistes, com s'havia especulat, i que no recolzaven els enemics d'Alemanya, sinó que romanien neutrals en temes polítics.
# Dubois (Idaho)

Dubois és una població dels Estats Units a l'estat d'Idaho. Segons el cens del 2000 tenia 647 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dubois tenia 647 habitants, 214 habitatges, i 164 famílies. La densitat de població era de 112 habitants/km².
Dels 214 habitatges en un 49,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,7% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 22,9% no eren unitats familiars. En el 19,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,02 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,52.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 36% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 18,4% de 45 a 60 i un 10,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.167 $ i la renda mediana per família de 30.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.444 $ mentre que les dones 21.000 $. La renda per capita de la població era de 10.389 $. Aproximadament el 21,4% de les famílies i el 20,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dubois». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dubois». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cristina Maeso

María Cristina Maeso Valiño (Montevideo, 29 de juny de 1949) és una advocada i política uruguaiana pertanyent al Partit Nacional.
Graduada en Dret per la Universitat de la República. És especialista en dret civil, comercial i de família. Va treballar com funcionària a la Cort Electoral, a l'àrea jurídica.
El 1984 es va associar amb el llavors intendent de Montevideo, Juan Carlos Payssé, i van presentar conjuntament una candidatura a la presidència del país durant les eleccions d'aquell any. No van obtenir suficient suport dels votants.
El 1994 es va presentar sense èxit a diputada. Pel que fa a les eleccions primàries de 2004, va ser l'única dona en postular-se com precandidata a la presidència de la República, encapçalant el moviment Basta y vamos.

## Referències

* ↑ (castellà) Cristina Maeso
# Declaració de Tòquio

La declaració de Tòquio va ser adoptada l'octubre de 1975 durant la 29 Assemblea General de l'Associació Mèdica Mundial (WMA), i posteriorment actualitzada per la mateixa Associació a França (maig del 2005 i 2006). La declaració de Tòquio assenyala que la tortura és "contrària a les lleis de la humanitat" a la missió superior del metge, que és "alleujar el dolor de les persones humanes" Els metges han de rebutjar participar, perdonar, o permetre la tortura, la degradació, o el tractament cruel de presos o detinguts. Segons la política de l'Associació, si un presoner rebutja menjar no ha de ser nodrit artificialment contra la seva voluntat.

## Referències

* ↑ Associació Mèdica Mundial, Declaració de Tòquio. Preàmbul (castellà)
* ↑ Associació Mèdica Mundial, Declaració de Tòquio. Secció cinquena (castellà)

## Enllaços externs

* La declaració de Tòquio Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.
# Cultura de les tombes de Gandhara

La cultura de tombes de Gandhara (o cultura del riu Swat) va emergir cap al 1600 ae i en tingué l'apogeu a Gandhara (Pakistan) entre el 1500 i el 500 ae, segurament fins a l'època del gramàtic indi Pànini (mort cap al 460 ae).
S'han fet troballes rellevants, objectes trobats sobretot en tombes, distribuïdes al llarg de les riberes del riu Swat i Dir al nord, Tàxila al sud-est i al riu Gomal al sud. La ceràmica mostra vincles clars amb troballes contemporànies del sud de l'Àsia central (BMAC) i la plana iraniana.
Figuretes de terracota de factura simple s'enterraren amb la terrisseria, i altres articles es decoraven amb dissenys senzills amb punts. En almenys un enterrament es trobaren restes de cavalls.
La majoria dels escriptors relacionen aquests pobles de les tombes de Gandhara amb els primers parlants indoaris i amb la migració indoària cap a l'Índia, que —fonent elements propis dels dos romanents principals de la cultura de la vall de l'Indus (que són la cultura del Cementeri H i la cultura de la terrisseria acolorida amb ocre)— originaren la civilització vèdica.
La gent de la cultura de Gandhara comparteix afinitats biològiques amb la població del llogaret neolític Mehrgarh, i això suggereix un contínuum biològic entre els antics pobles de Timargarha i Mehrgarh. Als segles que precediren la cultura de Gandhara, al principi del període harappa (entre el 3200 i el 2600 ae) les similituds en terrisseria, segells, figuretes, ornaments, etc., documenten un intens bescanvi de caravanes de mercaders entre el sud d'Àsia, Àsia central i l'altiplà iranià.

## Notes

* ↑ Kenneth Kennedy: God-apes and fossil men: palaeoanthropology of South Asia (pàg. 339). Ann Arbor (Míchigan): University of Michigan Press, 2000.
* ↑ Asko Parpola: Study of the Indus Script (pág. 2f). Mayo de 2005.

## Referències

* Bryant, Edwin: The quest for the origins of vedic culture. Oxford University Press, 2001. ISBN 0-19-513777-9.
* Parpola, Asko: «Margiana and the aryan problem». En el butlletí International Association for the Study of the Cultures of Central Àsia Information Bulletin (19: 41-62), 1993.
* Tulsa, Sebastiano: «The Swat Valley in the 2nd and 1st Millennia BC: A Question of Marginality». En la revista South Asian Archaeology, 6: 675-695, 1977.

## Enllaços externs

* Pubweb.cc.u-tokai.ac.jp.
* Pubweb.cc.u-tokai.ac.jp.
CATEGORIES: Pakistan Cultures arqueològiques
# Castejón de Henares

Castejón de Henares és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 124 | 129 | 103 | 106 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Cantó de Pointe-Noire

El cantó de Pointe-Noire és una divisió administrativa francesa situat al departament de Guadalupe a la regió de Guadalupe.

## Composició

El cantó comprèn la comuna de Pointe-Noire.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Félix Desplan | FGPS | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Castell de la Murta

El castell de la Murta (també conegut com el Castellet) era una fortificació ubicada al paratge de la Murta, a la localitat d'Agost. Les seues restes tenen la categoria de Bé d'Interés Cultural.
Va ser una fortalesa d'origen àrab, datada cap al segle xi i coetània del castell d'Agost, del qual hi depenia.
Actualment només en resten uns quants vestigis repartits pel perímetre, com ara alguns trams de muralla en maçoneria o els basaments d'algunes torres.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1467. Data de consulta: 27 agost 2023.
* ↑ «Castillo de la Murta» (en castellà). Ximo García Rico.
* ↑ Castillos, Torres y Fortalezas de la Comunidad Valenciana (en castellà). Editorial Prensa Valenciana, 1995 [Consulta: 28 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a la Direcció General de Patrimoni Artístic
* El castell de la Murta al blog Guía de los Castillos de Alicante, per Joaquín García Rico.
# Dubnica nad Váhom

Dubnica nad Váhom és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Trenčín, és la ciutat més gran del districte d'Ilava.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1193, tot i que a l'indret hi ha restes de l'edat de pedra. Durant la Segona Guerra Mundial es va instal·lar un camp de concentració destinat a la població gitana a la ciutat, en el qual va tenir lloc un dels majors assassinats de gitanos a Eslovàquia durant la guerra.

## Ciutats agermanades

* Otrokovice, República Txeca
* Vác, Hongria
* Zawadzkie, Polònia
* Iaroslavl, Rússia

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Towns and Municipalities in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ Váhom, Dubnica nad. «Mesto Dubnica nad Váhom» (en eslovac). [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ «Nález hlinenej pece z doby kamennej v obci Prejta | Dubnican.sk». Arxivat de l'original el 2014-03-15. [Consulta: 15 març 2014].
* ↑ The Romani Holocaust (anglès)
* ↑ «The Detention Camp in Dubnica nad Váhom». [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ Váhom, Dubnica nad. «Mesto Dubnica nad Váhom» (en eslovac). [Consulta: 28 gener 2024].
# Deutsche Schachzeitung

Deutsche Schachzeitung (en català: "Diari d'Escacs Alemany") fou la primera revista d'escacs en alemany. Fundada el 1846 per Ludwig Bledow amb el títol Schachzeitung der Berliner Schachgesellschaft i amb periodicitat mensual, va canviar el nom a Deutsche Schachzeitung el 1872. (Hi va haver una altra revista que prengué el nom Deutsche Schachzeitung entre 1846 i 1848.) Quan es va deixar de publicar el desembre de 1988 era la revista d'escacs més antiga del món, ja que s'havia publicat regularment des de la seva fundació el 1846 llevat del període de cinc anys (1945–1949) que va seguir la II Guerra Mundial.
Des de gener de 1989, la Deutsche Schachzeitung es va unir amb la Deutsche Schachblätter – Schach-Report editada a Hollfeld. La revista resultant va aparèixer amb els noms de les dues revistes anteriors a la seva portada final desembre de 1996. Des de gener de 1997, es va refondre novament, aquest cop amb la revista berlinesa Schach. La revista resultant va optar pels noms Schach i Schach-Report a la portada durant un any, i el nom Deutsche Schachzeitung va desaparèixer-ne. Des de 1998, la revista té el nom simplement de Schach. De tota manera, l'índex de continguts encara comença amb els noms de Deutsche Schachzeitung, Deutsche Schachblätter i Schach-Report. La Deutsche Schachzeitung va tenir el seu millor moment durant les dues primeres dècades del segle xx.

## Editors

    Des deFins aEditors 1846.071846.08Ludwig Bledow 1846.091851Wilhelm Hanstein, Otto von Oppen 18511852Otto von Oppen, N.D. Nathan 18521858Otto von Oppen 1858.121864Max Lange 1865.011866E. von Schmidt, Johannes Minckwitz 18671871Johannes Minckwitz 18721876Johannes Minckwitz, Adolf Anderssen 1876.121878Dr. Constantin Schwede, Adolf Anderssen 1879.011886.12Johannes Minckwitz 1887.011891Curt von Bardeleben, Hermann von Gottschall 18921896Hermann von Gottschall 1897Siegbert Tarrasch 1898Johann Berger, Paul Lipke 18991916Johann Berger, Carl Schlechter 19171918Carl Schlechter 19191921Jacques Mieses 19221923Friedrich Palitzsch 1924Friedrich Palitzsch, Ernst Grünfeld 1925Max Blümich, Friedrich Palitzsch, Ernst Grünfeld 1926Max Blümich, Friedrich Palitzsch 19271931Max Blümich, Friedrich Palitzsch, Heinrich Ranneforth 1932.021942Max Blümich, Heinrich Ranneforth, Josef Halumbirek 1942.031942.04Heinrich Ranneforth, Josef Halumbirek 1942.051943.03Theodor Gerbec, Heinrich Ranneforth, Josef Halumbirek 1943.041944.09Ludwig Rellstab 1950.121988Rudolf Teschner

## Referències

* ↑ Sunnucks, Anne. The Encyclopaedia of Chess. St. Martin's Press, 1970, p. 97.
* 1 2 O'Connell, Kevin. Golombek's Encyclopedia of Chess. Crown Publishing, 1977, p. 85. ISBN 0-517-53146-1.
* ↑ Hooper, David; Whyld, Kenneth. The Oxford Companion to Chess. 2. Oxford University Press, 1992, p. 297. ISBN 0-19-280049-3.

## Bibliografia

* Deutsche Schachzeitung, ISSN 0012-0669