OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cartomàgia

La cartomàgia és una branca de l'il·lusionisme. L'element central i principal són les cartes de joc. És una de les branques de la màgia més desenvolupada i sobre la qual existeix més literatura produïda.
Les cartes de joc es van fer populars entre els mags el segle passat, ja que són accessoris barats, versàtils, i fàcilment manipulables. Tot i així la màgia amb cartes, d'una forma o altra, data de quan aquestes es van fer conegudes (cap a la segona meitat del segle xiv) però la seva història en aquest període no està gaire documentada. Altres objectes quotidians s'han posat al servei de mags al llarg de diverses cultures i èpoques, la cartomàgia es desenvolupa espontàniament i aproximadament al mateix temps en diferents parts del món, gairebé sincrònicament. Tot i això, comparada amb la manipulació en general, o a la màgia amb tasses i pilotes, és una forma relativament nova de màgia.
L'efecte més bàsic és el d'agafar una carta, perdre-la enmig de la baralla, i ser endevinada després pel mag. Però avui en dia existeixen milers d'efectes i jocs d'alt nivell com: prediccions, transposicions, desaparicions, ordenacions, jugades de pòquer (o de qualsevol altre joc), lectura de pensament, coincidències, transformacions, .... Tots amb la finalitat de causar el major impacte possible en l'espectador.
Tot i que cada il·lusionista té unes preferències personals alhora d'escollir un tipus o marca de baralla basat en les seves experiències personals, les més utilitzades són les que tenen un "coixí aeri"(Air cushion) o foradets petits en l'acabat de la carta. Funciona d'una manera similar als foradets d'una pilota de golf, i això permet que les cartes llisquin l'una sobre l'altre fàcilment. Tot i que gradualment van agafant brutícia i olis (suor de les mans) que dificulta la seva manipulació. Es poden aplicar unes pólvores a les cartes que ajuden a frenar aquest procés així com repel·lir humitat que pot augmentar a les mans en una sessió de manipulació llarga. Alguns il·lusionistes guarden les baralles en protectors per tal d'allargar-ne la durada i mantenir-les en bon estat més temps.
Alguns dels més importants manipuladors de cartes:Lance Burton, Allan Ackerman, Bobby Baxter, Cardini (Richard Pitchford), S. W. Erdnase, Lennart Green, Johann Nepomuk Hofzinser, Guy Hollingworth, Robert Houdin, Ricky Jay, Simon Lovell, Ed Marlo, Jeff McBride, Darwin Ortiz, Jerry Sadowitz, John Scarne, Juan Tamariz, René Lavand, Dai Vernon, Roy Walton, Daryl Martinez, Michael Ammar, Herb Zarrow, T. Nelson Downs, Dan Buck, Dave Buck, Daniel Madison.
El campió del món de cartomàgia en l'últim congrés de la FISM, a Suècia el 2006, és portuguès i es diu Helder Guimaraes.
Una branca de la cartomàgia està basada en principis de caràcter matemàtic, que permet efectes normalment ofuscats, i que estan vinculats amb el mentalisme. Per exemple, els efectes basats en el Principi de Gilbreath.

## Referències

* ↑ Randi, James [1992]. Conjuring. St. Martin's Press. ISBN 978-0312097714.
* ↑ «Premis FISM 2006». Arxivat de l'original el 2008-02-26. [Consulta: 18 abril 2008].
# Casa Matamala (Badalona)

Casa Matamala, abans coneguda com a Can Giralt, és un edifici residencial d'estil modernista del municipi de Badalona (Barcelonès) protegit com a bé cultural d'interès local obra de Joan Amigó i Barriga. Josepa Umbert sol·licità el 1902 el permís d'obres. És un edifici d'habitatges amb planta baixa i dos pisos, on destaca sobretot els cuidats acabats de la façana, especialment el disseny dels esgrafiats de motiu floral, i els balcons. La part posterior ha estat desvirtuada per una mala reforma els anys 60.

## Referències

* ↑ «Casa Matamala». PoblesdeCatalunya. [Consulta: 26 juny 2012].
* 1 2 «Casa Matamala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012].

## Enllaços externs

* Casa Matamala, informació de l'Ajuntament
# Francesc d'Erill i de Sentmenat

Francesc d'Erill i de Sentmenat (? - Barcelona, 6 de gener del 1640), comte d'Erill i eclesiàstic. Fill de Felip Roger d'Erill i Joana d'Erill i Eimeric, era germà petit d'Alfons d'Erill-Orcau i Sentmenat.

## Vida religiosa

Fou monjo benedictí, doctor en cànons i el 1611 tresorer de l'església metropolitana de Tarragona el 1611. Abat el 1615 de Sant Miquel de Cuixà i des del 1618 del Monestir de Sant Cugat. El maig de 1639 fou elegit president de l'Orde de Sant Benet de Catalunya juntament amb Francesc de Copons del Monestir de Santa Maria de Ripoll.

## Vida de noble

A la mort del seu germà Alfons, al qual només quedaven filles vives, heretà el comtat d'Erill. A la mort de Felip III de Castella el 1621 dirigí la campanya contra Fernando Afán de Ribera y Enríquez per continuar com a Virrei de Catalunya en el regnat de Felip IV de Castella.
Canceller de l'Audiència de Catalunya del 1630 al 1631, negocià sense èxit, un donatiu de la ciutat de Barcelona al rei a canvi de la renúncia perpètua d'aquest a la percepció dels quints. Col·laborador del virrei Dalmau III de Queralt durant la crisi del 1639, reprimí la resistència dels nobles catalans a la mobilització per aixecar el setge de Salses.
A la seva mort el 1640 el succeí en el títol comtal la seva neboda Margarida Teresa d'Erill.

## Vegeu també

* Pere d'Avinyó.

## Referències

* ↑ «Francesc d'Erill i de Sentmenat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diccionari biogràfic, Volum 2
* ↑ «Francesc d'Erill i de Sentmenat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Francesc d'Erill i Sentmenat (castellà) Grandes de España
* ↑ Ernesto Zaragoza Pascual, Història de la Congregació Benedictina Claustral Tarraconense
* ↑ John Huxtable Elliott, La revolta catalana 1598-1640: un estudi sobre la decadència d'Espanya, p.166
# Can Raurell

Can Raurell és una masia desapareguda de Maçanet de la Selva (Selva) que estava inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

De l'antiga masia ja no en queda res. Ara, en l'espai que ocupava existeixen diverses naus industrials del Polígon de Can Puigtió.

## Història

Les primeres notícies del mas són del segle xviii, quan era propietat de la família hisendada de Lloret Vidal-Albà.
La seva fi va començar el 1974, quan la va comprar l'empresa Polígono Industrial Postil SA i la família que hi vivia se n'anà al poble. Restà tancat fins al seu enderrocament als anys noranta.

## Referències

* 1 2 3 «Can Raurell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Comodoro Rivadavia

Comodoro Rivadavia és una ciutat de la Patagònia argentina dins la província de Chubut al sud de l'Argentina, es troba al Golf de San Jorge, de l'oceà Atlàntic als peus del Turó Chenque (Cerro Chenque). Comodoro Rivadavia és la ciutat més important de la Conca de San Jorge.
Sovint rep el nom simplement de Comodoro. El 2001 tenia 137.061 habitants i el 2010 182.631
Comodoro Rivadavia és un centre comercial i del transport per a la regió del voltant, és la ciutat més gran de Chubut, i un important punt d'exportació de petroli Hi ha un gasoducte de 1.770 km que porta gas natural de Comodoro Rivadavia a Buenos Aires.
Va ser fundada per decret de 23 de febrer de 1901, com a port per Sarmiento. Entre els primers pobladors hi havia Boers que fugien del govern britànic sobre Àfrica del Sud, com també gal·lesos.
La ciutat rep el nom en honor del ministre de la marina argentí Martín Rivadavia, el qual proposava el desenvolupament del sud de l'Argentina. L'any 1907 es va trobar petroli a Comodoro Ribadavia a una fondària de 539 m.
Actualment hi ha també aprofitament de l'energia eòlica al Cerro Chenque i turons dels voltants i proporciona el 20% de l'energia que necessita la ciutat.
És seu de la Universidad Nacional de la Patagonia i la seva catedral està dedicada a Sant Joan Bosco.
El seu aeroport internacional es diu General Enrique Mosconi (codi CRD/SAVC).

## Clima

Comodoro Rivadavia té un clima semiàrid. La ciutat rep menys de 250 mm de pluviometria (210 litres) però la seva evapotranspiració és relativament baixa i compensa en part l'aridesa. El mes més fred és juliol (hivern austral) amb temperatures mitjanes màximes de 10 °C i les mínimes de 3 °C (mitjana 6,5 °C). El gener les màximes són de 24 i les mínimes de 14 °C (mitjana de 19 °C), Les pluges són molt homogènies durant tots els mesos de l'any, el mínim són 10 litres de mitjana en diversos mesos i el màxim de 30 litres al maig.

## Referències

* ↑ «Censo 2010: Provincia del Chubut por departamento». INDEC. Arxivat de l'original el 2012-09-01. [Consulta: 17 abril 2012].
* ↑ Weatherbase.com—«Comodoro Rivadavia, Argentina Travel Weather Averages (Weatherbase)».. Retrieved 18 July 2010.

## Enllaços externs

* (castellà) Municipality of Comodoro Rivadavia - Official website.
* (castellà) History of Comodoro Rivadavia.
# Hadrosauroïdeus

Els hadrosauroïdeus (Hadrosauroidea) constitueixen un clade o superfamília de dinosaures ornitisquis] que inclou els dinosaures amb "bec d'ànec", o hadrosàurids, i els seus parents més propers. Molts dels hadrosauroïdeus primitius, com Ouranosaurus, han sigut tradicionalment inclosos en el grup parafilètic "Iguanodontidae".

## Classificació
### Taxonomia

* Superfamília Hadrosauroidea
** Equijubus
** Jinzhousaurus
** Nanyangosaurus
** Shuangmiaosaurus
** Altirhinus
** Cedrorestes
** Eolambia
** Fukuisaurus
** Glishades
** Jeyawati
** Ouranosaurus
** Penelopognathus
** Probactrosaurus
** Protohadros
** Jintasaurus
** Tanius
** Bactrosaurus
** Levnesovia
** Gilmoreosaurus
** Tethyshadros
** Família Hadrosauridae

### Filogènia

Cladograma segons Norman (2002) i Godefroit, Li i Shang (2005).
| Hadrosauroidea | Penelopognathus Altirhinus Eolambia Protohadros Probactrosaurus Hadrosauridae Telmatosaurus Bactrosaurus Euhadrosauria Hadrosaurinae Lambeosaurinae |
Cladograma segons Hai-Lu You i Da-Qing Li (2009).
| Hadrosauroidea | Altirhinus Eolambia Fukuisaurus Equijubus Probactrosaurus Protohadros Jintasaurus Telmatosaurus Bactrosaurus Levnesovia Tanius Hadrosauridae |
Cladograma segons Prieto-Marquez i Norell (2010).
| Hadrosauroidea | Jinzhousaurus Penelopognathus Equijubus Probactrosaurus Eolambia Protohadros Tanius Bactrosaurus Gilmoreosaurus Telmatosaurus Shuangmiaosaurus Nanyangosaurus Lophorhothon Hadrosauridae |

## Referències

* 1 2 Hai-Lu You «A new basal hadrosauriform dinosaur (Ornithischia: Iguanodontia) from the Early Cretaceous of northwestern China». Canadian Journal of Earth Sciences, vol. 46, 12, 2009, pàg. 949–957. DOI: 10.1139/E09-067.
* ↑ Hans-Dieter Sues i Alexander Averiànov. (2009). "A new basal hadrosauroid dinosaur from the Late Cretaceous of Uzbekistan and the early radiation of duck-billed dinosaurs." Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences, 276(1667): 2549-2555. doi:10.1098/rspb.2009.0229
* ↑ «Anatomy and Relationships of Gilmoreosaurus mongoliensis (Dinosauria: Hadrosauroidea) from the Late Cretaceous of Central Asia». American Museum Novitates, vol. 3694, 2010, pàg. 1–52.
# Dønna

Dønna és un municipi i una illa situat al comtat de Nordland, Noruega. Té 1,403 habitants (2018) i la seva superfície és de 193.90 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Solfjellsjøen. Els altres pobles del municipi són Bjørn, Dønnes, Hestad, Sandåker, i Vandve. L'illa principal de Dønna està connectada a Herøy al sud pel Pont d'Åkviksundet.
Dønna es troba al districte de Helgeland, que també està format pels municipis de Leirfjord, Alstahaug i Herøy. El municipi es compon d'un gran arxipèlag format per illes, illots i esculls. Les tres illes més grans del municipi són Dønna, Løkta i Vandve. Les illes Åsværet (i el Far d'Åsvær) es troben a la part occidental del municipi. El municipi illa està situat a la desembocadura del Ranfjorden.
Gran part de la indústria del municipi se centra en la pesca, l'aqüicultura i el processament de peixos. També hi ha una mica d'agricultura, turisme i alguns serveis públics.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2018. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 15 desembre 2018].
# Cartolina

La cartolina és un paper que és generalment més gruixut i més resistent que el paper normal d'escriptura o d'impressió, però més flexible i lleuger que altres formes del cartró.
El gruix del paper de targetes s'escriu normalment en grams per metre quadrat. El seu gramatge és normalment de més de 200g/m2 i es componen d'una o més capes de materials obtinguts de la cel·lulosa crua o blanquejada, de la polpa mecànica o del paper reciclat.
La textura és generalment mat, però pot ser rugosa, metal·litzada o brillant; és normal que una de les seves cares quedi estrucada per poder-hi imprimir.

## Aplicacions

La cartolina és d'ús freqüent en targetes, cartes, cobertes de catàlegs, fulls de propaganda, i altres aplicacions que requereixen una durabilitat més alta que el paper regular.

## Referències

* ↑ Asunción, Josep. The Complete Book of Papermaking (en anglès). Lark Books, 2003, p. 24. ISBN 1579904564.
Viccionari
# Caspar Bartholin

Caspar Bartholin (també Berthelsen o Bartholinus) pot referir-se a:
* Caspar Bartholin el Vell (1585-1629), teòleg danès i professor de medicina
* Caspar Bartholin el Jove (1655-1738), anatomista danès
# Cézac (Gironda)

Cézac és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.020 | 1.074 | 1.107 | 1.366 | 1.580 | 1.762 | 2.045 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Bernadette Coureau | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Consell Pontifici per als Laics

El Consell Pontific per als laics, també anomenat Pontifici Consell per als laics (en llatí Pontificium Consilium pro Laicis), és un dicasteri de la Cúria romana, creat per Pau VI el 6 de gener de 1967, amb el motu proprio titulat Catholicam Christi Ecclesiam.
Les funcions d'aquest consell pontifici són la promoció i coordinació de l'apostolat dels laics en l'Església Catòlica. En general, aquest dicasteri s'ocupa de tots els assumptes relacionats amb la vida cristiana dels laics tal com indica l'encíclica Pastor Bonus al punt 131. A partir de 1985, sota el pontificat de Joan Pau II, el Pontifici Consell per als laics es va encarregar de la Jornada Mundial de la Joventut en les successives edicions.

## Organització

El Pontifici Consell per als laics és guiat per un president, actualment l'arquebisbe Stanisław Ryłko, i assistit per un secretari, actualment el bisbe alemany Josef Clemens. Els dona suport un sub-secretari, actualment Miguel Delgado Galindo.
Un comitè de presidència compost per cardenals i bisbes es reuneix periòdicament per discutir els assumptes de més importància per als temes relacionats amb el seu consell. Els membres del consell són 32 bisbes, sacerdots i sobretot laics, homes i dones de diverses parts del món, que una vegada a l'any es reuneixen en una assemblea plenària per afrontar els assumptes que consideren més urgents. El consell també té 30 consultors que són convocats per sessions de treball o als qui es demana consell sobre assumptes específics.

## Vegeu també

* Santa Seu
* Cúria Pontifícia
* Consell pontifici

## Referències

* ↑ «El Pontificio Consejo para los Laicos Un dicasterio de la Curia romana al servicio de los fieles laicos» (en castellà). Vatican.va [Consulta: 10 febrer 2014].
* 1 2 Cheney, David M. «Pontificium Consilium pro Laicis» (en anglès). Catholic-Hierarchy, 2011. [Consulta: 2014].
* ↑ EP «Juan Pablo II patrono de la Jornada Mundial de la Juventud 2011». La Razón, 2011. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2011 [Consulta: 10 febrer 2014]. Arxivat 28 de juliol 2011 a Wayback Machine.
* ↑ «Juan Pablo II il patrono». Madrid11.com, 2011 [Consulta: 10 febrer 2014].
* ↑ «Guzmán Carriquiry, primer laico en ser secretario de la Comisión Pontificia para América Latina». Forum Libertas, 2011. Arxivat de l'original el 23 de febrer 2014 [Consulta: 10 febrer 2014]. Arxivat 23 de febrer 2014 a Wayback Machine.
* ↑ «El consejo pontificio para los laicos». Vatican.va, 2011 [Consulta: 10 febrer 2014].
# Hadró exòtic

Els hadrons exòtics són partícules subatòmiques formades per quarks (i possiblement gluons, però que no estan dins l'esquema normal dels hadrons. Mentre estan afectats per la interacció forta no es poden predir pel model de quarks simple. Els hadrons exòtics no tenen el mateix contingut pel que fa als quarks respecte als hadrons normals: els barions exòtics tenen més que els tres quarks dels barions normals, i els mesons exòtics no tenen un quark i un antiquark com els mesons normals. Els hadrons exòtics es poden trobar buscant partícules amb nombres quàntics, prohibits per als hadrons normals. Senyals experimentals d'hadrons exòtics han estat vistos recentment, però continuen sent un tema de controvèrsia en la física de partícules.

## Història

Quan el model de quarks va ser inicialment postulat per Murray Gell-Mann i d'altres a la dècada dels 60, va ser per organitzar els estats coneguts fins aleshores d'una manera significativa, com la cromodinàmica quàntica (QCD) desenvolupada durant la següent dècada. Això no obstant, fou evident que no hi havia cap raó fonamental perquè només la combinació de 3-quarks i quark-antiquark existís. A més a més, semblava que els gluons, partícules que transmeten la força d'interacció forta, haguessin de formar estats obligats entre si (glueballs) i amb quarks (hadrons híbrids). Això no obstant, han passat unes quantes dècades sense cap prova concloent sobre els hadrons exòtics.

## Candidats

Hi ha uns quants candidats per a ser hadrons exòtics:
* X(3872) - Descobert pel detector Belle al KEK al Japó. Hi ha diverses hipòtesis que diuen que aquesta partícula pot ser un diquark o una molècula mesònica.
* Y(3940) - Aquesta partícula no encaixa en l'espectre del quarkoni predit pels teòrics.
* Y(4140) - Descobert al Fermilab el març de 2009.
* Y(4260) - Descobert pel detector BaBar al SLAC a Menlo Park (Califòrnia). Aquesta partícula està teòricament formada per un gluó lligat a un quark i un antiquark.

## Referències

* ↑ Vegeu "note on non-q qbar mesons" in PDG 2006, Journal of Physics, G 33 (2006) 1.
* ↑ Minard, Anne. «New Particle Throws Monkeywrench in Particle Physics» (en anglès americà), 18-03-2009. [Consulta: 16 setembre 2021].
# El Bosc (Rupit i Pruit)

El Bosc és una masia de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants i el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Consta de planta baixa i pis. Presenta un gros portal adovellat a la planta i tres finestres amb les espieres tapiades a nivell del primer pis. La dovella central del portal té una inscripció mig esborrada. La vessant de llevant s'allarga i cobreix dos coberts sense mur a la part de migdia. A ponent hi ha un altre cos amb un portal a la planta i dues finestres. Al sector de tramuntana hi ha un cos sobreaixecat cobert a dues vessants i el carener no coincideix amb el de migdia. És construït amb pedra i arrebossat al damunt, els elements de ressalt són de pedra picada.

## Història

Antic mas situat sota el cingle d'Aiats. Es troba registrat al fogatge de la parròquia i terme de Sant Andreu de Pruyt de l'any 1553, on se cita un tal Phelip Bosch.

## Referències

* 1 2 «El Bosc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Carrer del Vent

El carrer del Vent és un carrer de la ciutat de Reus, més aviat estret, que va des del carrer dels Jurats quan s'ajunta amb el carrer de sant Lluís, travessa el carrer Alt del Carme i arriba fins al raval de Jesús. La seva continuació és el carrer de Jesús, que va fins a la plaça del Mercadal. Està orientat del nord-est cap al sud-oest. També s'anomena carrer de la Creu Vermella.
És un carrer recte, que més enllà empalma amb el Camí Vell de Riudoms, i és l'eix transversal del barri del Carme. Només quan es troba amb el carrer del Carme s'eixampla una mica i fa com una placeta on anys enrere hi havia una font. Al número 6 hi ha un edifici setcentista que dona també al carrer de Sant Jaume, un antic convent de les Germanes de la Consolació, l'orde fundat per la reusenca Mare Molas, ara propietat de la Diputació de Tarragona que, després de remodelar-lo, hi va instal·lar l'Escola d'Art i Disseny. L'any 1978 s'hi va obrir l'Escola d'Arts Aplicades i Oficis Artístics, impulsada per Ramon Ferran i també sota el patrocini de la Diputació de Tarragona, on van donar classes diversos artistes catalans com ara Carles Amill. L'escola es va tancar l'any 1997 pel seu estat de conservació. Es va remodelar entre els anys 2010 i 2014, i a més de l'Escola d'Art acull aules de l'Escola de Música.
El carrer del Vent es caracteritza per ser un carrer viu, habitat, i amb comerços de proximitat a totes les plantes baixes (fruiteries, sabateries, bars, peixateries, farmàcia, llibreries...) i està molt integrat a la vida urbana reusenca.

## Notes

* ↑ Josep Alsina Gebellí diu que els frares del Convent de sant Francesc feien el dimarts sant una professó que recorria els carrers de Reus, per on hi havia diverses creus de pedra. Al carrer del Vent n'hi havia una de marbre vermell incrustada a la paret, que va persistir molts anys. El convent de Sant Francesc de Reus (1488-1835). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1985. Pàg. 124.

## Referències

* ↑ Amigó Anglès, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 606. ISBN 8486387655.
* ↑ Sardà Ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus 07: camí de Riudoms. Reus: Ajuntament de Reus; COAC, 2024, p. 34 i 37. ISBN 9788409559367.

## Enllaços externs

* Edifici del carrer del Vent. Diputació de Tarragona [Consulta 22 d'agost de 2024]