OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roderic Tello

Roderic Tello va ser arquebisbe de Tarragona entre els anys 1288 i 1308.
L'any 1305, Roderic Tello es va fer el càrrec del pagament del penúltim tram de la nau central de la Catedral basílica de Tarragona. La catedral va ser consagrada el juny de 1331 per part d'un altre arquebisbe, Joan d'Aragó i d'Anjou, que era fill del rei Jaume el Just.
Roderic Tello també va fundar la comensalia de sant Agustí, que era un patronat de l'arquebisbe, i rebia dos mil sous de tern sobre els drets que percebia la Mitra del molí del Port i la granja de Doldellops.
Aquest arquebisbe va posar pau en el conflicte que van mantenir, l'any 1307, Guillema de Montcada, vídua de l'Infant Pere i el paborde de Tarragona pels seus drets en els territoris de les Muntanyes de Prades i el senyoriu d'Alcover i les viles de Montroig del Camp i de Cambrils. Roderic Tello els va convocar a Tarragona el dia 20 de febrer de 1307, com consta textualment, per posposar:
       "los desafius contenguts en la lletra y menaces de penyorar, ho revoque (Guillema de Montcada) y no procehesca en les dites coses".

## Referències

* ↑ Estudis d'història medieval, vol. 2 Barcelona 1970, Institut d'Estudis Catalans
* ↑ http://www.tinet.cat/portal/sheet-show.do?id=27596&ch=9
* ↑ SR Vinyes, Les comensalies i comensals de la Seu de Tarragona dels segles XIII al XIX, Quaderns d'història tarraconense, 1982 -
# Societat d'obreres cosidores

La Societat d'obreres cosidores, La Virtut Social, es va crear en el si del Centre Federal de Societats Obreres de Palma a principis de març de 1870. La seva presidenta va ser Josefa Sánchez i la seva vicesecretària va ser Francesca Palou. L'abril de 1870 comptava amb 56 afiliades i cap al mes de juny de 1870 ja eren 71 les modistes afiliades. La junta directiva estava formada per Josefa Sánchez, presidenta; Francesca Gayà, vicepresidenta; Bàrbara Gayà, tresorera; Maria Sánchez, comptadora; Francesca Desclaus, secretària; i Catalina Picó, vicesecretària. Com a vocals hi formaven part: Magdalena Mulet, Magdalena Alemany, Francesca Aguiló i Francesca Vidal i Tous.
Poc després, en motiu de la persecució política pels fets de la Comuna de París i els efectes de la febre groga, es desorganitzaren i no es tornaren reorganitzar fins al març de 1873, moment en què feren una vaga per demanar un augment del salari. En aquesta nova etapa tenien 60 obreres afiliades.
Entre 1870 i 1873 publicaren articles al setmanari anarquista El Obrero (1869-1870). En general es dedicaren a reivindicar el dret al treball i un salari com el dels seus companys que els permetés viure independentment dels seus pares o marits. Aleshores, lluitaven contra la doble opressió que patien les dones. Per una banda l'explotació del treball, de la mateixa manera que els seus companys; i, per l'altra, la submissió a la que estaven sotmeses pel simple fet de ser dones.
La Virtut Social va ser la primera organització exclusivament femenina a Mallorca i van participar activament de la política mallorquina. Un exemple és la manifestació contra les quintes organitzada pels republicans federals i els internacionalistes, de l'abril de 1870, on elles varen encapçalar la marxa. També varen tenir contactes amb altres organitzacions obreres femenines, que, com elles, estaven adherides a l'Associació Internacional de Treballadors. Així establiren contacte amb la madrilenya María Rodríguez Fernández del diari internacionalista La Solidaridad, que felicità a les mallorquines per la seva tasca o Elisa Huigon de La Federación de Barcelona, la qual va adreçar una carta a totes les que ella considerava capdavanteres de l'emancipació femenina: María Rodríguez de Madrid, Modesta Periu de Saragossa, Narcisa de Paz de Granada i Josefa Sáchez de Mallorca.

## Referències

* ↑ Els invisibles. Diccionari de militants, organitzacions i sindicats llibertaris de les Illes Balears. Volum I. Mallorca 1869-1952. Mallorca. Edicions El Moixet Demagog, 2011.
* 1 2 Els invisibles. Diccionari de militants, organitzacions i sindicats llibertaris de les Illes Balears. Volum I. Mallorca. 1869-1952.. Mallorca: Edicions El Moixet Demagog, 2011.
* ↑ Dissidències. Història i Cultura Obrera a la Mallorca contemporània. Mallorca: Grup d'Estudis Els Oblidats i Transitant, 2013.
# Vídua, però no gaire

Vídua, però no gaire va ser una sèrie de televisió en català estrenada el 13 de gener de 1982 en el circuit català de TVE. El seu guionista era Josep Benet i Jornet, que li va donar un toc entre el misteri i la comèdia, una sèrie d'humor plena de detalls a l'estil de la comèdia estatunidenca. La protagonista era l'Àngels Moll. Només es va fer una temporada amb 13 episodis. Gràcies al seu èxit el 10 d'octubre de 1982 es va emetre en castellà a TVE, i malgrat l'èxit assolit Benet i Jornet es va negar a rodar una segona temporada, de manera que el 1984 va rodar Recordar, perill de mort.

## Episodis

* Comiat per un mort (13 de gener de 1982)
* Vídua jove busca feina ben pagada (20 de gener de 1982)
* El pretendent (27 de gener de 1982)
* Misteri a l'editorial (3 de febrer de 1982)
* La nit que l'Anna es va emborratxar (10 de febrer de 1982)
* El visitant nocturn (17 de febrer de 1982)
* La dama que bevia te (24 de febrer de 1982)
* Anna passa a l'acció (3 de març de 1982)
* Dues indefenses dones (10 de març de 1982)
* El tercer home (17 de març de 1982)
* Ball de comiat (31 de març de 1982)
* Sola davant el perill (7 d'abril de 1982)
* Algú que se'n va (14 d'abril de 1982)

## Repartiment

* Àngels Moll
* Nadala Batiste
* Joan Borràs
* Alfred Lucchetti
* Xesc Forteza
* Enric Arredondo
* Joan Miralles
* Enric Majó
* Miquel Graneri
* Damià Barbany
* Josep Minguell
* Miquel Cors
* Imma Colomer

## Reconeixements

Àngels Moll fou candidata al Fotogramas de Plata 1983 com a millor intèrpret de teatre

## Referències

* ↑ Una part de la història de Benet i Jornet, nuvol.com
* ↑ Ferran González Monje El teatre en català a TVE (1964-2005)
* ↑ Rodaje en Barcelona de una serie de intriga, El País, 6 d'agost de 1984

## Enllaços externs

* Vídua però no gaire a l'IMDB
# The Sims: Living Large

The Sims: Living Large (en català Els Sims: Vivint Gran) va ser un dels videojocs més populars de l'any 2000. Era una expansió del popular videojoc The Sims on la feina de l'usuari era la de controlar la vida social d'uns Sims, uns éssers amb intel·ligència artificial.

## Característiques

Com totes les expansions, aquesta inclogué una gran quantitat de novetats de les que se'n llisten les més importants:
* Increment del nombre de barris: va permetre expandir-se als jugadors que ja havien ocupat tots els terrenys del seu barri i no tenien sortida. La capacitat es va multiplicar per 5.
* Nous estils de cara i nous models de vestit.
* Pocs canvis en la construcció: noves rajoles per terra, parets o columnes.
* 125 nous objectes per comprar, entre els quals destaquen:
** un laboratori químic on es podien fer 8 pocions amb diferents efectes cada una.
** un làmpada meravellosa amb la qual es podia cridar a un mag i demanar-li un desig encara que no sempre ho aconseguís.
** un llit en forma de cor vibrador on els Simss'hi podien relacionar.
** una guitarra elèctrica que permetia pujar alguns punts de creativitat.
** una bola de cristall que donava consells del joc.
** un telescopi.
** un ninot per fer budú.
** un robot electrònic encarregat de les tasques de la llar.
Molts dels objectes nous pertanyien a les noves temàtiques que incorporava, com la futurista, la xarona, la gòtica, la rústica, etc.
També es van afegir cinc feines més on treballar (gandul, periodista, paranormal, pirata informàtic i músic) i nous personatges.

## Vegeu també

* The Sims - Informació general del joc.
* Maxis - La desenvolupadora del joc.
* EA GAMES - La distribuïdora del joc.
* Will Wright - Creador del joc.
# Remetské Hámre

Remetské Hámre és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1828.
# Ridge Manor

Bay Manor és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 4.108 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bay Manor tenia 4.108 habitants, 1.712 habitatges, i 1.225 famílies. La densitat de població era de 181,9 habitants/km².
Dels 1.712 habitatges en un 24,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,5% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 28,4% no eren unitats familiars. En el 22,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,4% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 23,6% entre 25 i 44, un 25,9% de 45 a 60 i un 23,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.875 $ i la renda mediana per família de 33.724 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.421 $ mentre que les dones 24.492 $. La renda per capita de la població era de 18.722 $. Entorn del 9,9% de les famílies i el 15,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bay Manor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bay Manor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Roderic i Salomó de Còrdova

Roderic (Cabra, s. IX - Còrdova, 13 de març de 857) i Salomó van ésser dos cristians mossàrabs, morts per no renunciar a la seva fe en 857. Són venerats com a sants per l'Església catòlica, com dos dels 57 Mârtirs de Còrdova.

## Biografia

Van viure sota el regnat de Muhàmmad I, emir de Còrdova i fill d'Abd al-Rahman II i sant Eulogi de Còrdova narra el martiri de tots dos en una de les seves obres, datant-lo el dia tercer dels idus de març de 857.
Roderic era d'un poble proper a Egabrum (Cabra de Còrdova) i hi estudià teologia. Un dels seus germans era cristià i un altre musulmà; sovint Roderic posava pau entre els dos, que acostumaven a discutir sobre afers religiosos. La família va marxar a Còrdova, on s'ordenà sacerdot.
Un dia, en intervenir en una de les baralles entre els dos germans, va resultar ferit; el germà el va fer portar en llitera per la ciutat, dient falsament que s'havia convertit a l'islamisme. Ja recuperat, Roderic es va retirar a la rodalia de la ciutat, on va aprofondir en la seva fe cristiana. El seu germà el va acusar d'haver manifestat públicament la seva fe i d'haver apostatat de l'islamisme i va ésser detingut.
A la presó, va conèixer un altre mossàrab, Salomó, també acusat d'haver renegat de l'Islam. Després de nombrosos intents perquè deixessin el cristianisme, van ésser condemnats a mort. Van ésser degollats i els cossos, lligats a pedres, llençats al Guadalquivir. Van ésser, però, recuperats i enterrats en una església pel bisbe Saül.
* Façana de l'església de S. Pedro (Còrdova)
* Altar major de S. Pedro
* Arca dels Sants Màrtirs a l'altar de S. Pedro

## Veneració

Venerats com a sants, la seva festivitat se celebra el 13 de març. Les seves relíquies es guarden, amb les d'altres màrtirs contemporanis, a l'església de San Pedro de Còrdova.

## Notes

* ↑ La religió cristiana era tolerada a la Còrdova musulmana, però sempre en l'àmbit privat: no se'n podia fer manifestació pública, ni predicar-la o intentar convertir d'altres persones.

## Bibliografia

* Joaquín Lorenzo Villanueva. Año christiano de España. Madrid: Imprenta Real, 1792 "Los SS. Rodrigo presbítero y Salomón", vol. 3, p. 336-341.
# Šlikita

La šlikita és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el nom en honor del destacat aristòcrata bohemi-alemany Štěpán Šlik (1487-1526) - fundador de la ciutat de St. Joachimsthal (actual Jáchymov).

## Característiques

La šlikita és un carbonat de fórmula química Zn₂Mg(CO₃)₂(OH)₂·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques al Museu Nacional de Praga (Txèquia), amb el número de catàleg: p1p 46/2018, i al Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 67057.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Vladimír, a Hanušov, dins el districte de Karlovy Vary (Regió de Karlovy Vary, República Txeca). També ha estat descrita al districte miner Elisabeth, a Deutschfeistritz (Estíria, Àustria), a la mina Uranus, a Kleinrückerswalde (Saxònia, Alemanya), i a les mines de Plaka (Àtica, Grècia). A la localitat tipus es troba associada a smithsonita, serpierita, nesquehonita, hidromagnesita, hexahidrita i brianyoungita.

## Referències

* ↑ «Šlikite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 juliol 2021].
# Vídua cucut

La vídua cucut (Anomalospiza imberbis) és una espècie d'ocell de la família dels viduids (Viduidae) i única espècie del gènere Anomalospiza Shelley, 1901. Habita praderies, localment a tot l'ample de l'Àfrica subsahariana.

## Referències

* ↑ «Vídua cucut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 30/11/2021(català)
# Tetraferriannita

La tetraferriannita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la biotita. Rep el nom per la seva relació amb l'annita.

## Característiques

La tetraferriannita és un silicat de fórmula química KFe$^{2+}$₃(Si₃Fe$^{3+}$)O$_{10}$(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, txernikhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, efesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Wittenoom, al comtat d'Ashburton (Austràlia Occidental, Austràlia). També ha estat descrita al Canadà, els Estats Units, Àustria, Alemanya, Itàlia, el Níger, Sud-àfrica i el Japó.

## Referències

* ↑ «Tetraferriannite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 gener 2020].
# Tres Tombs Infernals

* No s'ha de confondre amb Tres Tombs de Sant Andreu de Palomar.
Els Tres Tombs Infernals és una celebració que es fa a Sant Andreu de Palomar i combina teatre al carrer, correfoc i espectacle pirotècnic. Té el propòsit d'escenificar la llegenda segons la qual sant Antoni va superar les temptacions mundanes amb què es trobà durant la seva vida, i que eren obra del dimoni. L'espectacle té dues parts: la primera és la representació de la vida del sant i de les peripècies per a evitar de fer cas al diable; la segona és el correfoc amb tres voltes, curtes però cada vegada més intenses, que representen la fúria del diable. Els Tres Tombs Infernals es fan el dissabte abans de la festivitat de Sant Antoni Abat, que és el 17 de gener.
Els Tres Tombs es fan amb motiu de la diada de sant Antoni Abat, també anomenat sant Antoni del porquet o dels rucs perquè durant segles ha estat el protector de tots els animals útils per a les feines del camp. La llegenda també explica que va vèncer totes les temptacions que li parava el dimoni. Per això la Satànica de Sant Andreu va decidir de fer seva aquesta part i muntar un espectacle teatral i pirotècnic que encara avui dona pas a la cavalcada de bèsties i carruatges de l'endemà al matí.

## Orígens

Els Tres Tombs de Sant Andreu de Palomar és un seguici d'animals i carrosses en honor de sant Antoni, molt arrelat a Barcelona, especialment a Sant Andreu de Palomar, amb més d'un segle i mig de tradició.
A partir d'aquesta festa, l'any 1992 la colla de diables de la Satànica de Sant Andreu, amb motiu de la celebració del cinquè aniversari, va estrenar un acte durant la vigília de la desfilada de carruatges i cavalleries de sant Antoni. La idea inicial era un correfoc que fes tres voltes a un mateix itinerari. Però amb els anys es va convertir en una peça de teatre relacionada amb la vida i les temptacions de sant Antoni, escenificada pels diables de la colla i amb l'acompanyament dels tabalers.

## Activitats destacades

* Escenificació de la vida del sant. L'espectacle comença amb l'escenificació de la vida de sant Antoni. Apareix en tot un seguit de situacions amb el dimoni, que malda per fer-lo caure en pecat. El sant no sucumbeix a les temptacions i el dimoni s'enfurisma.
* Els Tres Tombs Infernals. Els Tres Tombs Infernals són un correfoc dels diables de la Satànica de Sant Andreu que fa tres voltes en un recorregut curt, al voltant del parc de Can Fabra. L'espectacle pirotècnic representa la fúria del dimoni i a cada volta té més intensitat, fins que acaba amb un gran núvol d'espurnes i fum, dins una atmosfera vermella. Al final de l'espectacle pirotècnic apareix la figura de sant Miquel per a alliberar sant Antoni de les malvestats del diable, a qui envia altra vegada cap a l'infern.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Tres Tombs Infernals». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Enllaços externs

* Els tres tombs infernals. L'infern de les temptacions, a escena. Festes.org, Barcelona, 2004
# Resnik (cràter)

Resnik és un petit cràter d'impacte que es troba dins de l'interior de l'enorme plana emmurallada del cràter Apollo, a la cara oculta de la Lluna. Apollo és una formació de doble anell amb un sòl central que ha estat inundat per la lava basàltica. Resnik es troba a l'extrem nord de la zona fosca de la superfície, al sud-oest del cràter més petit McAuliffe.
* Localització de Resnik (centre de la meitat superior de la imatge)
* Rodalies de Resnik (fotografia de la missió LRO)
* Imatge de la missió LRO
És un cràter circular amb forma de bol. Sobre la vora nord-oest presenta un cràter d'impacte en forma de copa i amb una albedo més alta que la de Resnik. Un petit cràter parcialment submergit per la lava està unit a l'exterior en la vora sud, coincidint amb una porció de la vora del cràter també submergit que es troba just a l'est d'aquest impacte.
El nom del cràter va ser aprovat per la UAI el 1988 en honor de Judith Resnik, morta en l'accident del transbordador espacial Challenger el 28 de gener de 1986. El cràter va ser anteriorment designat Borman X, un cràter satèl·lit de Borman.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Ricardo Olivan

Ricardo Olivan Turrau (Osca, 1938 - Barcelona, 4 d'abril de 2009), fou un dibuixant d'humor i il·lustrador. Germà del també dibuixant Enrique Olivan.
Va començar a publicar a la revista Don José, per després passar a La Codorniz i finalment incorporar-se, amb el seu germà, a l'Editorial Bruguera.
També va treballar per al mercat estranger mitjançant agències, en especial per Alemanya i Holanda. Dibuixà per un gran nombre de publicacions, com Can Can, DDT, El Jueves, Mata Ratos, Mortadelo, Mortadelo Gigante, El Noticiero Universal, Patufet, o Tío Vivo.

## Referències

* ↑ «Ricardo Oliván». [Consulta: 12 gener 2020].
# Societat de Caçadors l'Harmonia d'Horta

La Societat de Caçadors l'Harmonia d'Horta és una associació de caçadors d'Horta, Barcelona. És membre de la Federació Catalana de Caça.
Es va crear el 1921, a l'època rural d'Horta, quan abundaven els conills a la zona. Més endavant van haver d'anar fins als boscos de Collserola, establint la seva seu a la Quadra de Valldaura (Can Cerdà), on el 1931 van comprar un terreny i hi van construir un senzill alberg, que el 1954 van substituir per una construcció més sòlida. El 1954 van organitzar el I Concurs de Tir al Plat, als camps d'Horta.
Actualment la seu està ubicada al Foment Hortenc. Participa en les batudes de porc senglar a Collserola.

## Referències

* ↑ «Federació Catalana de Caça. Cens electoral definitiu». Federació Catalana de Caça, 2020.
* ↑ Giménez i Compte, Carlota. L'Abans: Recull gràfic de la Vall d'Horta (1861 - 1978). El Papiol: Efadós, juny 2012. ISBN 978-84-15232-22-3.
* ↑ «Ball en línia». Foment Hortenc.
* ↑ «Cinc porcs senglars morts en una batuda de caçadors al Parc Natural de Collserola». Betevé, 10-11-2018.