OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre de Nyòvols

La Torre de Nyòvols és una fortificació dels segles XIII o xiv situada en el terme comunal de Nyer, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Les seves restes estan situades damunt d'un esperó rocós de molt difícil accés a la dreta de la Tet, davant i a ponent del Castell de Nyòvols, del terme veí pel nord de Canavelles. És a llevant dels Banys de Toès i al sud-oest dels Banys de Canavelles.
Formava part del sistema defensiu de l'estret Congost de les Graus, juntament amb el Castell de Nyòvols i el Castell de Serola.

## Característiques

Aquesta torre de guaita, de planta rectangular, feia 3 per 5 metres, en els dos costats, segons Annie de Pous. En l'actualitat en queden uns fragments de murs fins a 3 metres d'alçada.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «101 - Nyer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Nyer». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere; Bolòs i Masclans, Jordi. «Nyer: Torre de Nyòvols». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 545-546 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Pous, Annie de. La valle Engarra : Tours et châteaux du Haut-Conflent, 1973, p. 63-89 (Conflent, 62).

## Referències

* ↑ La Torre de Nyòvols en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Pous, 1973.

## Vegeu també

Llista de torres de senyals de la Catalunya del Nord
# Sinsis

Els Sinsis (llatí: sinsii, grec Σίνσιοι) foren un poble de la part sud de Dàcia. Són esmentats per Ptolemeu.

## Referències

* ↑ Dyer, Thomas Henry. «Sinsii». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Space Weather Prediction Center

L'Space Weather Prediction Center (SWPC), anomenat Space Environment Center (SEC) fins al 2007, és un laboratori i centre de servei del National Weather Service (NWS), part de la National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA), situat a Boulder (Colorado). L'SWPC monitoritza i pronostica contínuament la meteorologia espacial de la Terra, proporcionant informació solar - terrestre. L'SWPC és la font oficial d'alertes i avisos meteorològics espacials per als Estats Units.

## Descripció

L'Space Weather Prediction Center és un dels nou National Centers for Environmental Prediction (NCEP) i proporciona monitorització i previsió en temps real d'esdeveniments solars i geofísics, realitza recerques en física solar-terrestre (és a dir, l'heliofísica) i desenvolupa tècniques per a la predicció solar i pertorbacions geofísiques. El Centre de Previsió SWPC és operat conjuntament per la NOAA i les Forces Aèries dels Estats Units d'Amèrica (USAF) i és el centre d'avís nacional i mundial de pertorbacions que poden afectar persones i equips que treballen a l'entorn espacial. L'SWPC treballa amb molts socis nacionals i internacionals que aporten dades i observacions.
Algunes de les agències i la indústria que depenen dels serveis de l'SWPC:
* Infraestructura elèctrica dels EUA
* Indústria aèria comercial
* Departament de Transport (ús del GPS)
* Activitats de vols espacials humans de la NASA (la NASA es basa en les dades de l'SWPC per protegir el braç de mil milions de dòlars de l'Estació Espacial Internacional (ISS))
* Llançament i operacions de satèl·lit
* Suport operatiu de la Força Espacial dels EUA
* Usuaris comercials i públics (més de mig milió de visites al dia als llocs web de l'SWPC)
L'Administració Federal d'Aviació (FAA) requereix que els despatxadors tinguin en compte la degradació de la comunicació HF per a cada vol polar enviat. Els vols es poden desviar en funció de les alertes de radiació solar de l'SWPC si la comunicació de Control del trànsit aeri (ATC) està compromesa, amb uns costos estimats de fins a 100.000 dòlars per vol. El 2001, durant un període de 23 dies, es van desviar 25 vols a causa d'aquest tipus d'apagada de ràdio.

## Limitacions de previsió

El Centre no emet previsions de densitat atmosfèrica per a llançaments d'espais comercials. La pèrdua de 38 satèl·lits Starlink el febrer de 2022 va fer que els científics demanessin que ho fes.

## Referències

{{Referències|refs=

## Vegeu també

* Ejecció de massa coronal
* Spaceflight Meteorology Group
* Boulder Geomagnetic Observatory

## Enllaços externs

* Space Weather Prediction Center
Plantilla:National Centers for Environmental Prediction
* ↑ «2009 Community Review of the NCEP Space Weather Prediction Center» (Document PDF) (en anglès) p. 7–8, desembre 2009. [Consulta: 2 setembre 2023].
* 1 2 Vastag, Brian «Sun shoots a fastball at Earth, but minimal impact expected» (en anglès). The Washington Post, 20-01-2012 [Consulta: 2 setembre 2023].
# Bisila Bokoko

Bisila Bokoko (València, 26 de juny de 1974) es una empresària i oradora valenciana. La seva família procedeix de Guinea Equatorial, la seva besàvia paterna va anar a Valencia a estudiar magisteri i els seus pares van arribar de joves a Espanya. Consultora experta en comerç exterior, es va llicenciar en Dret i Economia. L'any 2000 va entrar a l’Institut Valencià de l’Exportació de Nova York. Del 2005 al 2012 va ser la responsable de la Cambra de Comerç Espanya-Estats Units. El 2012 va crear la seva empresa (BBES) d’assessorament i un projecte social per la infantesa: el Bisila Bokoko African Literacy Project. El 2014 va ser nomenada "ambaixadora global" del Liceu Barcelona Opera US Foundation, entitat amb seu a Nova York que recapta fons de la filantropia americana. El 2019 era assessora de la ONU per a les emprenedores.

## Referències

* 1 2 «Quan Bokoko va perdre l’arrogància». El Periódico, 16-05-2021. [Consulta: 4 abril 2022].
* ↑ Chavarría, Maricel. «El Liceu rellança la seva ambaixada a NovaYork» p. 28. La Vanguardia, 06-02-2014. [Consulta: 4 abril 2022].
* ↑ Peirón, Francesc. «Bisila Bokoko espera que el Gran Teatre comenci a rebre elsfruits del mecenatge als Estats Units d’aquí tres anys: “Sóc l’ambaixadora del Liceu”» p. 37. La Vanguardia, 12-03-2014. [Consulta: 4 abril 2022].
* ↑ «Conversatorios en Casa de América - Bisila Bokoko» (en castellà). RTVE, 01-03-2019. [Consulta: 4 abril 2022].
# Arcidosso

Arcidosso és un municipi situat al territori de la província de Grosseto, a la regió de la Toscana, (Itàlia).
Arcidosso limita amb els municipis de Campagnatico, Castel del Piano, Cinigiano, Roccalbegna i Santa Fiora. Pertanyen al municipi les frazioni de Bagnoli, Montelaterone, Salaiola, San Lorenzo, Stribugliano i Zancona

## Fills il·lustres

* Orindio Bartolini (1565-1640), sacerdot i compositor madrigalista.
* Clemente Terni (1918-2004), compositor, organista i musicògraf.

## Galeria

* La Roca
* Església de S. Nicolau
* Església de S. Leonardo
* Localització d'Arcidosso a la província de Grosseto

## Referències

* ↑ Comune di Arcidosso - Statuto.
# (433) Eros

(433) Eros és un asteroide anomenat així en memòria del déu grec de l'amor Eros.
El 31 de gener de 2012, (433) Eros, el segon objecte proper a la Terra més gran en seguiment (mesura 13 x 13 x 33 quilòmetres) passà a 0,1790 unitats astronòmiques (26.780.000 quilòmetres, 16.640.000 milles) de la Terra. La NASA estudia Eros amb la sonda NEAR Shoemaker llançada el 17 de febrer de 1996.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 18 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: JPL Small-Body Database.
* ↑ «JPL Close-Approach Data: 433 Eros (1898 DQ)», 2011-11-13 last obs (arc=48.3 years days). [Consulta: 14 novembre 2011].

## Vegeu també

* Asteroide Amor
* Llista d'asteroides (1-1000)
* Llista de cràters de (433) Eros
# Torre de Murrià

La Torre de Murrià és una torre situada al cim del puig Murrià, al municipi de Les Preses, en el límit amb Sant Esteve d'en Bas (Garrotxa). Construïda com a torre de guaita en l'època romana, es va reutilitzar com a torre de telegrafia òptica durant les Guerres Carlines.
Situada entre la torre de telegrafia del Coll (Puig d'Afra, Rupit) i la torre de defensa del volcà Montolivet (Olot), només queden el fonaments i alguns fragments de les filades d'inici del mur nord, que és de maçoneria de pedra rústica sense treballar. Aquestes restes permeten endevinar la planta quadrada típica de les talaies telegràfiques militars, i que també estava envoltada per un fossat defensiu. El destacament de soldats que havia de governar la torre va arribar a finals del 1849 i s'hi van estar fins a principis de 1855. En aquests cinc anys la despesa generada a l'ajuntament de les Preses va ser significativa, ja que va ser l'encarregat de pagar el guarniment i les reparacions de la torre, així com els sous dels soldats.

## Vegeu també

* Telegrafia òptica
* Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya

## Referències

* ↑ «Torre de Murrià / Sant Esteve d'en Bas». Consell Comarcal de la Garrotxa.
* ↑ «rVO5. Torre del Murrià. Les Preses». Col·legi Oficial d'Enginyers Tècnics de Telecomunicació de Catalunya.
* ↑ Arjona i Borrego, Josep M. «Les torres de telegrafia òptica (2a part - Les torres militars: La doble línia catalana)». La Punxa. Col·legi d'Aparelladors, Arquitectes Tècnics i Enginyers d'Edificació de Girona, 01-06-2021, pàg. 36-58. ISSN: 2013-1224.
* ↑ Pagès i Pons, Joan «Les Preses en el període entre la primera i la darrera Carlinada (1840-1872)». Annals del Patronat d’Estudis Històrics d’Olot i Comarca, 1990, pàg. 131-220.
# Slizké

Slizké és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1258.
# Sneguirevka

Sneguirevka (en rus: Снегиревка) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 186 habitants. Pertany al districte de Zaoziorni.

## Referències

* ↑ «Топокарты ГГЦ». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ Список населенных мест Сибирского края. Том II. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1929
# Sinagoga Eliyahu Hanavi

La Sinagoga Eliyahu Hanavi (en àrab: كنيس إلياهو هانبي) és una sinagoga de la ciutat d'Alexandria, Egipte. Fou construïda l'any 1354, va ser bombardejada pels francesos durant la invasió d'Egipte de l'any 1798, i va ser reconstruïda l'any 1850 amb la col·laboració de la dinastia del rei Muhàmmad Alí Paixà. Tot i que en el passat van arribar a ser força nombrosos actualment hi ha una comunitat molt petita de jueus a la ciutat d'Alexandria. La sinagoga va romandre tancada durant les celebracions de l'any jueu 5722 (2012) per raons de seguretat.

## Vegeu també

* Pentateuc
* Calendari hebreu

## Referències

* ↑ http://www.jpost.com/Home/Article.aspx?id=118029
* ↑ http://english.ahram.org.eg/NewsContent/1/64/51913/Egypt/Politics-/Jewish-festivals-cancelled-at-Alexandria-synagogue.aspx
# Sinagoga Coral de Vílnius

La Sinagoga Coral de Vílnius (en lituà: Vilniaus choralinė sinagoga) és l'única sinagoga de Vílnius a Lituània que encara està activa. Les altres sinagogues van ser destruïdes durant la Segona Guerra Mundial, quan Lituània va ser ocupada per les tropes del Tercer Reich. L'edifici va ser construït l'any 1903, en un estil mudèjar. El temple va sobreviure tant a l'Holocaust com al règim soviètic en aquesta ciutat que en el passat va arribar a tenir més de 100 sinagogues.

## Referències

* ↑ www.wmf.org
* ↑ www.inyourpocket.com
# Bobrava

«Bobrava» té aquests significats:
* Bobrava (Kursk), localitat de l'óblast de Kursk, a Rússia
* Bobrava (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Shorty Rogers

Shorty Rogers (Comtat de Berkshire, 14 d'abril de 1924 - Van Nuys, 7 de novembre de 1994) fou un músic que va tocar trompeta i fliscorn i va destacar les seves habilitats com a arranjador.

## Biografia

Rogers va treballar primer com a músic professional amb Will Bradley i Red Norvo. De 1947 a 1949, va treballar àmpliament amb Woody Herman i el 1950 i 1951 va actuar amb Stan Kenton.
Rogers va comptar amb la seva orquestra inclosa Johnny "Guitar" Watson, actuar per al famós novè concert de "Cavalcade of Jazz" celebrat a "Wrigley Field", a Los Angeles, produït per Leon Hefflin, Sr. el 7 de juny de 1953. També va participar aquell dia Roy Brown i la seva Orquestra, Don Tosti i els seus jazzístics mexicans, Earl Bostic, Nat "King" Cole, i Louis Armstrong i els seus "All Stars"" amb Velma Middleton.
Entre 1953 i 1962, Rogers va gravar una sèrie d'àlbums per a RCA Victor (reeditat posteriorment al segell RCA Bluebird), així com una sèrie d'àlbums per a "Atlantic Records" amb el seu propi grup, Shorty Rogers i His Giants, inclosos "Shorty Courts the Count" (1954), "The Swinging Mr. Rogers" (1955), i "Martians Come Back" (1955), el títol de l'àlbum al·ludint a la melodia "Martians Go Home" que Rogers havia compost i interpretat a "The Swinging Mr. Rogers" el mateix any. Aquests àlbums van incorporar algunes de les seves músiques més avantguardistes. Fins a cert punt es podrien classificar com a "cool" jazz; però també es van fixar en l'estil "calent" del Count Basie, a qui Rogers sempre va considerar com una inspiració principal.
Rogers va morir de melanoma a Van Nuys, Califòrnia, als 70 anys.

## Referències

* 1 2 Shorty Rogers, 70, Jazz Trumpeter". The New York Times. 9 novembre 1994.
* ↑ More Big Names in Cavalcade” Article Los Angeles Sentinel May 21, 1953.
* ↑ Yanow, Scott. "Shorty Rogers: Biography". Allmusic. Consultat 14 setembre 2010.
# Casa Marimon

La Casa Marimon és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge de planta baixa i dos pisos rematat per una franja amb elements sortints a manera de sanefa. Està feta de maó després arrebossat. La porta d'entrada està desplaçada al lateral, és un arc escarser de pedra adovellat. Hi ha tres obertures més en aquest nivell i són allargades amb una reixa de ferro forjat. Al primer pis hi ha un balcó corregut de dues obertures i una finestra amb un petit ampit de pedra suportat per dues mènsules. Al segon pis els balcons són de menors dimensions i no sobresurten de la façana. La coberta és a dues aigües. L'interior de l'edifici és també destacable degut als seus mobles i la decoració.
En aquesta casa ja hi vivia la família Marimon durant la primera meitat del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Casa Marimon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Abd-al-Mahdí (nom)

Abd-al-Mahdí és un nom masculí teòfor àrab islàmic xiïta (àrab: عبد المهدى, ʿAbd al-Mahdī) que literalment significa ‘Servidor del Ben Guiat’ o ‘Servidor del Mahdí’, en referència al mahdí que, segons l'escatologia islàmica, ha de restaurar l'islam a la Terra al final dels temps. Si bé Abd-al-Mahdí és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Abdul-Mahdi... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen musulmans xiïtes no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.

## Notes

* ↑ Estrictament no es tracta d'un nom teòfor, ja que el mahdí serà, segons l'escatologia islàmica, un ésser humà que restaurarà l'islam a la Terra, però com que aquest restaurador serà un ésser excepcional es pot interpretar aquest nom com un nom teòfor, establint un paral·lelisme amb els nombrosos noms teòfors àrabs que inclouen la partícula Abd.
* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «هدى». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «هدى». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «هدى» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Sneguíreva

Sneguíreva (en rus: Снегирева) és un poble de l'óblast de Tiumén, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 114 habitants.
# Éxtasis tropical

Éxtasis tropical és una pel·lícula de l'Argentina filmada en Eastmancolor dirigida per Armando Bó segons el seu propi guió escrit sobre l'argument de José Da Costa Cordeiro que va ser produïda entre 1969 i 1970 i es va estrenar el 19 d'octubre de 1978. Va tenir com a actors principals a Armando Bó, Isabel Sarli, Egydio Eccio i Ventinho. Fou filmada al Paraguai i a platges del Brasil.

## Sinopsi

Una dona ha de decidir la seva destinació entre dos homes totalment diferents.

## Repartiment

* Armando Bó
* Isabel Sarli
* Egydio Eccio
* Ventinho
* Miguel Ángel Olmos

## Comentaris

La Opinión va escriure:
| « | «La història està fragmentada com si s'haguessin cremat rotllos del filmat …Els diàlegs no coincideixen amb els gestos dels actors i la il·luminació de les seqüències tampoc.» | » |
La Nación va opinar:
| « | «Les coses es compliquen una mica per l'ocupació abusiva del flaixbac que fa confús el desenvolupament del relat, perquè l'espectador no sap per moments si l'acció està en present o en passat.» | » |
Manrupe i Portela escriuen:
| « | «Ja en l'ocàs de la parella, un film que es veu amb més nostàlgia que luxúria.» | » |

## Referències

* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001, p. 217/8. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre Éxtasis tropical al web del cine nacional
# Torre de Nonza

La Torre de Nonza (en cors: Torra di Nonza) és una torre de guaita situada dalt d'un penya-segat anomenat Torra, al municipi de Nonza, a l'illa de Còrsega (França). Està declarada 'Monument historique'.
No és una torre genovesa, com les altres de l'illa, ja que va ser construïda el 1757 per ordre de Pasquale Paoli per tal de vigilar l'entrada del golf de Saint Florent. De planta quadrada, està construïda amb pedra i esquist i coronada per merlets. Va ser escenari de la rendició dels independentistes corsos enfront les tropes franceses el 1768.

## Referències

* ↑ «Torre de Nonza o de Torra» (en francès). Ministeri de Cultura, 1992.
* ↑ «La torre de Nonza» (en francès). Pagesperso-Orange.
# South Pekin

South Pekin és una vila al Comtat de Tazewell a l'estat d'Illinois (Estats Units). Segons el cens del 2000, South Pekin tenia 1.162 habitants, 417 habitatges, i 314 famílies. La densitat de població era de 1.043,4 habitants/km².
Dels 417 habitatges en un 42,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,4% hi vivien parelles casades, en un 14,9% dones solteres, i en un 24,5% no eren unitats familiars. En el 18,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.455 $ i la renda mediana per família de 42.102 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.292 $ mentre que les dones 20.125 $. La renda per capita de la població era de 15.717 $. Aproximadament el 6,1% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Pekin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Pekin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bosc Estatal de Fontpedrosa

El Bosc Estatal de Fontpedrosa és un bosc de 21,03 ha d'extensió del terme comunal de Fontpedrosa, a la comarca del Conflent (Catalunya del Nord).
Està situat al nord-est del terme de Fontpedrosa, a l'esquerra de la Tet. Té el codi d'identificació de l'ONF F16302Z.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per l'Office National des Forêts (ONF); la propietat del bosc és estatal, procedent d'antigues possessions reials. En el terme de Fontpedrosa hi ha també el Bosc Comunal de Fontpedrosa.

## Referències

* ↑ El Bosc Estatal de Fontpedrosa en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Office national des forêts
# Casa Marquet

La Casa Marquet és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita unitat agropecuària familiar formada per l'edifici de l'habitatge i el de paller i corts, amb un espai d'era que ha perdut el paviment.
L'habitatge és de planta rectangular, amb semisoterrani, baixos, pis i golfes sota coberta a tres vessants i té una paret mitgera amb la casa del camí del Comú nº3.
L'edifici del paller és de planta rectangular amb teulada a dos vessants, amb una gran poeta a la planta baixa i una obertura sobre la porta, d'accés al paller.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Marquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].