OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Darwin (Austràlia)

Darwin és la capital i la ciutat més poblada del Territori del Nord, Austràlia. Se situa a la costa septentrional del país i la seva població és de 109.478 habitants (estimació del juny del 2004). A la ciutat hi ha una base naval de l'armada australiana, que fou atacada per la Marina Imperial Japonesa el 19 de febrer de 1942. Darwin té un clima tropical que provoca fortes tempestes i ciclons tropicals.

## Referències

* ↑ Wiest, Andrew A.; Mattson, Gregory Louis. The Pacific War (en anglès). Zenith Imprint, 2001, p.166. ISBN 0760311463.
Capitals d'estat d'Austràlia :
Nacional i ACT Canberra
NSW Sydney
NT Darwin
Qld Brisbane
SA Adelaida
TAS Hobart
VIC Melbourne
WA Perth :
# Estadi Olímpic de Múnic

L'Estadi Olímpic de Múnic (en alemany: Olympiastadion München, o simplement Olympiastadion) és l'estadi que es construí a la ciutat de Múnic a Alemanya per als Jocs Olímpics d'Estiu de 1972. Ha esdevingut una de les obres cabbdals de l'arquitectura del segle xx. Té una capacitat de 69.250 espectadors.

## Disseny

Dissenyat per l'arquitecte alemany Günther Behnisch i l'enginyer Frei Otto, l'Olympiastadion va ser considerat revolucionari pel seu temps. Es va construir amb marquesines de metacrilat subjectades per cables d'acer. Era primera vegada que es feia servir aquest mètode a gran escala. La idea era imitar la serralada dels Alps i establir una contrapart als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 celebrats a Berlín sota el règim nazi. Els arquitectes volien simbolitzar la nova, democràtica i optimista Alemanya, fent-se evident amb el lema oficials dels Jocs: «Els jocs alegres» (en alemany: Die heitere Spiele).
L'estadi fou construït per l'empresa Bilfinger Berger i va ser ignaugurat el 26 de maig de 1972.

## Llegat post-olímpic

Després de la celebració dels Jocs Olímpics l'estadi fou utilitzat per a la celebració de la Copa del Món de Futbol de 1974 i el Campionat d'Europa de futbol 1988, les finals de la Copa d'Europa de futbol 1978-79, i de la Lliga de Campions de la UEFA en les edicions de 1992-93 i 1996-97.
Des de l'inici fou seu permanent del Fußball-Club Bayern München i TSV München von 1860, seu que van abandonaren el 2005 quan es va construir l'Allianz Arena per a la celebració de la Copa del Món de Futbol 2006.

## Referències

* ↑ «Olympiastadion München - Sportstätte mit viel Historie».
* ↑ «olympiapark.de - Olympic Stadium Key Facts». Arxivat de l'original el 2019-04-15. [Consulta: 15 febrer 2022].
* ↑ «Die gebaute Utopie: Das Münchner Olympiastadion», 20-03-2014. Arxivat de l'original el 13 febrer 2015. [Consulta: 13 febrer 2015].
* ↑ Digitized version of the Official Report of the Organizing Committee for the Games of the XXth Olympiad Munich 1972 (Volume 2). proSport GmbH & Co. KG. München Ed. Herbert Kunze, 1972, p. 22 [Consulta: 13 febrer 2015]. «… the theme of the "cheerful Games"…»
* ↑ «Ein Geschenk der Deutschen an sich selbst». DER SPIEGEL 35/1972, 21-08-1972. «… für die versprochene Heiterkeit der Spiele, die den Berliner Monumentalismus von 1936 vergessen machen und dem Image der Bundesrepublik in aller Welt aufhelfen sollen»

## Enllaços externs

* (alemany) Lloc oficial Arxivat 2010-03-09 a Wayback Machine.
# Francisco del Rosal Rico

Francisco del Rosal Rico (Montefrío, Granada, 1883 - Nicaragua, 1945) fou un militar espanyol.

## Biografia

Era fill del general d'Infanteria Antonio del Rosal Vázquez de Mondragón i de Dolores Rico y Fuensalida. Va prendre part en les guerres del Marroc en les "Mehalas" i, en 1936, va lluitar en el bàndol republicà. Va conspirar contra Miguel Primo de Rivera i contra la influència de la dretana Unió Militar Espanyola. Fou va postergar en el comandament en llocs de combat i a la fi de 1938 va ser nomenat governador militar de Tarragona. Va ascendir a general i va estar al comandament d'una columna miliciana de la CNT a la zona centre, anomenada "Columna del Rosal" que va donar origen al IV Cos. Malgrat ser un dels millors militars va sofrir un gran daltabaix en l'Exèrcit del Centre que li va conduir a l'ostracisme.
Va ser germà i enemic del general Antonio del Rosal Rico que va servir a l'Exèrcit Nacional i posseïa el títol del Marquesat de Salas.
Va casar-se a l'Església Major de Loja (Granada) amb Dolores López de Vinuesa y López de Priego el dia 24 de juny de 1906 com demostra el (Llibre 20º, fol. 125 del R.C.) i, com a dada anecdòtics, la núvia aprofitant el pas per Loja del Rei Alfons XIII, va demanar permís al rei perquè el nuvi, sent tinent, es pogués casar, cosa que se li va concedir. D'aquest matrimoni van néixer: Dolores, Encarnación, Concepción, Antonio i les bessones Mª Africa i Margarida del Rosal López de Vinuesa. En 1925 és destinat al servei del protectorat d'Àfrica com a comandant d'infanteria a la zona de Larraix
Després de la Guerra Civil espanyola es va exiliar a França, en sobrevenir la Segona Guerra Mundial es va embarcar deixant a la seva família a Espanya on va morir el seu fill Antonio del Rosal, Tinent de Complement en 1936 afusellat pels republicans a València el 29 d'octubre de 1937. La seva filla Concepción del Rosal va estar al costat del seu marit Antonio Amaya sofrint tortures en una txeca de Madrid, sent després afusellat pels republicans.
El 7 de novembre de 1937 es va casar amb Consuelo García Sánchez, segons consta en el foli 169, número 345 del tom 47 de Matrimonis, secció segona del R.C. de Castelló. D'aquest matrimoni van néixer Francisco, Antonio i Consuelo del Rosal García.
Francisco del Rosal va marxar a Puerto Rico, posteriorment va ser a Mèxic i finalment es va establir a Nicaragua. Va morir el 1945 exiliat a la República de Nicaragua.

## Bibliografia

* La Segunda República y la guerra editat per Octavio Ruiz Manjón-Cabeza pag 386
* Historia 16, Números 245-248
* Cipriano Mera: un anarquista en la guerra de España pag 48
* El ejército republicano en la guerra civil Michael Alpert pag 384
* Itinerarios de la guerra civil española: guía del viajero curioso Eladi Romero García
* La red de evasión del grupo Ponzán: anarquistas en la guerra secreta contra el franquismo y el nazismo (1936-1944) Antonio Téllez pag 172
* La invasión de Aragón y el desembarco en Mallorca José Manuel Martínez Bande, Spain. Servicio Histórico Militar pag 101
* Madrid, Julio 1936. Maximiano García Venero
# Courteney Cox

Courteney Bass Cox Arquette (de soltera: Courteney Bass Cox) nascuda el 15 de juny de 1964 és una actriu nord-americana i model, més coneguda pel seu paper com a Monica Geller en la popular sèrie televisiva (comèdia de situació), Friends. Posteriorment interpreta Jules Cobb, una dona divorciada amb un fill jove en la sèrie de televisió de comèdia Cougar Town.

## Cinema

* Down Twisted (1987)
* Masters of the Universe (1987)
* Cocoon: The Return (1988)
* Mr. Destiny (1990)
* Blue Desert (1991)
* Shaking the Tree (1992)
* Ace Ventura: Pet Detective (1994)
* Scream (1996)
* Commandments (1997)
* Scream 2 (1997)
* L'última aposta (The Runner) (1999)
* Scream 3 (2000)
* Els reis del crim (3000 Miles to Graceland) (2001)
* The Shrink Is In (2001)
* Get Well Soon (2001)
* Alien Love Triangle (2002)
* November (2004)
* El clan dels trencalossos (The Longest Yard) (2005)
* Barnyard (2006) (veu)
* Zoom (2006)
* The Tripper (2007)
* Scream (2022)

## Televisió

| Any | Sèrie de TV o TV movie | Personatge |
| 1984 | As the World Turns | Bunny |
| 1985 | Code Name: Foxfire | Flight Attendant |
| 1985 | Misfits of Science | Gloria Dinallo |
| 1986 | The Love Boat | Carol |
| 1986 | S'ha escrit un crim | Carol Bannister |
| 1986 | Sylvan in Paradise | Lucy Apple |
| 1987 | If It's Tuesday, It Still Must Be Belgium | Hana Wyshocki |
| 1987 | Family Ties | Lauren Miller |
| 1988 | I'll Be Home for Christmas | Nora Bundy |
| 1989 | Till We Meet Again | Marie-Frederique 'Freddy' de Lancel |
| 1989 | Roxanne: The Prize Pulitzer | Jacquie Kimberly |
| 1990 | Curiosity Kills | Gwen |
| 1994 | Seinfeld | Meryl |
| 1994 | Friends | Monica Geller |
| 1995 | Sketch Artist II: Hands That See | Emmy |
| 2001 | Scrubs | Dr. Taylor Maddox |
| 2007 | Dirt | Lucy Spiller |
| 2009 | Web Therapy | Serena DuVall |
| 2009 | Cougar Town | Jules Cobb |
| 2011 | Private Practice | Dona |

## Enllaços externs

* Courteney Cox a People (anglès)
# Frontera entre França i Nova Zelanda

La frontera entre França i Nova Zelanda es completament marítima i es troba a l'oceà Pacífic. Delimita la zona econòmica exclusiva entre els dos països, concretament la Col·lectivitat d'ultramar francesa de Wallis i Futuna amb les illes Tokelau, i d'altra banda entre la Polinèsia francesa i les illes Cook.

## Illles Cook - Polinèsia francesa

El límit entre les illes Cook i la Polinèsia francesa és definit per la convenció de delimitació marítima entre el govern de la República francesa i el govern de les illles Cook, signat el e d'agost de 1990 a Rarotonga.
El límit definit per la convenció és una successió de rutes loxodròmiques connectant els següents 8 punts, aproximant-se a la línia equidistant dels dos territoris:
* 15° 52′ 08″ S, 158° 07′ 41″ O﻿ / ﻿15.86889°S,158.12806°O﻿ / -15.86889; -158.12806
* 16° 24′ 18″ S, 157° 52′ 07″ O﻿ / ﻿16.40500°S,157.86861°O﻿ / -16.40500; -157.86861
* 17° 19′ 06″ S, 157° 14′ 45″ O﻿ / ﻿17.31833°S,157.24583°O﻿ / -17.31833; -157.24583
* 18° 20′ 44″ S, 156° 02′ 31″ O﻿ / ﻿18.34556°S,156.04194°O﻿ / -18.34556; -156.04194
* 18° 55′ 11″ S, 155° 10′ 28″ O﻿ / ﻿18.91972°S,155.17444°O﻿ / -18.91972; -155.17444
* 19° 15′ 26″ S, 154° 48′ 20″ O﻿ / ﻿19.25722°S,154.80556°O﻿ / -19.25722; -154.80556
* 21° 24′ 20″ S, 156° 19′ 23″ O﻿ / ﻿21.40556°S,156.32306°O﻿ / -21.40556; -156.32306
* 24° 53′ 40″ S, 156° 08′ 33″ O﻿ / ﻿24.89444°S,156.14250°O﻿ / -24.89444; -156.14250
En total, aquesta frontera té una superfície aproximada de 1.195 km, sobre unes 645 milles nàutiques.

## Wallis i Futuna i Tokelau

La frontera entre les Tokelau i Wallis i Futuna és definit per la convenció de delimitació marítima entre el govern de la República francesa i el govern de Nova Zelanda, signat el 30 de juny de 2003 a Atafu
l límit definit per la convenció és una successió de rutes loxodròmiques connectant els següents 3 punts, aproximant-se a la línia equidistant dels dos territoris:
* 10° 56′ 20″ S, 174° 16′ 45″ O﻿ / ﻿10.93889°S,174.27917°O﻿ / -10.93889; -174.27917
* 10° 41′ 04″ S, 174° 36′ 14″ O﻿ / ﻿10.68444°S,174.60389°O﻿ / -10.68444; -174.60389
* 9° 53′ 03″ S, 175° 36′ 58″ O﻿ / ﻿9.88417°S,175.61611°O﻿ / -9.88417; -175.61611

## Referències

* ↑ Décret n°90-965 du 23 d'octobre de 1990 portant publication de la convention de délimitation maritime entre le Gouvernement de la République française et le Gouvernement des îles Cook
* ↑ Décret n° 2004-42 du 6 portant publication de l'accord entre le Gouvernement de la République française et le Gouvernement de Nouvelle-Zélande relatif à la délimitation des frontières maritimes entre Wallis-et-Futuna et Tokelau
# Curació de l'home de la mà paralitzada

La curació de l'home de la mà paralitzada és un dels miracles de Jesús narrat als evangelis (Mateu 12:9-13, Marc 3:1-6 i Lluc 6:6-11).

## Narració

Un dissabte Jesús va anar a la sinagoga i es va trobar un home que tenia la mà paralitzada. Quan anava a apropar-s'hi els fariseus li van preguntar si era permès guarir en dissabte i Jesús va afirmar que sí, mentre curava la mà de l'home.

## Anàlisi

En les versions de Marc i Lluc abans de fer el miracle Jesús increpa els fariseus preguntant-los si es pot fer el bé en dissabte, mentre que a Mateu compara la curació amb un pastor que rescata una ovella en dissabte. En tots els casos el missatge central del miracle és que és més important la vida humana i el seu benestar que els preceptes, concretament la santificació del dissabte o sàbat, dia sant per als jueus on no era permès treballar. Fer el bé és una actitud que ha de ser constant en el cristià i la compassió cap als altres presideix el bé.

## Referències

* ↑ Fontbona, Jaume. Els miracles : què diuen de Déu i de Jesús. 1a edició. Barcelona: Centre de Pastoral Litúrgica, 2007. ISBN 9788498051766.
# Enrique Verdeguer Puig

Enrique Verdeguer Puig (València, 1964) és un economista valencià, que fou conseller d'Economia, Indústria i Comerç de la Generalitat Valenciana des del 2011, i fins a gener de 2012, quan cessà en el càrrec en ser nomenat president d'Adif.

## Biografia

Enrique Verdeguer, llicenciat en Economia per la Universitat de València i màster en Desenvolupament Econòmic per la Universitat d'Oxford és un tecnic en comerç i economista de l'Estat que ha treballat en diversos llocs de responsabilitat. Ha estat subdirector d'estudis del sector exterior del Ministeri d'Economia, director de la fundació Centro de Estudios Comerciales, conseller econòmic i comercial de l'ambaixada d'Espanya a Rabat (Marroc) i per acabar director general d'Informació i Inversions de l'Institut Espanyol de Comerç Exterior (ICEX).
El 2011, el president de la Generalitat Francisco Camps encomanà a Verdeguer la responsabilitat de dirigir la conselleria d'Economia, Indústria i Comerç, de nova creació i amb un important pes específic dins l'executiu autonòmic. Com a conseller, Verdeguer s'encarregaria d'impulsar les polítiques industrials i econòmiques del Consell de la Generalitat Valenciana.
El 20 de gener de 2012 el Consell de Ministres va nomenar-lo president d'Adif, i el president de la Generalitat Alberto Fabra, va anunciar el seu cessament i substitució per Máximo Buch Torralva.

## Referències

* 1 2 «El nuevo conseller de Economía será Máximo Buch». Levante-emv.com, 20-01-2012. [Consulta: 20 gener 2012].
* ↑ Els 10 manaments d'Enrique Verdeguer a Valencia Plaza del 22 de juny de 2011. [Consulta: 11/07/2011]
* ↑ Un expert en comerç exterior desconegut per als empresaris, a Levante-EMV del 22 de juny de 2011. [Consulta: 11/07/2011]
# Gamba panxuda

La gamba panxuda (Plesionika edwardsii) és una espècie de crustaci decàpode de la família dels pandàlids. Es pesca per a consum humà.

## Característiques

Són unes petites gambes que es caracteritzen per tenir el carp del segon parell de pereiopodis dividit en dos o més artells, i no posseeixen la pinça del primer parell de pereiopodis i, si la tenen, és molt petita.
El seu color quan estan vives és transparent amb ratlles longitudinals de color roig i blanc. Una vegada estan mortes el color de la seua carn canvia a blanc-rosat i el seu exoesquelet es fa més roig. Tenen el rostre molt corbat cap amunt proveït d'uns 40 dents ventrals i 28 dorsals.
És una espècie molt valuosa al mercat de la pesca on es comercialitza tant fresca com congelada. Els principals punts de pesca són el Mediterrani, la zona propera a Cap Verd, el Japó, el Golf de Mèxic (Campeche), i les costes dels estats de Carolina, estrets de Florida, i la costa Oest de l'Atlàntic als Estats Units.
Normalment viu entre 150 i 400 metres de profunditat. a fons tant de sorra com rocosos.
Els seus ous són de diferents color en funció del període de desenvolupament, sent als dos primer de color blau.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 28 setembre 2021].
* ↑ «Els eucàrides decàpodes: crancs, gambes i afins | enciclopèdia.cat». [Consulta: 28 setembre 2021].
* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp. 346.
# Estadi Olímpic de Hèlsinki

L'Estadi Olímpic de Hèlsinki (en finès Helsingin Olympiastadion) és l'estadi més gran de Finlàndia. Està localitzat en el districte de Töölö, a 2 quilòmetres del centre de Hèlsinki. Avui dia l'estadi és utilitzat per a concerts i algunes activitats esportives. L'estadi va ser el centre de les activitats dels Jocs Olímpics de Hèlsinki 1952. Aquest estadi també ha estat la seu dels mundials d'atletisme de 1983 i 2005, i a més és la casa de la Selecció de futbol de Finlàndia.

## Història

La construcció de l'estadi va començar el 1934 i es va completar el 1938. Es va renovar el 1990-1994, i a més es va modernitzar totalment per als Mundials d'Atletisme de 2005. En els Jocs Olímpics de 1952, l'estadi tenia una capacitat de 70.000 espectadors; avui dia té una capacitat per a 40.000 persones. La torre de l'estadi, amb una altura de 72 metres, és oberta al públic i ofereix una increïble vista de Hèlsinki.

## Enllaços externs

* (finès) web de l'Estadi Olímpic de Hèlsinki
# Formiguer de Santa Marta

El formiguer de Santa Marta (Drymophila hellmayri) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als bosquets de bambú de les muntanyes de la Sierra Nevada de Santa Marta, a Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Formiguer de Santa Marta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Courtemanche

Courtemanche és un municipi francès al departament del Somme, regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 93 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Courtemanche era de 93 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 16 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

### Habitatges

El 2007 hi havia 44 habitatges, 42 eren l'habitatge principal de la família i dues eren segones residències. Tots els 43 habitatges eren cases. Dels 42 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 3 en tenien tres, 14 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Courtemanche el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 4 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 12 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 63 persones, 48 eren actives i 15 eren inactives. De les 48 persones actives 41 estaven ocupades (24 homes i 17 dones) i 7 estaven aturades (3 homes i 4 dones). De les 15 persones inactives 7 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació de material elèctric, 1 d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Courtemanche hi havia cinc explotacions agrícoles.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers

## Enllaços externs

* Courtemanche - Lloc web oficial
# Curador

* No s'ha de confondre amb curadors.
El curador o en llatí curator era una figura jurídica legal romana establerta per la llei Plaetoria establerta l'any 263 aC a proposta del tribú de la plebs Marc Pletori Plauci (o potser Letori Plauci).
Eren persones designades pel pretor o altres magistrats, encarregades de vetllar pels béns d'una sèrie de ciutadans que per les seves característiques no es podien ocupar correctament de les seves propietats. Entre aquestes persones es contemplaven els menors d'edat, entre 12-14 anys i els 25, que era quan s'assolia la majoria d'edat, els ximplets declarats incapaços, els fills pròdigs, si tenien una interdicció familiar i un tipus especial de persones, les que s'havien casat abans dels 25 anys.
La supervisió dels menors es donava perquè quan un jove arribava a la pubertat ja era sui juris (sota el seu dret) i s'escapava de la tutela del seu tutor, es considerava que ja era prou gran com per assumir determinats drets: es podria casar i convertir-se en paterfamilias, estava obligat al servei militar, tenia dret a vot als comicis i podia exercir càrrecs públics. També tenia la gestió dels seus propis negocis. Però aviat es va considerar necessari donar a aquestes persones una certa protecció legal contra els negociants sense escrúpols, ja que el seu desconeixement dels negocis sovint els portaven a pèrdues importants. La lex Plaetoria, sense interferir amb el principi de que la plena capacitat jurídica s'aconseguia amb la pubertat, sembla que establia en primer lloc la distinció entre minoria d'edat i major edat, i protegia els menors sotmetent a un judici públic o a qualsevol que els enganyés de manera fraudulenta. Això ho explica Ciceró. En cas de condemna el culpable havia de pagar una multa. Esmenes posteriors a la llei determinaven que els menors que volguessin tenir tractes amb altres persones sobretot en préstecs, eren obligats a tenir un curador.
Aquesta institució dona lloc a la moderna curatela.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Curator». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ Ciceró. De natura deorum, III, 3, 74
# Enrique Vilar Tormo

Enrique Vilar Tormo (Lleó, 15 de desembre de 1901 - Lleida, 11 de juny de 1957) fou un futbolista espanyol de la dècada de 1920.
La seva trajectòria transcorregué a Catalunya. Va ser jugador de l'Avenç de l'Esport entre 1920 i 1922, passant al FC Martinenc, on jugà durant quatre temporades. El 1926 fitxà pel RCD Espanyol on jugà tres temporades més. El 24 de febrer de 1924 disputà amb la selecció de Catalunya un partit d'homenatge a Bau enfront l'Avenç.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1928-29
* Copa espanyola:
** 1928-29

## Referències

* ↑ «Fitxa de Vilar». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 Closa, Toni; Pablo, Josep; Salas, José Alberto; Mas, Jordi. Gran diccionari de jugadors del Barça. Barcelona: Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Español». Mundo Deportivo, 05-09-1926. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «Selección (Español?) 5 Avenç 4». Mundo Deportivo, 25-02-1924 [Consulta: 1r febrer 2015].
# Glacera Tsa de Tsan

La glacera Tsa de Tsan es troba a la vall d'Aosta, al final del Valpelline, al límit amb el Valais. La seva massa es recolza contra la Tête de Valpelline i la Penya de la Division, i es prolonga cap al refugi Aosta.
Fins a la fi del segle xix, l'alt Valpelline era ocupat totalment per l'Alta Glacera del Tsa de Tsan i per la Glacera de les Grandes Murailles, d'on provenia el Buthier. La part inferior va desaparèixer posteriorment i, per tant, es va ometre l'adjectiu alt.
El topònim deriva de la paraula valdostana Tsa, que indica l'últim estatge alpí abans del límit de les glaceres; en aquest cas, indica l'« últim dels últims ».
Sobre l'esquerra orogràfica a 2.600 metres aproximadament són presents les ruïnes d'un estatge alpí.

## Referències

* ↑ Ev-K2-CNR. Il Nuovo Catasto dei Ghiacciai Italiani. Bergamo: Smiraglia C. & Diolaiuti G., 2015.
* ↑ «Servizi Cartografici SCT - GeoDownload». [Consulta: 7 setembre 2020].
* ↑ «Assessing area and volume changes from deglaciated areas, Valle d'Aosta, Italy».
# Erratzu

Erratzu és un dels 15 llocs que conformen la Vall de Baztan, situat a 58 quilòmetres de Pamplona, a Navarra. Comprèn els barris de Gorostapalo i Iñarbil.

## Demografia

Població d'Erratzu :
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |
| 505 | 497 | 495 | 498 | 485 | 489 | 503 | 494 | 503 | 500 | 490 |

## Enllaços externs

* Web d'Erratzu Arxivat 2011-09-24 a Wayback Machine.(basc) (castellà)