OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Restituto del Valle Ruiz

Restituto del Valle Ruiz (Carrión de los Condes, Palència, 10 de juliol de 1865 - El Escorial, Madrid, 17 de desembre de 1930) va ser un poeta i religiós agustinià espanyol.
Religiós i poeta, fou editor de Costa i Llobera en castellà, que va viure a Mallorca entre els anys 1894 i 1899, destinat a l'escola que l'orde tenia a Palma. Publicà una versió castellana d'El pi de Formentor, una famosa poesia illenca. També va publicar diversos articles a la revista Mallorca Dominical.
Estudiós dels clàssics, estava proper a ideals i inspiració als romàntics, encara que per caràcter i il·lustració es va contenir a les normes artístiques. Com a crític literari va publicar nombrosos articles a la revista agustina La Ciudad de Dios. La seva lírica és de tema religiós i té cura les imatges i el ritme; va ser potser el millor poeta agustí del segle xx. Va escriure Mis canciones (Barcelona, 1908), El Viernes Santo (Madrid, 1893), Mirando al cielo (Barcelona, 1908). En Alma y Corazón (1929) va recollir les seves millors poesies. Va compondre la lletra de nombrosos himnes i cants religiosos catòlics, com l'Himno a Sant Agustín, l'Himno a la Virgen de Covadonga (1918), el Salve, Madre, himne oficial del Congrés Marià Hispano-americà de Sevilla o el conegudíssim Himne dels Adoradors («Cantemos al Amor de los amores», 1911), que va ser himne oficial del XXII Congrés Eucarístic Internacional celebrat a Madrid el 1912, molt famós a Espanya i Amèrica. Va escriure a més una semblança de Ramon Llull (Palma, 1898) i uns Estudios literarios (Barcelona, 1908), en els quals destaca la seva anàlisi i crítica de la poesia de Gustavo Adolfo Bécquer, tot i que també dedica treballs a Gaspar Núñez de Arce i Campoamor. Com orador se li deu una Oración Fúnebre del excmo. sr. d. Antonio Cánovas del Castillo pronunciada en la Iglesia del Hospital, el 26 agosto de 1897, con motivo de los funerales, Palma, Amengual i Muntaner, 1897.

## Referències

* 1 2 Viñas Román, Teófilo «El P. Restituto del Valle, autor del Himno Cantemos al Amor de los Amores». Ciudad de Dios: Revista agustiniana, Vol. 224, Núm. 1, 2011, pàg. 5-35.
* 1 2 Vidal Reynés, Jordi «El setmanari "Mallorca Dominical" (1897-1901)». Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana: Revista d'estudis, Núm. 58, 2002, pàg. 197-226 [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ Valle Curieses, Rafael del «Autor del himno eucarístico. Congreso Eucarístico con protagonista palentino: el P. Restituto del Valle». Diario Palentino, 01-07-2011 [Consulta: 25 agost 2018].
* ↑ Carmona, P. «Valle Ruíz, Restituto del». Gran Enciclopèdia de Mallorca, Núm. 18, pàg. 28.

## Enllaços externs

* Accés a la fitxa bibliogràfica i a la reproducció sonora de l'Himne Oficial del XXII Congrés Eucarístic Internacional amb lletra de Restituto del Valle i música d'Ignacio Busca de Sagastizábal a través de la Biblioteca Digital Hispànica de la Biblioteca Nacional d'Espanya.
# St Helens (desambiguació)

«St Helens» té aquests significats:
* Anglaterra:
** St Helens, Merseyside
*** Municipi metropolità de St Helens
** St Helens (Cúmbria)
** St Helens (Illa de Wight)
* Estats Units:
* St. Helens (Oregon)
* Saint Helens, Washington
# Roser repent

El roser repent (Rosa arvensis) és un arbust de la família de les rosàcies. També rep el nom de rosa silvestre, roser bord o roser de pastor.

## Descripció

És una planta en forma de liana baixa, que mesura entre 50 cm i 2 metres d'alçada. Té les tiges primes, amb agullons corbats i febles.
Les fulles són compostes, blanes, normalment amb 7 pecíols petits, d'1 a 2 cm. Són de color verd mat, dentades a la part superior, i enteres a mesura que ens acostem a la base.
Les flors mesuren entre 2 i 5 cm i són de color blanc. Apareixen soles o en petits grups, sostingudes per pedicel·les llargs, de 2 a 4 cm. Tenen la corol·la formada per 5 pètals. Floreix entre els mesos de juny i juliol.
El fruit té forma ovoide, de color vermell i de 0,5 a 2 cm.

## Distribució i hàbitat

La seva distribució és eurosiberiana, habitualment en boscos caducifolis i zones plujoses de muntanya.
A Catalunya es pot trobar bàsicament als vessants del Montseny, el Montnegre i el Moianès, entre els 600 i els 1.400 metres d'altitud.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 58. ISBN 84-7306-407-0.
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2015-09-16. [Consulta: 25 gener 2016].
* ↑ «Base de dades de biodiversitat de Catalunya» (en català). [Consulta: 25 gener 2016].
# Teatre de cambra

El Teatre de cambra és un model teatral desenvolupat a Europa a partir del primer terç del segle xx. Seguint algunes premisses del teatre de Molière o Goldoni,a apareix com a exercici intel·lectual que es rebel·la contra el convencional del teatre tradicional i es planteja per a un públic selecte o reduït. Entre els exemples clàssics podrien citar-se les peces de August Strindberg reunides en el seu Teatre de cambra («teatre íntim»), escrites en 1907, i una de que les seves principals característiques és la «llibertat total en la manera de tractar el tema, sempre que sigui respectada la unitat de concepció i d'estil». A Espanya va generar la institució del Teatre Nacional de Cambra i Assaig, amb el seu origen en la dècada de 1970, i durant uns anys dedicat, segons Enrique Patiño, a posar en escena obres d'autors relegats o de «cert contingut ideològic avançat i sense cabuda en el teatre comercial a l'ús».
També pot referir-se a la sala, en general de reduït aforament, en la qual es fan representacions de cambra.

## Característiques

Sintetitzant algunes propostes i definicions en el camp de la crítica i les definicions enciclopèdiques, poden suggerir-se com a principals característiques del teatre de cambra:
* Proposta general no convencional vers al teatre d'època.
* Temàtica profunda.
* Trama senzilla.
* Representació vinculada a l'espectador.
* Identificació amb el teatre íntim,d i el gènere del cafè-teatre.
* Pot abastar el conjunt de la «dramatúrgia de cambra i assaig».
* Continuïtat en el teatre independent.

## Referències

* ↑ García, Manuel Gómez. Diccionario Akal de Teatro (en castellà). Ediciones AKAL, 1998-01-02. ISBN 978-84-460-0827-9.
* ↑ «Teatro de cámara de August Strindberg». [Consulta: 12 desembre 2019].
* 1 2 Pavis, Patrice, 1947-. Diccionario del teatro. Barcelona: Paidós, 1998. ISBN 84-493-0636-1.
* ↑ ASALE, RAE-; RAE. «teatro | Diccionario de la lengua española» (en castellà). [Consulta: 12 desembre 2019].
* ↑ Oliva, César.. Historia básica del arte escénico. Madrid: Cátedra, 1990. ISBN 84-376-0916-X.
* ↑ Ruiz Ramón, Francisco,. Historia del teatro español. 2. ed. ISBN 84-376-0049-9.
# Agulla

«Agulla» té aquests significats:
* Objectes:
** Agulla de cosir, instrument amb punxa que serveix per cosir
** Agulla de ganxet, instrument amb punxa corba que serveix per a fer un tipus de puntes, el ganxet
** Agulla de cap, eina per a fixar roba quan es vol embastar
** Agulla de fer mitja, barreta d'acer usada per a fer punt de mitja
** Agulla hipodèrmica, instrument punxant per introduir o extreure substàncies líquides d'un ésser viu
** Agulla o pinça d'estendre, estri usat per a subjectar la roba per tal que s'eixugui
** Agulla de corbata, peça indumentària que subjecta una corbata fixant-la a la camisa
* Zoologia:
** Agulla prima, peix beloniforme de nom científic Belone belone gracilis
* Botànica: Agulla, fulla acicular, com la dels pins
* Cultura popular: Agulla, pilar que es basteix a l'interior d'un castell amb estructura de tres o quatre (vegeu glossari de termes castellers)
* Geografia:
** l'Agulla, cim del municipi de Bot (Terra Alta)
** l'Agulla (el Catllar), monòlit del municipi del Catllar, al Tarragonès
** Agulla de Bot, cim dels municipis de Bot i Prat de Comte (Terra Alta)
** Agulla Franqueville, muntanya de la província d'Osca (Aragó)
** l'Agulla Grossa, cim de la serra de Miralles, a l'Anoia
** Agulles d'Amitges, al Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici
** Cala Agulla, Cala de Mallorca
* Hidrologia:
** Agulla (hidrologia), canal de drenatge o d'irrigació de la Plana del Rosselló, el Riberal o la Salanca
* Geologia:
** Agulla de lava, grans masses punxegudes de lava viscosa formades en contextos d'activitat volcànica.
# Richard Baquié

Richard Baquié (Marsella, 1 de maig de 1953 - 17 de gener de 1996) va ser un artista visual i escultor francès. La cultura musical, plàstica o cinematogràfica dels anys 1960 i 1970 va impregnar la sensibilitat artística de Baquié, que va expressar a través d'objectes trobats: peces de cotxe, avions de llauna o residus industrials associats a paraules, sons i imatges a través dels quals reinventa el seu significat.
Tota l'obra de Richard Baquié recupera, barreja, o desvia materials, objectes i paraules (amb predilecció pel reciclatge d'objectes i materials quotidians, pobres i usats) jugant amb l'associació o la discordança de la seva associació, muntatge o collage.

## Referències

* ↑ Voyage voyages, 2020. ISBN 978-2-7541-1129-4.
* ↑ «BAQUIÉ RICHARD (1952-1996)» (en francès). Encyclopædia Universalis. [Consulta: 27 juliol 2022].
# Antoni Martí Bages

Antoni Martí Bages (Mont-roig del Camp, 1896 - Peiriac de Menerbés, França, 1944 o 1947) va ser un polític i periodista català.
De molt jove va treballar en una sastreria a Reus i després va ser soci d'una empresa dedicada al mobiliari. Col·laborà al diari Foment, portaveu del Foment Nacionalista Republicà a partir de 1909. El 1910 escrivia a la revista Foc Nou, del Grup Modernista de Reus. El 1913 publicà a La Justicia Social, portaveu socialista i hi seguí fins al 1916. Va publicar també poemes i narracions a El Rossinyol, última revista modernista reusenca. Col·laborà assíduament a Les Circumstàncies i a petició de Joaquim Santasusagna va escriure articles de crítica teatral a la Revista del Centre de Lectura, on formà part de la minoria renovadora que rellançà la Revista a partir de 1920. Col·laborà també al diari Reus i a Ciutat, diari de la tarda. El 1922 va ser un dels fundadors de l'Associació de la Premsa de Reus.
Va ser president del Reus Deportiu del 1929 al 1933 i n'inicià el seu butlletí. Afiliat a Acció Catalana, va ser regidor a l'Ajuntament de Reus en diverses ocasions, i alcalde de la ciutat durant uns mesos del 1931 i 1932, quan va substituir Evarist Fàbregas. Regidor d'hisenda durant la guerra civil, s'exilià a França a l'entrada dels franquistes a Reus. Explica el poeta i memorialista Xavier Amorós que la biblioteca de l'antic alcalde, confiscada per la Falange en la postguerra, va fer cap a la biblioteca de la societat El Círcol, i ell llegia el 1940 els llibres de la biblioteca de Martí que eren escrits en català, en aquell lloc rodejat de falangistes. Va morir a l'exili el 1944 segons Canyameres, o el 1947 segons Josep Olesti, autor d'un Diccionari biogràfic de reusencs. La ciutat de Reus li ha dedicat un carrer.

## Referències

* ↑ Canyameres, Montserrat (recop.). Ferran Canyameres Obra Completa VI: epistolari. Barcelona: Columna, 1996, p. 116. ISBN 8483000865.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 424.
* ↑ Ferré Trill, Xavier. "Joaquim Santasusagna: periodisme i nació". A: Mitologia, simbologia i literatura 1890-1939. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2012. Pàg. 89. ISBN 9788498835038
* ↑ «El Club: els Presidents del Reus Deportiu». Reus Deportiu. [Consulta: 26-XI-2014].
* ↑ Amorós, Xavier. "El camí dels morts" A: Obra completa III. Reus: l'Ajuntament, 2009. Pàg. 300. ISBN 9788489688353
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 17. ISBN 9788497916929.
# Robinieae

Robinieae és una tribu d'angiospermes que pertany a la subfamília faboideae dins de la família de les fabàcies.

## Gèneres

* Coursetia
* Genistidium
* Gliricidia
* Hebestigma
* Lennea
* Olneya
* Peteria
* Poissonia
* Poitea
* Robinia
* Sesbania
* Sphinctospermum

## Galeria

* Gliricidia sepium
* Robinia hispida
* Sesbania grandiflora
# St Day

St Day (Sen Dey en cornuallès) és una parròquia civil i una vila de Cornualla, Regne Unit. Està situada entre el poble de Chacewater i la ciutat de Redruth. St Day fou un centre important d'una antiga zona minera (que incloïa Poldice, Tolcarne, Todpool, Creegbrawse i Crofthandy) i que va acumular molta riquesa.
Es diu que durant una època fou la milla quadrada més rica del món. La parròquia està situada al bell mig de Cornualla, en una zona patrimoni de la humanitat que inclou St Agnes, Chapel Porth i Porthtowan.
# Teatre de l'Arxipèlag

El Teatre de l'Arxipèlag (en francès Théâtre de l'Archipel) és un equipament cultural de 10.000 m² situat a la ciutat de Perpinyà, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.
Està situat a prop i a la dreta de la Tet, a ponent del que havia estat el raval del Pont de Pedra i al nord-oest de la vila vella de Perpinyà. La seva adreça és a l'avinguda del General Leclerc, entre el nus de carreteres de la D - 900 a l'extrem meridional del pont sobre el riu (a ponent) i l'Esplanada del Mediterrani (a llevant).
Fou dissenyat pels arquitectes Jean Nouvel i Brigitte Metra. Es tracta d'un conjunt de 5 edificis totalment independents. Es va construir a iniciativa del govern francès i es va inaugurar el mes d'octubre del 2011.
La sala gran té un aforament modulable, que varia entre les 600 i 1.200 localitats. L'equipament també disposa d'una altra sala amb capacitat per a 400 persones, així com un Centre de Creació, que comprèn una sala d'assaigs i un taller de fabricació d'escenografia i vestuari.

## Inauguració

La inauguració va tenir lloc el 10 d'octubre del 2011 i hi van assistir personalitats de l'àmbit de la cultura catalana, així com representants del món polític. Entre d'altres, van assistir a l'acte Ferran Mascarell, l'alcalde de Perpinyà Jean-Marc Pujol; el president de la Regió Llenguadoc-Rosselló, Cristià Bourquin; el director de la Casa de la Generalitat a Perpinyà, Joan Gauby; el director del Teatre de l'Arxipèlag, Domènec Reixach i Felipe; i l'arquitecte Jean Nouvel.

## Programació

El Teatre de l'Archipel programa representacions de teatre contemporani, clàssic, dansa contemporània, òpera, així com concerts de música clàssica i de cambra, entre altres espectacles.

## Referències

* ↑ El Teatre de l'Arxipèlag en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Mascarell: 'La inauguració del teatre l'Arxipèlag de Perpinyà és un pas molt important per reforçar la centralitat de la cultura catalana a Europa'». Generalitat de Catalunya, 10-10-2011. [Consulta: 13 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Teatre de l'Arxipèlag Arxivat 2012-03-01 a Wayback Machine. (català)
# Adelina d'Haití

Adélina Soulouque (1795-1870) va ser l'Emperadriu Consort d'Haití des de 1849 fins a 1859, com a esposa de Faustí I d'Haití.

## Història

Adélina era la filla de Dérival Lévêque, un haitià d'herència mestissa i de la seva esposa, Marie Michèl. Ella tenia una relació a llarg termini amb Faustí Souloque durant molts anys. Va ser el desembre de 1849 quan es va casar l'emperador Faustí I amb la seva companya Adélina. El 26 d'agost de 1849 se li va donar el títol d'Emperadriu Consort d'Haití amb el tracte de La seva Majestat Imperial, i coronada amb el seu marit a la capital Port-au-Prince el 18 d'abril de 1852, tant l'emperador i l'emperadriu es va coronar en una cerimònia immensa i luxosa que van emular la coronació dels francesos de Napoleó I de França. La seva germana va ser tractada com Sa Altesa Sereníssima la Princesa Clélia.
El matrimoni de Faustí i l'emperadriu Adélina va produir una filla, la princesa Celita Soulouque. L'emperador també va adoptar la filla de Adelina, Oliva, en 1850. Se li va concedir el títol de Princesa amb l'estil de Sa Altesa Sereníssima. Es va casar amb Jean Philippe Lubin, Conde de Pétion-Ville.
L'emperador Faustí va adoptar a la filla de l'emperadriu Adélina, probablement per un pare diferent:
Sa Altesa Sereníssima la Princesa d'Oliva (conegut com a "Madame"),1842 (tenia 15 a 16 anys al setembre de 1858). Adoptada per l'emperador Faustí, va aixecar el títol de Princesa i concedit l'estil de Sa Altesa Sereníssima en 1850. Es va casar Amitié Lubin (1800), fill de Jean Philippe Vil Lubin, comte de Pétion-Ville, per la seva esposa, Elizabeth Ulcénie, Amitié soltera.
En 1858 va començar una revolució, encapçalada pel general Fabre Geffrard, Duc de Tabara. Al desembre d'aquest any, Geffrard va derrotar l'exèrcit imperial i va prendre el control de la major part del país. Com a resultat, l'emperador va abdicar al tron el 15 de gener de 1859. Se li va negar l'ajuda per la delegació francesa, Faustí va ser portat a l'exili a bord d'un vaixell de guerra britànic el 22 de gener de 1859. Poc després, l'emperador i la seva família van arribar a Kingston, Jamaica, on van romandre per diversos anys. Li van permetre tornar a Haití, Faustí va morir en Petit-Goâve el 6 d'agost de 1867 i va ser enterrat a Fort Soulouque.

## Vegeu també

* Maria Clara d'Haití
* Faustí I

## Referències

* ↑ Buyers, Haiti, Soulouque Genealogy.
* ↑ John Bigelow: Jamaica in 1850: or, The Effects of Sixteen Years of Freedom on a Slave Colony
* ↑ Harriet Gibbs Marshall: The Story of Haiti: From the Discovery of the Island by Christopher Columbus to the Present Day. Christopher Publishing House, 1930
# Vlaai

Vlaai, també conegut com a Limburgse vlaai, és un pastís o tarta consistent en una massa farcida. Normalment té un diàmetre de 27-30 centímetres. És un producte típic de la regió de Limburg, formada per les províncies de Limburg a Bèlgica i els Països Baixos, així com les d'Alemanya a l'altre costat de la frontera. Variacions de la tarta es troben per tots els Països Baixos i en parts de Bèlgica i Alemanya properes a la frontera d'aquests.
Les arrels històriques de Vlaai venen de l'Alemanya propera. L'actual estàndard vlaai neerlandès va ser creat a Weert i és per això també conegut com a Weertervlaai. És disponible amb moltes varietats diferents de farcits de fruita, com cirera, albercoc, maduixes, i prunes. Altres variacions són una mantega esmicolada i barreja de sucre ("greumellevlaai" en Limburgish, o "kruimelvlaai" en neerlandès) i un arròs cuinat i natilles de farinetes ("rijstevlaai").
Vlaais és sovint menjat en esdeveniments de vida, com aniversaris i funerals.

## Referències

* ↑ Koene, A. Food Shopper's Guide to Holland: A Comprehensive Review of the Finest Local and International Food Products in the Dutch Marketplace (2006).
* ↑ «"De lekkerste Vlaaien uit Limburg" --Weekend Knack magazine, 02 september 2011». Arxivat de l'original el 2 de maig 2014. [Consulta: 8 febrer 2016].
* ↑ Hoogendoorn, H. and B. Kristel.
# Antoni Martinelli

Antoni Martinelli (l'Alguer, 1947) és un activista lingüístic alguerès. Ha participat en totes les iniciatives de catalanització dutes a terme per Òmnium Cultural de l'Alguer i Ateneu Alguerès, com la catalogació de les espècies botàniques i zoològiques de l'Alguer i la seva contrada, a valoració d'edificis i indrets tradicionals de la ciutat, entre ells l'ermita de l'Esperança, i a divulgar la figura del rei Pere el Cerimoniós.
El 2008 ha obtingut un dels Premis d'Actuació Cívica que atorga la Fundació Lluís Carulla per la seva fidelitat constant a la llengua catalana. El 2014 va rebre un dels Premis Josep Maria Batista i Roca que concedeix l'Institut de Projecció Exterior de la Cultura Catalana.

## Referències

* ↑ «L'algherese Antoni Martinelli riceve Premio Josep Maria Batista i Roca» (en italià). Alghero Eco, 27-11-2014. [Consulta: 28 maig 2023].
* ↑ «Antoni Martinelli rep el Premi d’Actuació Cívica per promoure el català a l’Alguer ­». Sassari web, 21-11-2008. Arxivat de l'original el 2009-01-07. [Consulta: 28 maig 2023].
* ↑ «XXVI Premis Josep Maria Batista i Roca – Memorial Enric Garriga Trullols». IPECC, 01-11-2014. [Consulta: 28 maig 2023].
# Robinia

* No s'ha de confondre amb robínia.
Robinia és un gènere de plantes amb flors de la família de les fabàcies. El nom “Robinia”, prové del cognom del jardiner francès Jean Robin, qui va introduir la planta a Europa el 1601. És un gènere originari d'Amèrica del Nord i del nord de Mèxic. Hi ha controvèrsia quant al nombre d'espècies del gènere; mentre que alguns autors només en reconeixen quatre, d'altres n'accepten fins a deu. Les espècies adopten la forma d'arbres i arbusts caducifolis que fan de 4 a 25 m d'alt. Les fulles són pinnades amb de 7 a 21 folíols. Les flors són blanques o rosades en raïms pènols. Moltes espècies tenen espines. Robinia pseudoacacia, espècie naturalitzada a les nostres contrades, es coneix sovint simplement amb el nom de "robínia", el nom catalanitzat del gènere.

## Taxonomia

* Robinia hartwigii (Koehne)
* Robinia hispida L. - acàcia rosa, robínia rosa
* Robinia margarettae Ashe
* Robinia × margarettiae Ashe (pro sp.)
* Robinia neomexicana Gray
* Robinia pseudoacacia L. - acàcia borda, "robínia"
* Robinia slavinii Rehd.
* Robinia viscosa Vent. - acàcia viscosa, robínia viscosa

## Híbrids

* Robinia × ambigua Poir. (pro sp.) - R. pseudoacacia × R. viscosa
* Robinia × holdtii Beissn.
* Robinia × longiloba Ashe (pro sp.)
* Robinia × margarettiae - R. hispida × R. pseudoacacia

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo, Flora dels Països Catalans. Barcelona 1980

## Enllaços externs

* UFL - Robinia pseudoacacia 'Frisia'
* Herbstopic - Robínia pseudoacácia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Strattanville

Strattanville és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 542 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Strattanville tenia 542 habitants, 243 habitatges, i 150 famílies. La densitat de població era de 394,8 habitants/km².
Dels 243 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,2% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 37,9% no eren unitats familiars. En el 29,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,73.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 33% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.833$ i la renda mediana per família de 31.125$. Els homes tenien una renda mediana de 28.125$ mentre que les dones 18.929$. La renda per capita de la població era de 14.506$. Entorn de l'11,3% de les famílies i el 15,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Strattanville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Strattanville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sant Salvador de Blancafort

Sant Salvador de Blancafort és una ermita de Blancafort, al municipi d'Os de Balaguer (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'estructura simple, d'una sola nau coberta amb volta de canó de perfil semicircular. L'absis semicircular està orientat a l'est i s'obre directament a la nau i conté l'única finestra de la construcció, d'esqueixada recta. La porta d'accés s'obre als peus de la nau. El parament està molt erosionat, amb traces d'haver estat arrebossat i deixa entreveure un aprell de petit carreu sense polir i disposat irregularment, fet que palesa que ens trobem davant d'una obra rural de la plenitud del segle xii, allunyada dels corrents estilístics de l'època.

## Història

Sant Salvador depengué de la parròquia de Santa Fe i Sant Salvador de Blancafort.

## Referències

* 1 2 «Sant Salvador de Blancafort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].