OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Societat Catalana d'Estudis Clàssics

La Societat Catalana d'Estudis Clàssics és una societat filial de l'Institut d'Estudis Catalans, constituïda el 1980 per fomentar el conreu regular i rigorós de la filologia, la literatura, l'art i el pensament clàssics dins l'àmbit del Principat de Catalunya i la resta dels Països Catalans, i adscrita a la Secció Filològica de l'IEC.
La SCEC, que s'anà constituint cap a finals dels anys setanta dins de la Societat Catalana d'Estudis Històrics. Entre els seus impulsors es troben Carles Miralles i Solà, que en fou el seu primer president, juntament amb altres estudiosos de l'antiguitat clàssica, com Joan Bastardas, Jaume Pòrtulas, Marc Mayer i Olivé, i Montserrat Jufresa, tots ells interessats a recuperar per a la cultura catalana la tradició del grec i del llatí, i guanyar-se un nom propi en el panorama internacional d'estudis clàssics des de noves perspectives, metodològiques i ideològiques. actualment centra la seva activitat preferentment en l'organització de conferències, cicles i altres actes culturals, així com en la publicació d'una revista d'investigació, “Ítacaː Quaderns Catalans de Cultura Clàssica, de periodicitat anual”, i que està activa des del 1985.
Els directors de la SCEC des de la seva fundació han estat Carles Miralles i Solà (1979-1992), Marc Mayer i Olivé (1992-1999), Jaume Pòrtulas i Ambròs (1999-2006), Montserrat Jufresa i Muñoz (2006-2019) i Carles Garriga Sans, que ocupa el càrrec des de l'any 2019.

## Referències

* 1 2 «.xml Societat Catalana d'Estudis Clàssics». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «La Societat Catalana d'Estudis Clàssics». A: IEC, l'Institut d'Estudis Catalans: 1907-2007: un segle de cultura i ciència als Països Catalans. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2007, p. 65-67. ISBN 978-84-7283-931-1 [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ «Junta directiva de la Societat Catalana d'Estudis Clàssics». IEC. [Consulta: 22 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Societat Catalana d'Estudis Clàssics
# Restes prehistòriques de So n'Albertí - Son Servereta

Les restes prehistòriques de So n'Albertí - Son Servereta és un jaciment arqueològic situat a una zona que pertany una part a la possessió de So n'Albertí i l'altra a la de Son Servereta del municipi de Llucmajor, Mallorca.
És un jaciment format per un conjunt de diferents tipus de restes arqueològiques en diferents zones: una filada de pedres d'uns 8 m de llargària, 1,5 metres de gruix al vessant nord-est, i una altra d'uns 9 m de llargària al costat sud-oest; dues pedres que no mostren en claredat la línia que pogueren formar; una doble línia de pedres d'uns 4 m de llargària amb restes ceràmics als voltants; dues pedres en ampla; pedres en disposició corba; dues línies de pedres; possible línia de murada; tres pedres; dues línies de pedres; dues pedres rodejades d'altres caigudes; línia de pedres de nord a sud esbocada; i d'altres pedres vàries.

## Referències

* ↑ Degut a la pertinença a dues possessions té dos identificadors, malgrat són restes que formen part d'un mateix conjunt.
* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 61. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom VI» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 4 [Consulta: 28 desembre 2012].
# Trasó

Trasó (en llatí Thrason, en grec antic Θράσον) fou un escultor grec.
El menciona Estrabó que diu que va veure diverses obres seves al temple d'Àrtemis a Efes, i entre elles les estàtues de Penèlope i Euriclea. És probablement el mateix escultor del grup dels que Plini diu que van fer athletas et armatos et renatores sacrificantesque. (Naturalis Historia 34.8. s. 19.34.).
Se l'ha confós amb un escultor de nom Estrató de Pel·lene que apareix en una inscripció d'una estàtua dedicada a Àrtemis, però com que va viure al segle ii en temps de Trajà i d'Hadrià, ha de ser un personatge diferent al que esmenta Plini.

## Referències

* ↑ Thrason a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1107
# Santa Maria de Campanyà

Santa Maria de Campanyà és una església del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una ermita construïda sobre una capa de roca calcària. De planta rectangular i d'una sola nau. Hi ha els restes de l'obra primitiva que serveixen d'entrada i de base a la torre campanar que s'alça per sobre de la façana. La nau és reforçada a l'exterior per tres contraforts a cada costat. A la façana sud s'hi ha obert dues finestres. A l'interior s'hi conserva el retaule de Sant Sebastià del 1562 i una pica baptismal.

## Història

El lloc de Campanyà és citat per primer cop al 991 quan el matrimoni format per Sunyer i Studia permuten amb el monestir de Sant Cugat tres peces de terra al terme d'Aqualonga (Valldoreix), una d'elles a Campanyà que limita amb terres del mateix monestir.

## Referències

* ↑ «Santa Maria de Campanyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
* ↑ Mas, Josep (1909-1914). Cartulari de Sant Cugat. Vol. IV, n. CCXXXIII
# Ítonos

Ítonos (en grec antic Ἴτωνος) o Itó (Ἴτων) era una ciutat de Tessàlia, al districte de Ftiotis que Homer menciona al "Catàleg de les naus" a la Ilíada, on diu que formava part dels territoris governats per Protesilau. L'anomena "mare de ramats".
Estava situada a 60 estadis del riu Halos, vora un alre riu de nom Cuarios o Coralios, propera a una planúria. Segons Estrabó Ítonos tenia un famós temple d'Atena, a la que es rendia culte amb el nom d'Atena Itònica, i diu que la van deixar allà els beocis quan van ser expulsats de Tessàlia i van anar a fundar Beòcia.
Segons el resum de mitologia grega que fa el Pseudo-Apol·lodor en aquesta ciutat va tenir lloc la lluita entre Hèracles i el famós bandit Cicne, fill d'Ares.

## Notes

* ↑ segons Estrabó. Geografia, IX, 435
* ↑ segons Homer. Ilíada, II, 696

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Iton or Itonus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ Pseudo-Apol·lodor. Biblioteca, II, 7,7
# Qatar Masters Open (escacs)

Qatar Masters Open és un torneig d'escacs obert que té lloc a la ciutat de Doha, a Qatar. La primera edició tingué lloc el 2014.

## Edicions
### 2014

El gran torneig obert del 2014 es va jugar entre els dies 25 de novembre i 5 de desembre, amb la participació de 159 jugadors entre els quals destacaren Vladímir Kràmnik, Maxime Vachier-Lagrave, Xakhriar Mamediàrov, Anish Giri, Aleksei Xírov, Gata Kamsky, Pentala Harikrishna i Pàvel Eliànov. Aquesta edició va comptar amb els Grans Mestres Magnus Carlsen, Fabiano Caruana, Viswanathan Anand i Levon Aronian. El total de premis va ser de 110.000 dòlars, i els primers classificats obtindrien: 25.000 dolars pel primer, 15.000 pel segon, 10.000 el tercer, 7.000 el quart, 6.000 el cinquè, 5.000 el sisè, 4.000 el setè i 3.000 el vuitè.

### 2015

L'edició del 2015 comptà amb la participació de 77 GM inclosos alguns dels millors del món com Magnus Carlsen, Vladímir Kràmnik, Anish Giri, Wesley So o Vassil Ivantxuk, així com quatre de les excampiones del món Hou Yifan, Aleksandra Kosteniuk, Antoaneta Stéfanova i Anna Uixénina. La mitjana d'Elo dels 141 participants for de 2526. Només és permès jugadors amb Elo més gran de 2300 punts.

## Quadre d'honor

    #AnyCampiósubcampiótercer 12014 Yu Yangyi Anish Giri Vladímir Kràmnik 22015 Magnus Carlsen Yu Yangyi Vladímir Kràmnik

## Referències

* 1 2 «Primera edició del Qatar Masters». chessdom.com. [Consulta: 11 febrer 2015]. (anglès)
* ↑ «Qatar Masters 2015». chessbase.com. [Consulta: 21 desembre 2015].
* ↑ «Yu Yangyi guanya el Qatar Masters Open 2014». chessbase.com. [Consulta: 11 febrer 2015]. (anglès)
* ↑ «Carlsen Wins Qatar Masters». chess.com. Arxivat de l'original el 3 de gener 2016. [Consulta: 31 desembre 2015]. (anglès)

## Enllaços externs

* Qatar Masters Open - Lloc web oficial
# Albert Moragues Gomila

Albert Moragues Gomila (Maó, 26 de juny de 1953) és un polític menorquí del Partit Socialista de les Illes Balears. Retirat de la política activa el gener de 2011.
Treballà com administratiu i fou vicesecretari general de la Federació Socialista de Menorca. Ha estat vicepresident del Consell Insular de Menorca entre 1987 i 1991 sota la presidència de Tirs Pons i president de la institució entre el juliol de i el setembre de 1991, després de les eleccions de 1991.
Perdé la presidència arran d'una moció de censura el dia 18 de setembre de 1991 que feu el PP amb el suport del trànsfuga Jaume Peralta. Fou així com accedí a la presidència Joan Huguet. Després fou elegit diputat al Congrés dels Diputats a les eleccions generals espanyoles de 1993, 1996 i 2000. Ha estat vocal de la Comissió d'Afers Exteriors del Congrés dels Diputats i portaveu adjunt de la Comissió de Defensa.
En 2007 fou un dels artífex de l'anomenat Pacte de Progrés que va permetre l'accés a la presidència de les Illes al socialista Francesc Antich Oliver, i ell mateix en fou conseller de la presidència de 2007 a 2011.
En juliol de 2013 fou imputat pel Jutjat número 10 de Palma per quatre delictes (falsedat, malversació de cabals, prevaricació i frau) en l'adjudicació i gestió del servei de manteniment i neteja del palau de Marivent de Palma, seu de les vacances estivals de la Família Reial Espanyola. Carrecs que van ser arxivats uns mesos més tard pel jutge instructor.

## Referències

* ↑ Història del Consell Insular de Menorca
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Congrés, VI Legislatura
* ↑ Albert Moragues Gomila, hombre clave en un eventual ‘Pacto del Progrés' en Baleares Arxivat 2015-06-18 a Wayback Machine. a hispanidad.com
* ↑ Imputan cuatro delitos a Albert Moragues por un presunto fraude en la limpieza de Marivent, Última Hora, 22 de juliol de 2013
# Societat Bíblica Britànica i Estrangera

La Societat Bíblica Britànica i Estrangera (British and Foreign Bible Society), sovint coneguda a Anglaterra i Gal·les simplement com a Societat Bíblica (Bible Society), és una societat bíblica, integrada per totes les famílies protestants, llevat dels quàquers, i oberta a la col·laboració amb els catòlics, amb personalitat jurídica de societat benèfica (en anglès, charity) el propòsit de la qual és la difusió de la Bíblia per tot el món.
La Societat fou constituïda el 7 de març de 1804 per un grup de les persones que incloïa William Wilberforce i Thomas Charles, a fi d'encoratjar un "ús i circulació més amplis" de les Escriptures.

## Lo Nou Testament

El maig de 1832, la SBBE publicà a Londres la primera versió catalana, amb una tirada de 1.000 exemplars, de Lo Nou Testament de Nostre Senyor Jesuchrist, traduhit de la Vulgata llatina en llengua catalana ab presència del text original, conegut com a Lo Nou Testament, obra de Josep Melcior Prat, amb la col·laboració de Ramon Bussanya. De l'obra se'n feren tres edicions més: una també a Londres, el 1835, una altra a Barcelona, el 1836, i la tercera a Madrid, el 1888.

## Referències

* ↑ Carod Rovira, 2017, pàg. 210
* ↑ «About us Arxivat 2012-07-05 a Wayback Machine.». [Consulta: 30 març 2017].
* ↑ «Our timeline Arxivat 2016-04-06 a Wayback Machine.». Bible Society. [Consulta: 26 novembre 2010].
* ↑ Carod Rovira, 2017, pàg. 214
* ↑ Carod Rovira, 2017, pàg. 215

## Bibliografia

* T. H. Darlow & Horace Frederick Moule, Historical Catalogue of the Printed Editions of Holy Scripture in the Library of the British and Foreign Bible Society. 2 vols. in 3. London: Bible House, 1903-1911 (normalment citat com Darlow & Moule).
* Herbert, Arthur Sumner; Darlow, Thomas Herbert; Moule, Horace Frederick. Historical Catalogue of Printed Editions of the English Bible: 1525-1961. Londres: British & Foreign Bible Society, 1968.
* Carod Rovira, Josep Lluís. «Societats Bíbliques». A: Història del protestantisme als Països Catalans. València: Ed. Tres i Quatre, 2017, pàgs. 209-216. ISBN 9788416789023.
# Tit Estatili Taure (cònsol any 44)

Tit Estatili Taure (en llatí: Titus Statilius Taurus; ? – 53 dC) va ser un senador romà. El seu pare era Tit Estatili Taure, que va ser cònsol l'any 11, i la seva mare era Valèria Messal·lina, la filla de Marc Valeri Messal·la Corví cònsol l'any 31 aC.
L'any 44 Taure va ser cònsol juntament amb Crisp Passiè, i més endavant entre el 51/52 i el 52/53 va governar com a procònsol la província d'Àfrica. Tenia molts diners, i va promoure la creació dels Horts Taurians (en), cosa que més endavant seria la seva perdició. L'any 53, Marc Tarquici Prisc, que havia estat legat seu a l'Àfrica, el va acusar d'extorsió i de practicar la màgia per complaure Agripina, esposa de l'emperador Claudi, que volia obtenir les seves riqueses. Taure es va suïcidar abans d'escoltar la sentència, i més endavant el senat va condemnar Prisc a l'exili per informador i delator.

## Referències

* ↑ Cassi Dió l'anomena «Marc»: vid. Smith, William (ed.). «4.M. Statilius Taurus». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 985. ]
* ↑ Suetoni, Vides dels dotze cèsars: «Claudi», 13.2.
* ↑ Tàcit, Annals, XII 59.
* ↑ «Statilius 37». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# Santa Maria de Calladrons

L'església Santa Maria de Calladrons és l'església parroquial de l'entitat de població de Calladrons, al municipi de Benavarri.
L'edifici romànic del segle xii es va reformar durant el segle xvi i posteriorment va ser ampliada dintre del segle xviii.

## Enllaços externs

* Fitxa a Europaromanica.es
# Óscar Hernández Pérez

Óscar Hernández Pérez (Barcelona, 10 d'abril de 1978) és un tennista professional català retirat. Durant la seva trajectòria ha aconseguit diversos títols individuals challengers, però en el circuit professional només ha aconseguit un títol en dobles a Viña del Mar.

## Palmarès
### Dobles masculins: 2 (1−1)

* Llegenda (pre/post 2009)
* Grand Slams (0−0)
* Tennis Masters Cup / ATP Finals (0−0)
* ATP Masters Series / ATP World Tour Masters 1000 (0−0)
* ATP International Series Gold / ATP World Tour 500 (0−0)
* ATP International Series / ATP World Tour 250 (1−1)
* Títols per superfície
* Dura (0−0)
* Gespa (0−0)
* Terra batuda (1−1)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 19 de setembre de 2004 | Bucarest, Romania | Terra batuda | José Acasuso | Lucas Arnold Ker Mariano Hood | 6−7(5), 1−6 |
| Guanyador | 1. | 29 de gener de 2007 | Viña del Mar, Xile | Terra batuda | Paul Capdeville | Albert Montañés Rubén Ramírez Hidalgo | 4–6, 6–4, [10–6] |

## Trajectòria
### Individual

| Torneig | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | Títols | V – D |
| Open d'Austràlia | A | A | 1R | 1R | 1R | A | 2R | 1R | 1R | A | A | A | Q1 | 0 / 6 | 1 – 6 |
| Roland Garros | Q1 | Q3 | 1R | 2R | 2R | 3R | 2R | 1R | 1R | A | A | A | Q1 | 0 / 7 | 5 – 7 |
| Wimbledon | A | A | 1R | 1R | A | 1R | 1R | 1R | 1R | A | A | A | Q1 | 0 / 6 | 0 – 6 |
| US Open | A | A | 1R | 1R | A | 1R | 1R | 1R | A | A | A | A | Q3 | 0 / 5 | 0 – 5 |
| Total Victòries–Derrotes | 0−0 | 4−4 | 8−19 | 6−16 | 2−6 | 9−18 | 19−21 | 15−27 | 2−14 | 0−0 | 0−0 | 0−0 | 0−0 | 65 – 125 | 65 – 125 |
| Rànquing a final d'any | 204 | 89 | 85 | 115 | 142 | 58 | 68 | 70 | 221 | 635 | – | 1514 | 823 | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin ||||||||||||||||

### Dobles masculins

| Torneig | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | Títols | V – D |
| Open d'Austràlia | 3R | A | A | A | A | 1R | 1R | A | 0 / 3 | 2 – 3 |
| Roland Garros | A | A | 1R | A | A | 1R | 1R | A | 0 / 3 | 0 – 3 |
| Wimbledon | A | A | A | A | 1R | 1R | 1R | A | 0 / 3 | 0 – 3 |
| US Open | A | A | A | A | 1R | 1R | 2R | A | 0 / 3 | 1 – 3 |
| Total Victòries–Derrotes | 2−2 | 7−8 | 0−9 | 0−0 | 9−8 | 7−15 | 6−15 | 0−7 | 31 – 64 | 31 – 64 |
| Rànquing a final d'any | 136 | 92 | 293 | 367 | 114 | 139 | 188 | 1155 | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin |||||||||||

## Enllaços externs

* Óscar Hernández Pérez a l'ATP (anglès)
* Óscar Hernández Pérez a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
# Prezzo

Prezzo és un antic municipi italià dins de la província de Trento. L'any 2010 tenia 402 habitants. Limitava amb els municipis de Bersone, Castel Condino i Pieve di Bono.
L'1 de gener 2016 es va fusionar amb el municipi de Pieve di Bono creant així el nou municipi de Pieve di Bono-Prezzo, del qual actualment és una frazione.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Celestino Boldrini | Llista cívica |
# Puig Rodon (Montferrer)

El Puig Rodon és una muntanya de la comuna de Montferrer, a la comarca nord-catalana del Vallespir.
És en el sector sud-occidental del terme de Montferrer, al sud de Can Falguera, al nord-oest del Mas Pujol i al nord de Can Lluqueta.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «92 - Montferrer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Montferrer». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Puig Rodon en els ortofotomapes de l'IGN
# Ahl Tifnoute

Ahl Tifnoute (en àrab أهل تفنوت, Ahl Tifnūt; en amazic ⴰⵀⵍ ⵜⴰⴼⵏⵓⵜ) és una comuna rural de la província de Taroudant, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.910 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sinan Kurt

Sinan Kurt (Mönchengladbach, el 23 de juliol de 1996) és un futbolista alemany que juga amb l'equip de Berlín Hertha BSC. Anteriorment havia jugat amb el Bayern de Múnic i amb la selecció nacional sub-19 alemanya com a migcampista.

## Referències

* ↑ «A war of words: Clarifying the Sinan Kurt situation». Bavarian Football Works, 19-08-2014. [Consulta: 21 setembre 2014].
* ↑ «Sinan Kurt» (en castellà). FC Bayern de Múnic. [Consulta: 21 setembre 2014].
# Roch-Sylvestre Grignon (desambiguació)

«Roch-Sylvestre Grignon» té aquests significats:
* 'Louis Grignon (militar)' general de la Revolució francesa.
* 'Roch-Sylvestre Grignon de Pouzauges', aristòcrata francès, emigrant llavors cap militar Vendean, mort a la batalla de Chambretaud el 1799.
# Scheffler

«Scheffler» té aquests significats:
* Christoph Thomas Scheffler
* Felix Anton Scheffler
* János Scheffler
* Jens Scheffler
* Johann Scheffler
* Karl Scheffler
* 2485 Scheffler
* Schefflera
# Óscar Herreros Hernández

Óscar Herreros Hernández (Autol, 9 de maig de 1972) és un futbolista riojà, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria esportiva

Sorgit del planter del CD Logroñés, debuta en primera divisió la temporada 92/93, jugant un partit. Durant les dues següents temporades va seguir apareixent esporàdicament amb el primer equip de Logronyo.
La temporada 95/96 recala al CD Numancia. Al conjunt castellà disposa de la titularitat i aconsegueix un doble ascens, de Segona B a Primera, però, no arribaria a jugar amb el Numancia a la màxima categoria.
Posteriorment, la carrera del defensa ha prosseguit per equips més modestos, com el CD Calahorra.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Óscar Herreros
# Puré de patates

El puré de patates, puré de creïlles, puré de pataques, puré de trumfes o puré de papes és un plat fet amb patates bullides reduïdes a puré. Aquest plat és un aliment ric en hidrats de carboni. Es pot preparar amb diferents consistències, des d'una massa espessa fins a una sopa.

## Preparació

Hi ha una manera de fer puré de patates que comença amb l'ebullició de la patata amb pell. Posteriorment, aquesta es pela, es tritura per un passapuré i es cou amb llet, mantega i sal fins a obtenir una massa pastosa homogènia.
El passapuré és un estri de cuina per a fer puré manualment. Té un mànec fix i s'acciona amb una manovella. Aquest objecte és desmuntable perquè sigui fàcil de rentar.
També es pot preparar amb puré instantani, elaborat amb patata deshidratada. Aquest tipus de puré ve en forma de flocs i només cal afegir-hi aigua calenta i/o llet.

## Variants

* El puré es pot preparar amb brou de verdura bullida, en lloc de llet, i amb oli d'oliva, en lloc de mantega.
* Es pot fer molt líquid de forma que queda com una sopa. Aquesta variant normalment inclou porro i a l'hora de servir a la taula s'acompanya de crostons de pa fregit.
* Es pot menjar fred o calent, segons el gust de cadascú.
* Hi ha qui hi afegeix una mica de nou moscada per perfumar.
* El puré de patates es pot vessar en una llauna, cobrir amb formatge i trossets de mantega i ficar al forn per fer puré de patates gratinat.

## Plats a base de puré de patates

El puré de patates és l'ingredient principal d'alguns plats, com l'aligot occità, el Champ irlandés, el pastís de puré de patata i carn picada, el plat escocès anomenat Mince and tatties, el rotllo de puré de patata farcit d'ensalada russa i del puré de patates amb cansalada, un dels plats típics de la cuina catalana.

## Vegeu també

* Aligot
* Nyoquis
* Rosbif

## Referències

* ↑ Recepta de l'aligot a la web del departament de l'Avairon (francès)
# Ahlam Hind we Kamilia

Ahlam Hind we Kamilia (àrab: أحلام هند وكاميليا, Aḥlām Hind wa-Kāmīliyā, ‘Els somnis de Hind i Camelia’) és una pel·lícula egípcia dirigida per Mohamed Khan, estrenada el 1988.

## Sinopsi

Dues amigues, Camelia i Hind, mestresses de cases que viuen en famílies burgeses, busquen fugir per trobar la seva felicitat.

## Repartiment

* Naglaa Fathi: Camelia
* Aida Reyad: Hind
* Ahmed Zaki: Eid

## Referències

* ↑ Taha, Amir. Film and Counterculture in the 2011 Egyptian Uprising (en anglès). Springer Nature, 2021, p. 93.

## Enllaços externs

* Ahlam Hind we Kamilia a YouTube
# Sinan Paixà (almirall)

Sinanüddin Yusuf Paixà o escurçat com a Sinan Paixà (+ 21 de desembre de 1553) fou un almirall otomà durant prop de 4 anys (1550-1553). Era germà del gran visir Damat Rüstem Paşa i fou succeït per Pialí Baixà. Era cunyat de Sultana Mihrimah, filla del sultà Solimà el Magnífic (casada amb el seu germà).
Nomenat com a Kapudan Paixà el 1550, Sinan Pasha i Turgut Reis van fer diverses expedicions a la Mediterrània cap a Itàlia i el nord d'Àfrica. Sinan no era un mariner expert però tenia el comandament, mentre Turgut era un subordinat però era un bon almirall i molt popular entre els mariners, i això va desfermar un conflicte entre els dos homes. Després de la conquesta otomana de Trípoli de Barbaria de 1551, la flota otomana va deixar a Sinan a la costa i va marxar amb Turgut Reis a la mar Tirrena i només volia acceptar a Turgut com a comandant, però aquest va rebutjar el motí i va ordenar el retorn. El sultà va ordenar a Sinan seguir els consells de Turgut del que apreciava el talent, però molts oficials preferien a Turgut com a comandant. Sinan és descrit com a megalòman que no escoltava els consells, opinions i queixes dels altres. Físicament se'l descriu com a alt i fort, guapo de cara i galant i sempre amable.
Va morir el 21 de desembre de 1553 al seu palau a Istanbul, i fou enterrat al jardí de la mesquita de Mihrimah Sultan a Üsküdar, construïda per l'arquitecte Mimar Sinan. Havia fet construir una mesquita per a ell però no es va acabar a temps. Va deixar dues filles i un fill, però va fer hereva a Sultana Mihrimah.

## Enllaços externs

* Tomba a Üsküdar Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (turc)
* Turgut Reis i Sinan PashaArxivat 2012-02-06 a Wayback Machine. (turc)
# Tramvia de Grenoble

Transport de l'Agglomération Grenobloise, anomenada també amb l'acrònim TAG, és l'empresa francesa encarregada de la gestió del transport públic a la ciutat així com l'àrea metropolitana de Grenoble.