OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Belle Plaine (Kansas)

Belle Plaine és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 1.708 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Belle Plaine tenia 1.708 habitants, 662 habitatges, i 475 famílies. La densitat de població era de 814,2 habitants per km².
Dels 662 habitatges en un 38,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,5% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 28,1% no eren unitats familiars. En el 26% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,7% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.125 $ i la renda mediana per família de 47.422 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.821 $ mentre que les dones 22.778 $. La renda per capita de la població era de 16.414 $. Entorn del 7,9% de les famílies i el 9,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Belle Plaine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Belle Plaine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bragasellus aireyi

Bragasellus aireyi és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba a la península Ibèrica: la Cueva del Agua de Asón i la Cueva de la Marniosa (Cantàbria, l'Estat espanyol).

## Referències

* ↑ Henry, J.-P. & G. Magniez, 1968. Sur la systématique et la biogéographie des Asellides. Comptes Rendus Hebdomadaires des Séances de l'Académie des Sciences, París, Série D 267: 87-89. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2010-07-09. [Consulta: 2 juliol 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Henry, J.P. & Magniez, G., 1981. Bragasellus aireyi n. sp. (Crustacea, Isopoda, Asellota), nouvel aséllide cavernicole d'Espagne septentrionale. Bulletin Scientifique de Bourgogne 33(1-2): 23-28.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2013-12-20 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna ibérica (castellà)
* ↑ Grandes cuevas y simas de España, 1998 (castellà)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Sidi Hassine

Sidi Hassine (àrab: سيدي حسين, Sīdī Ḥassīn) és una ciutat de Tunísia a la governació de Tunis, situada uns 5 km al sud-oest de Tunis, formada per la vila d'aquest nom i els barris a la part occidental de la sabkha de Sijoumi, delimitada per la carretera de Mejez El Bab, que la separa de Hraïria, al nord. La delegació té una població de 56.130 habitants dels que quasi la meitat resideixen a la ciutat.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 11 64 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en nou sectors o imades:
* Borj-Chakir (11 64 51)
* Sidi Hassine (11 64 52)
* El Jaïara (11 64 53)
* Attar (11 64 54)
* 20 Mars (11 64 55)
* Byrine (11 64 56)
* Meghiret Inzel (11 64 57)
* 25 juillet (11 64 58)
* 14 Janvier (11 64 59)
Al mateix temps, constitueix una municipalitat o baladiyya de Tunis, amb codi geogràfic 11 18.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 31-37. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 131-132. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Sulfit de calci

El sulfit de calci és una sal càlcica amb la fórmula CaSO₃· H₂O. És empleat com a conservant en els aliments d'indústria el codi és E 226. També s'usa com conservant de begudes com vi, sidra, sucs de fruita, fruita enllaunada, etc.

## Propietats

Es tracta d'una pols blanca, no estable que reacciona amb l'oxigen produint sulfat de calci. Igual que altres sulfits de metalls reacciona amb àcids per produir diòxid de sofre (un gas irritant) en forma gasosa i aigua. És pràcticament insoluble en aigua, en canvi es dissol en l'etanol donant Òxid de sofre↦ SO. Las propietats més característiques del sulfit de calci són:
Massa molar: 120,14 g/mol. Solubilitat en aigua : 0.0043 g/100 mL, 18 °C.
És una oxosal formada per: 1 àtom de calci. 2 àtoms de sofre. 3 àtoms de oxigen.
Ca Calci +2 Metall
S Sofre -2, +2, +4, +6 No-metall
O Oxigen -2 No-metall

## Usos i aplicacions

El sulfit de calci és un conservant sintètic present en multitud d'aliments com ara:
* Carns.
* Peix i marisc.
* Begudes: vi, cervesa, refrescs, etc.
* Adobats, olives, etc.

## Esdeveniments naturals

Oldhamita és el nom per la forma minereològica de CA. És un component estrany d'alguns meteorits i té la importància científica a la recerca de la nebulosa solar. La incineració de abocadors de carbó també pot produir el compost.

## Reactivitat

El sulfit de calci es descompon amb el contacte amb l'aigua, l'aire humit inclòs, donant una mescla de Ca (SH), Ca (AH) i Ca (SH) (AH).
CAS + HO → Ca (SH) (AH)
    Ca (SH) (AH) + HO → Ca (AH) + HS
La llet de calç, Ca (AH), reacciona amb el sofre elemental per donar "sofre de la calç", que s'ha usat com insecticida. L'ingredient actiu és probablement polisulfit de calci,i no CA. Reacciona amb àcids com l'àcid clorhídric per deixar anar el gas del sulfit d'hidrogen tòxic.
    CA + 2 HCl → CaCl + HS

## Síntesis

Una manera de fer sulfit de calci en el laboratori es en una reacció de precipitació entre clorur de calci i sulfit de sodi. CaCl₂ + Na2SO₃ + → CAS₃ 2NaCl
Quan es crema el carbó o un altre combustible fòssil el subproducte es coneix com a gas de combustió. Això sovint conté diòxid de sofre SO₂ des de la inicial de sofre contingut en el combustible, l'emissió està estrictament regulada per l'EPA per evitar que la pluja àcida, i ha de ser esborrat abans que els gasos restants s'emeten a través de la xemeneia. La forma més econòmica de fregar el SO₂ dels gasos de combustió es realitza a través de Ca (OH) 2 calç hidratada o pedra calcària CaCO₃.
El que succeeix en la rentada de pedra calcària és la següent reacció global: https://wikimedia.org/api/rest_v1/media/math/render/svg/1d0a7a80686d10d74f0730a13b8413864467f15a

## Efectes secundaris

En dosis baixes provoca irritacions en el tub digestiu i fa inactiva la vitamina B. En consum regular podria produir avitaminosi (dèficit de vitamines a l'organisme). En grans dosis poden provocar dolors al cap, nàusees, vòmits, al·lèrgia, irritació de bronquis i asma.
# Walter Gerstenberg

Walter Gerstenberg (Hildesheim, 26 de desembre de 1904 - Tübingen, 26 d'octubre de 1988) va ser musicòleg alemany i expert en Johann Sebastian Bach, Wolfgang Amadeus Mozart i Franz Schubert.

## Biografia

Gerstenberg va aprovar l'Abitur a Hildesheim el 1923 i va estudiar musicologia, filosofia i alemany a les universitats de Berlín i Leipzig del 1925 al 1929. Del 1929 al 1932 va treballar a la Universitat de Leipzig i Leipzig. Del 1935 al 1940 va ser professor privat, des del 1938 professor d'història de la música alemanya i pràctiques històriques de creació musical a la Universitat de Colònia. El 1940 va ser professor substitut i professor de la Universitat de Rostock. De 1941 a 1948 Gerstenberg va ser professor a la Universitat de Rostock (1946 acomiadament temporal), de 1948 a 1952 professor de musicologia a la "Free University" de Berlín, 1952 a 1970 professor titular de musicologia a la Universitat de Tübingen, al mateix temps rector per un temps (1965/66). Després de la seva jubilació, el 1970, es va convertir en professor honorari a Salzburg el 1974.
Gerstenberg va iniciar la Nova Edició Schubert el 19 de novembre de 1963, en el 135è aniversari de la mort de Franz Schubert, amb la fundació de la "International Schubert Society". V. juntament amb Otto Erich Deutsch.
Entre els seus estudiants hi havia Walther Dürr, Georg von Dadelsen, Rudolf Elvers, Clytus Gottwald, Christoph-Hellmut Mahling i Wolfgang Plath.

## Honors

* 1968: Medalla Mozart de la Comunitat Mozart de Viena
* 1977: Doctor honoris causa per la Universitat de Salzburg

## Partitures (selecció)

* Les composicions per a piano de Domenico Scarlatti. Schiele, Regensburg 1931; també com (= treball de recerca de l'Institut Musicològic de la Universitat de Leipzig. Volum 2, ZDB-ID 2280273-3). Bosse, Regensburg 1933 (amb partitures en un llibret especial; també: Leipzig, Universitat, dissertació, 1931).
* Com a editors amb Heinrich Husmann i Harald Heckmann: Informe sobre el congrés musicològic internacional Hamburg 1956. Bärenreiter, Kassel et al. 1957, OCLC 923543745.
* com a ed. amb Jan LaRue i Wolfgang Rehm: Festschrift Otto Erich Deutsch en el seu 80è aniversari el 5 de setembre de 1963. Bärenreiter, Kassel i altres. 1963, DNB 451247175 (amb bibliografia).

## Bibliografia

* Georg von Dadelsen, Andreas Holschneider (ed.): Festschrift Walter Gerstenberg pel 60è aniversari. Möseler, Wolfenbüttel i altres 1964.
* Michael Buddrus, Sigrid Fritzlar: Els professors de la Universitat de Rostock al Tercer Reich. Un lèxic biogràfic (= textos i materials sobre història contemporània, volum 16). Saur, Múnic 2007, ISBN 978-3-598-11775-6, pàgines 160-161.

## Referències

* ↑ http://www.viennatouristguide.at/Gedenktafeln/pers/M/mozart_1_zmed.htm

## Enllaços externs

* https://www.landesbibliographie-mv.de/REL?PPN=551400374
* https://archive.today/20130106085916/http://www.studion.uni-tuebingen.de/mediawiki/index.php/Professorengalerie:_Walter_Gerstenberg
* http://cpr.uni-rostock.de//resolve/id/cpr_person_00002743
# Trollryggen

Trollryggen és un pic situat a la zona més elevada de la vall de Romsdal, als Alps de Romsdal. Es troba al municipi de Rauma, al comtat de Møre og Romsdal, Noruega. El riu Rauma i la ruta europea E136 es troben just a l'est de la serralada al fons de la vall.
La cara nord del pic és la famosa paret de Trollveggen (la paret del Troll: és el penya-segat vertical més alt d'Europa). El pic més alt d'aquest turó és Store Trolltind, a uns 700 metres al nord. També és part del Parc Nacional de Reinheimen.
# Blanca de França (duquessa d'Orleans)

Blanca de França (1 d'abril de 1328, Châteauneuf-sur-Loire - 8 de febrer de 1393, Vincennes) fou la filla pòstuma del rei Carles IV i la seva tercera esposa Joana d'Évreux. El rei, el seu pare, havia mort l'1 de febrer de 1328 deixant la reina embarassada; el regent Felip II de Valois va haver d'esperar el seu naixement per ser proclamat rei com a Felip VI de França. Es va casar, el 8 de gener de 1345, amb el seu cosí Felip III de Valois (1336-1375), duc d'Orleans i comte de Turena i fill de Felip VI i de Joana de Borgonya i de França. El 1346 el rei va cedir al seu fill i jove el comtat de Valois. No van tenir fills. El seu marit va morir el 1375 i Blanca va restar comtessa de Valois usufructuaria fins a la seva mort el 1393. A la seva mort, va ser inhumada a la capella Notre-Dame la Blanche de l'església de l'abadia reial de Saint-Denis. El seu cor va ser dipositat a la catedral de Sainte-Croix d'Orleans i les seves entranyes a l'abadia de Couilly-Pont-aux-Dames.

## Referències

* ↑ Patrick Van Kerrebrouck: Les Capétiens, Tom II, 2000, ISBN 2-9501509-4-2
# Bragasellus comasioides

Bragasellus comasioides és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

Viu a l'aigua dolça.

## Distribució geogràfica

Es troba a prop de Sotres (Astúries, l'Estat espanyol).

## Referències

* ↑ Henry, J.-P. & G. Magniez, 1968. Sur la systématique et la biogéographie des Asellides. Comptes Rendus Hebdomadaires des Séances de l'Académie des Sciences, París, Série D 267: 87-89. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2010-07-09. [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Magniez, G. & Brehier, F., 2004. Bragasellus comasioides, sp. nov., crustace isopode, asellote stygobie des Picos de Europa (Espagne). Subterranean Biology 2 (57):109–112.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Sidi Hcine

Sidi Hcine (àrab سيدي حسين) és una comuna rural de la província de Khénifra de la regió de Béni Mellal-Khénifra. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 2.986 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sonatrach

Sonatrach (acrònim del francès: Société Nationale pour la Recherche, la Production, le Transport, la Transformation, et la Commercialisation des Hydrocarbures; àrab: سوناطراك, Sūnāṭrāk) és la companyia petroliera i gasística nacional d'Algèria. Fundada el 31 de desembre de 1963, és coneguda avui dia per ser l'empresa més gran d'Àfrica. És un actor important en la indústria petroliera mundial, sovint sobrenomenat el «major africaine».
Sonatrach és el dotzè consorci petrolier del món, amb 154 filials que operen en tota la cadena de valor del petroli, des del upstream fins al midstream, passant per les activitats downstream. L'empresa també s'ha diversificat en la petroquímica, les energies renovables, la mineria i la dessalinització d'aigua de mar.
Amb seu a Algèria, Sonatrach és present en diverses regions del món; a Àfrica (Mali, Tunísia, el Níger, Líbia, Egipte i Mauritània), a Europa (Espanya, Itàlia, Portugal, el Regne Unit i França) i a Amèrica (els Estats Units i el Perú).

## Referències

* ↑ «SALE AND PURCHASE AGREEMENT by and between Weatherford Worldwide Holdi...» (en anglès). [Consulta: 1r abril 2022].
* ↑ Svetla Marinova, Jorma Larimo, Niina Nummela. Value Creation in International Business Volume 1: An MNC Perspective. Springer, 2016, p. 60. ISBN 978-3-319-30803-6.
* ↑ Ayemba, Dennis. «Sonatrach signs dry gas marketing deal until 2042». Africa Mining Brief, 10-03-2020. [Consulta: 19 Dec 2021].
* ↑ «SONATRACH sur Europétrole». [Consulta: 1r abril 2022].
* 1 2 «SONATRACH | L'énergie du Changement». sonatrach.com.
* ↑ «SONATRACH» (en anglès). The Worldfolio. [Consulta: 10 març 2024].
# Villalbarba

Villalbarba és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 181 | 175 | 166 | 156 |
# Adivar (cràter)

Adivar és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 30,3 km de diàmetre. Porta el nom de Halide Edip Adıvar (1883-1964), escriptora turca, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.
El cràter està situat al nord de la part occidental de l'altiplà Afrodita.
El material ejectat que envolta el cràter apareix brillant a la imatge del radar a causa de la presència de roca fracturada rugosa. També s'ha vist afectada per l'impacte una àrea molt més àmplia, particularment cap a l'oest del cràter. Els materials brillants de radar, incloent una ratlla tipus jet, a l'oest del cràter, s'estenen per més de 500 km a través de les planes circumdants.
Una ratlla més fosca, en forma de ferradura o paraboloide, envolta la zona lluminosa. Les ratlles paraboloides de radar fosques (és a dir, suaus) es van observar al voltant dels cràters en imatges anteriors del sobrevol de la sonda espacial Magallan, però aquesta és una ratlla brillant i poc freqüent. Aquestes ratlles inusuals, només vistes a Venus, es creuen que resulten de la interacció dels materials del cràter (el meteorit, l'ejecció o els dos) i els vents d'alta velocitat a l'atmosfera superior.
El mecanisme precís que produeix les ratlles és poc entès, però és evident que l'atmosfera densa de Venus té un paper important en la distribució del material expulsat.

## Referències

* ↑ «Adivar». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Trollope (cràter)

Trollope és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 27,2 km de diàmetre. Porta el nom de Frances Trollope (1780-1863), novel·lista britànica, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Trollope». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Blanca de França i de Provença

Blanca de França (en francès: Blanche de France), (Jaffa, 1252 - París, 1320), princesa francesa, filla de Lluís IX de França i infanta de Castella pel seu matrimoni amb Ferran de la Cerda, primogènit i hereu de Alfons X el Savi, rei de Castella.

## Orígens familiars

Filla de Lluís IX, rei de França (Sant Lluís), i de la seva esposa, la reina Margarida de Provença. Era neta per part de pare del rei Lluís VIII de França i de Blanca de Castella i per part de mare de Ramon Berenguer V, de Provença i de Beatriu de Savoia. Era també germana del rei Felip l'Ardit casat amb Elisabet d'Aragó.

## Biografia

Va néixer a Jaffa (Israel) el 1252, en el curs de la primera de las Croades organitzades pel seu pare. Es casà a Burgos amb l'infant Ferran de el 1269, en aquest casament hi assistí Jaume I el Conqueridor com a avi del nuvi, convidat pel seu gendre Alfons X. Segons la Crònica de Cardenya, ambdós reis arribaren a Burgos el dia 27 de novembre de 1269. Sis anys després del seu matrimoni, Ferran de La Cerda va morir a Ciudad Real. El seu sogre Alfons X, pressionat pel seu segon fill Sanç, va cedir els drets dels fills de Blanca, Alfons i Ferran, coneguts com els Infants de La Cerda.
En vista de la situació en què havien quedat els seus fills, desposseïts dels seus drets pel seu oncle Sanç, recolzat en un primer moment pel seu pare Alfons X, Blanca de França sol·licità l'ajuda del seu germà el rei de França Felip III, l'Ardit. Blanca de França també va rebre el recolzament de la seva sogra, Violant d'Aragó, esposa de Alfons X el Savi i abandonaren Castella i sol·licitaren la protecció de Pere II el Gran, rei d'Aragó, germà de la reina Violant, qui defensaria en endavant els drets dels Infants de, a pesar de mantenir-los en un estat quasi de captivitat, en el castell de Xàtiva, situat en el regne d'Aragó.
Poc després, Blanca es traslladà a França, on regnava Felip III, el seu germà, qui la va allotjar a la cort francesa. Va morir a París l'any 1320.

## Matrimoni i descendència

Del seu matrimoni amb Ferran de La Cerda, fill primogènit i hereu d'Alfons X, van nàixer dos fills:
* Alfons de la Cerda "el desheretat" (1270 - 1333). Pretendent al tron de Castella i Lleó durant els regnats de Sanç IV, Ferran IV, i Alfons XI de Castella, fins a la seva renúncia definitiva el 1331.
* Ferran II de la Cerda (1275 - 1322). Senyor de Lara pel seu matrimoni amb Juana Núñez de Lara, senyora de Lara.

## Referències

* ↑ Soldevila, Ferran. Vida de Jaume I el Conqueridor. Barcelona: AEDOS, 1958, p. 271.
* ↑ de Arteaga, Almudena. Maria de Molina. Tres coronas medievales (en castellà).
# Biblia Hebraica de Solsona

La Bíblia Hebraica de Solsona, també coneguda com a Bíblia del Rei, és una biblia hebraica catalana, escrita a Solsona l'any 1384. Actualment es troba en la Biblioteca Britànica a Londres.
Es tracta d'una tanakh escrita en hebreu per jueus catalans al final del segle XIV. Segons consta en el propi exemplar, fou acabada d'escriure l'any 1384 a Solsona per Jacob, fill de Joseph de Ripoll i fill de Judà de Tulusa. Arran de la persecució i expulsió dels jueus, el text arribà a Jerusalem i després a Alep, Síria, on l'any 1683 va ser comprada per Laurentius d'Avrieux, cònsol de França i Holanda. Arribà finalment a la monarquia britànica i el 1823 el rei Jordi IV la donà a la Biblioteca Britànica, per la qual cosa se la coneix també com a Bíblia del Rei.
L'exemplar és un còdex de pergamí de 429 folis escrit en hebreu i conté els 24 llibres de la bíblia hebrea. També inclou nombroses il·lustracions, on destaquen les miniatures amb tots els aparells del Temple, incloses l'Arca de l'Aliança i la Menorà.

## Referències

* ↑ «The King's Bible». Arxivat de l'original el 2021-10-21. [Consulta: 13 febrer 2021].
* ↑ Spivak, Michael. «#TuNoEtsDeSolsona si no saps on pots llegir la Bíblia Hebraica de Solsona de 1384», 25-10-2019. [Consulta: 13 febrer 2021].
# Sidi Ghaneme

Sidi Ghaneme (àrab سيدي غانم) és una comuna rural de la província d'Essaouira de la regió de Marràqueix-Safi. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.718 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sonchus palustris

El lletsó d'aigua (Sonchus palustris), és una espècie de planta amb flors del gènere Sonchus dins la família de les asteràcies.
És una planta nativa de les regions temperades d'Europa, Rússia, l'Àsia central, i de Xinjiang a la Xina. També s'ha naturalitzat a Ontario.
Sonchus palustris es pot trobar en llocs pantanosos llimosos rics en nitrogen. És una herbàcia perenne de fins 350 cm d'alt.

## Referències

* ↑ The Plant List, Sonchus palustris L.
* ↑ «Sonchus palustris». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 28 octubre 2022].
* 1 2 «Sonchus palustris» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 28 octubre 2022].
* ↑ Altervista Flora Italiana, Sonchus palustris L. includes illustrations and European distribution map.
* ↑ Flora of China, Sonchus palustris Linnaeus, 1753. 沼生苦苣菜 zhao sheng ku ju cai
* ↑ «Sonchus palustris». Online Atlas of the British and Irish flora. BRC. [Consulta: 27 gener 2012].
* ↑ Flora of North America, Sonchus palustris Linnaeus, 1753. Marsh sow-thistle