OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barranc de Francí

El Barranc de Francí, és un barranc del terme de la Torre de Cabdella, dins de l'antic terme primigeni d'aquest municipi. S'origina a l'Estany de Francí, i quan s'ajunta al barranc de Coma del Port, es forma el riu de Riqüerna.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# The Haunting

«The Haunting» té aquests significats:
* The Haunting (pel·lícula de 1963), pel·lícula britànica dirigida per Robert Wise, estrenada el 1963.
* The Haunting (La casa infernal), pel·lícula estatunidenca dirigida per Jan de Bont, estrenada el 1999.
* The Haunting of Molly Hartley, pel·lícula de terror estatunidenca de Mickey Lidell estrenada el 2008.
* The Haunting (sèrie de televisió), sèrie de televisió estatunidenca de 2018, creada per Mike Flanagan.
# Vsévolod Merkúlov

Vsévolod (Borís) Nikolàievitx Merkúlov (rus: Всеволод Николаевич Меркулов) (25 d'octubre de 1895 - 23 de desembre de 1953) va ser un polític soviètic, cap del NKGB entre febrer i juliol de 1941, i de nou entre abril de 1943 i març de 1946 i ministre del Control Estatal entre 1950 i 1953. Va ser un dels membres de l'anomenada «màfia georgiana» de Lavrenti Béria, cap de l'NKVD, sent executat quan Béria va caure.
Membre del PCUS (1939-1953), va ser membre del Soviet Suprem de la Unió Soviètica.

## Referències

* ↑ 27 de novembre segons el calendari julià
# Teresa Solà i Vilà

Teresa Solà i Vilà (Palafrugell, 6 de novembre de 1886 - Sant Antoni de Vilamajor, 25 de febrer de 1979) fou una mestra catalana que va exercir la seva professió a diverses poblacions catalanes.
Va estudiar magisteri, seguint els passos dels seus pares. Es va llicenciar amb 21 anys i va aconseguir una plaça de mestra a l'escola de l'Albi (les Garrigues), on hi va exercir durant 7 anys.
El 1917 es va traslladar a Breda, on hi tenia vincles familiars. Va contraure matrimoni amb Josep Aragay, després d'enviudar, el 1934. Abans de la guerra civil i fruit del matrimoni amb Aragay, va poder establir vincles d'amistat amb personatges de la intel·lectualitat noucentista com: Carles Riba, Clementina Arderiu, Josep Obiols, Miquel Cardona, Xavier Nogués i Isabel Escalada que feien estades a la població del Montseny.
Després de la Guerra Civil, el matrimoni va ser represaliat. Teresa Solà va ser processada pel Juzgado Militar especial de Depuración de Funcionarios Civiles, situat a l'Auditoría de Guerra de Cataluña, i condemnada a 6 anys i 1 dia de presó major per, entre d'altres càrrecs, "mala conducta, ideología de izquierdas i sindicada en la F.E.T.E.".
Solà va ingressar a la presó de les Corts de Barcelona el 18 d'agost de 1939. En va sortir en llibertat provisional el 26 de febrer de 1941, però no va ser fins al 5 d'abril de 1944 que se li concedí la llibertat definitiva. En voler reincorporar-se a la vida laboral, ho hagué de fer impartint classes particulars a Breda, però va haver de cessar de fer-ne per les pressions de certes persones addictes al Règim. Finalment, va aconseguir tornar a exercir com a mestra a l'escola de Sant Antoni de Vilamajor, a més de 30 quilòmetres de Breda, per imposició de les autoritats. Va mantenir-se en actiu des del 1951 fins al 1957.
Posteriorment a la seva jubilació, va poder contribuir de manera decisiva en la creació del Museu Municipal Josep Aragay de Breda, tot aportant un important fons d'obres del seu difunt marit.
La població de Breda ret homenatge a la Teresa Solà i Vilà posant el seu nom als jardins que hi ha al costat del museu i que ocupen part del pati de l'escola de nenes d'on ella en fou mestra.

## Referències

* ↑ Bastons Vivanco, Carlos. Dones de les terres gironines que han fet història : 87 semblances biogràfiques, 18 perfils biogràfics. ISBN 978-84-17183-27-1.
* 1 2 Castanyer i Angelet, Xavier «Homenatge a Teresa». Revista de Girona, 01-01-2013, pàg. 32.
* ↑ VV.AA., Personatges il·lustres del Gironès i La Selva. Teresa Solà i Vilà, la mestra i esposa de Josep Aragay. Aias Editorial, 01-10-2012, p. 152.
# Adolf Engler

Heinrich Gustav Adolf Engler (Sagan, Polònia; 25 de març de 1844 – Berlín, Alemanya; 10 d'octubre de 1930) va ser un botànic alemany, i un dels més destacats experts en plantes del seu temps, responsable del Sistema Engler de classificació de plantes.
Es va especialitzar en biogeografia botànica i la seva obra va tenir molta influència sobre la taxonomia vegetal. Es va doctorar a la Universitat de Breslau, avui Wrocław, el 1866. Va ensenyar a Kiel el 1878 i Breslau en 1884. Va ser professor de botànica a la Universitat de Berlín. Engarregat pel govern de Prússia el 1899 va crear amb Alfred Koerner Jardí botànic de Dahlem del qual va ser el director fins 1921.
Va rebre la Medalla linneana el 1913. El seu sistema de classificació es va utilitzar fins als anys 1970.

## Epònims

Nombrosos gèneres en el seu honor, entre ells:
* Englerastrum Briq.
* Englerella Pierre
* Engleria O.Hoffm.
* Englerina Tiegh.
* Englerocharis Muschl.
* Englerodaphne Gilg
* Englerodendron Harms
* Englerophytum Krause

## Obres

* Versuch einer Entwicklungsgeschichte der Pfanzenwelt insbesondere der Florengebiete, seit der Tertiärperiode (2 volúms, 1879-1822)
* Syllabus der Vorlesungen übek spezielle und medizinisch-pharmazeutische Botanik (1892)
* Die Vegetation der Erde de (15 volúmenes, 1896). coautor junt a O. Drude (1852-1933)
* Syllabus der Pflanzenfamilien (1924)

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Zander, Robert; Encke, Fritz; Buchhei, Günther. Handwörterbuch der Pflanzennamen (en alemany). ed. 13.. Stuttgart: Ulmer Verlag, 1984. ISBN 3-8001-5042-5.

## Enllaços externs

* Botanische Jahrbücher für Systematik, Pflanzengeschichte und Pflanzengeographie Arxivat 2003-07-21 a Wayback Machine.
* Englera Arxivat 2008-05-14 a Wayback Machine.
* Vistas de títulos de Adolf Engler en Botanicus.org Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Beth Levin

Beth Levin (26 de setembre de 1955) és una lingüista estatunidenca que el 2019 forma part del departament d'humanitats de la Universitat Stanford. Es va doctorar al MIT l'any 1983 i va passar els següents quatre anys al centre de ciència cognitiva del MIT. Entre el 1987 i el 1999 va ser professora del departament de lingüística de la Universitat Northwestern, departament que també va dirigir entre els anys 1996 i 1999. Es va unir al departament de lingüística de la Universitat Stanford el setembre de 1999 i va ser-ne directora del 2003 al 2007 i del 2010 al 2011. Entre el 1999 i el 2000 va ser fellow del Center for Advanced Study in the Behavioral Sciences de la mateixa universitat. El 2008 va esdevenir fellow de la John Simon Guggenheim Memorial Foundation. El 2014 va rebre el títol de Fellow de la Societat Lingüística d'Amèrica.
La seva recerca se centra en la lexicosemàntica dels verbs, especialment la representació d'esdeveniments i les classes de mecanismes morfosintàctics que l'anglès i altres llengües utilitzen per expressar esdeveniments i llurs participants.

## Referències

* ↑ «Beth Levin, Stanford University» (en anglès). [Consulta: 24 febrer 2019].
* ↑ «Beth Levin - John Simon Guggenheim Memorial Foundation» (en anglès), 28-01-2015. Arxivat de l'original el 2015-01-28. [Consulta: 24 febrer 2019].
* ↑ «Honors & Awards» (en anglès), 16-04-2008. [Consulta: 24 febrer 2019].
* ↑ «LSA Fellows by Year of Induction» (en anglès). [Consulta: 24 febrer 2019].
# Barranc de Cortingles

El Barranc de Cortingles és un barranc de l'Alt Urgell, que neix al vessant sud-oest del Tossal del Roure i desemboca al barranc del Tossal.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Vsévolod Ivànov

Vsévolod Viatxeslàvovitx Ivànov (rus: Все́волод Вячесла́вович Ива́нов AFI ˈfsʲɛvələd vʲɪtɕɪˈslavəvʲɪtɕ ɪˈvanəf) (12 de febrer, 1895, Lebiajie, ara província de Pavlodar, llavors óblast de Semipalàtinsk –15 d'agost, 1963, Moscou) fou un escriptor soviètic reconegut per les seves històries d'aventures situades a la part asiàtica de Rússia durant la Guerra Civil Russa.
Va néixer al nord del Kazakhstan al si d'una família de professors. De nen, Vsévolod s'escapà de casa per esdevenir pallasso en un circ ambulant. La seva primera història, publicada el 1915, va captivar Maksim Gorki, qui posteriorment aconsellà a Vsevolod al llarg de la seva carrera.
Ivànov s'enrolà a l'Exèrcit Roig durant la guerra civil i combatí a Sibèria. Aquest fet inspirà les seves històrietes, Partisans (1921) i Armoured Train (1922).
El 1922, Ivànov entrà al grup d'escriptors germans Serapion. Entre altres membres en destaquen: Nikolai Tíkhonov, Mikhaïl Zósxenko, Víktor Xklovski, Veniamín Kaverin, i Konstantín Fedin.
Les primeres novel·les d'Ivànov, Colored Winds (1922) i Azure Sands (1923), situades a la part asiàtica de Rússia incrementaren la importància del gènere de la literatura soviètica oriental. La seva novel·la Baby fou aclamada per Edmund Wilson com la millor historieta soviètica de la història.
Més tard, Ivànov va rebre crítiques dels bolxevics els quals afirmaven que els seus escrits eren massa pessimistes i que no quedava prou clar si els herois eren els rojos o els blancs.
El 1927, Ivànov va reescriure una de les seves historietes, Armoured Train 14-69, en una obra teatral. Aquest cop, el guió destacava el rol dels bolxevics durant la guerra civil. Després d'aquest, tots els seus escrits van decréixer en qualitat, i mai més va tornar a escriure res del nivell dels seus primers escrits.
Entre les seves darreres obres, que complien els requeriments del realisme socialista, hi trobem Adventures of a Fakir (1935) i The Taking of Berlin (1945). Durant la Segona Guerra Mundial, Ivànov treballà com a corresponsal de guerra per al diari Izvéstia.
El fill de Vsévolod, Viatxeslav Vsévolodovitx Ivànov, va esdevenir un dels filòlegs indoeuropeus més destacats de finals del segle vint. Vsévolod adoptà el fill il·legítim d'Isaak Bàbel, Emmanuïl, quan es casà amb la ez-dona d'aquest, Tamara Kaixirina. El nom d'Emmanuïl fou canviat pel de "Mikhaïl Ivànov" i més tard es convertí en un artista notable.

## Bibliografia

* Ivanov, Vsevolod. Fertility and Other Stories (European Classics). Evanston, IL: Northwestern University Press, 1998 (paperback, ISBN 0-8101-1547-6).
* "Campesinos y bandidos", 1930. Vsévolod Ivánov.

## Enllaços externs

* Find-A-Grave
# Tarot no yakata

Tarot no yakata (タロットの館, «casa del tarot») és un videojoc de cartomància de Japan System Suply per a Sega Game Gear publicat el 8 de març de 1991. El jugador rep lectures de cartes en japonès mitjançant les cartes del tarot Rider-Waite. Sega va publicar el joc per a una versió exclusiva al Japó.
És un joc per a un únic jugador, però l'ordinador, a través del personatge de l'«endeví», pot proporcionar lectures il·limitades per al jugador i els seus amics. Els jugadors poden triar entre tres personatges, dos femenins i un masculí, per a crear l'endeví.
Una combinació de hiragana i katakana per als personatges japonesos ajuda a donar una sensació que és alhora misteriosa i familiar. A diferència de la majoria de simulacions japoneses de lectura del tarot, que utilitzen la creu celta, Tarot no yakata utilitza el mètode de l'hexagrama per a llegir les cartes.

## Referències

* ↑ «Japanese title/media information». SMS Power. [Consulta: 11 gener 2013].
* ↑ «Japan System Supply» (en japonès). Game Developer Research Institute. [Consulta: 11 gener 2013].
* ↑ «Release information». GameFAQs. [Consulta: 30 març 2009].
* 1 2 3 «Video game overview». Video Game Museum. [Consulta: 31 març 2009].
* ↑ «Character summary» (en japonès). Ameblo. [Consulta: 22 novembre 2012].
# Tetraedrita-(Hg)

La tetraedrita-(Hg) és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al subgrup de la tetraedrita. Rep el nom per ser l'anàleg de mercuri (Hg) de la tetraedrita-(Zn) i la tetraedrita-(Fe).

## Característiques

La tetraedrita-(Hg) és un sulfur de fórmula química Cu₆(Cu₄Hg₂)Sb₄S₁₂S. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019. Cristal·litza en el sistema isomètric. Alguns dels materials analitzats anteriorment descrits com a tetraedrita mercúrica o schwazita podrien ser de fet aquesta espècie.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb el número de catàleg: 19895, a les col·leccions del departament de mineralogia i petrologia del Museu Nacional de Praga, a la República Txeca, amb els números de catàleg: p1n9961 i p1n33538.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres recollides a tres indrets: Jedová hora, a Neřežín (República Txeca), la mina Buca della Vena, a Ponte Stazzemese (Toscana, Itàlia), i la mina Rožňava, a la regió de Košice (Eslovàquia). També ha estat descrita en altres indrets eslovacs, com Husárka (regió de Banská Bystrica) i Rudňany (també a Košice), a Landsberg, dins l'estat alemany de Renània-Palatinat, i a Rotenstein, al Tirol (Àustria).

## Referències

* ↑ «Tetrahedrite-(Hg)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 agost 2021].
# Achromobacter

Achromobacter és un gènere bacterià que comprèn bacteris gram-negatius dins el fílum beta proteobacteria. Són bacteris aerobis estrictes mòbils amb flagelació perítrica, i presenten des d'un sol flagel fins a 20. A nivell taxonòmic, està molt relacionar amb els gèneres Bordetella i Alcaligenes.

## Referències

* ↑ Falkow, Stanley; Rosenberg, Eugene; Schleifer, Karl-Heinz; Stackebrandt, Erko. The Prokaryotes: Vol. 5: Proteobacteria: Alpha and Beta Subclasses (en anglès). Springer Science & Business Media, 2006-10-10. ISBN 978-0-387-25495-1.
* ↑ Steinberg, James P.; Burd, Eileen M. 238 - Other Gram-Negative and Gram-Variable Bacilli (en anglès). Philadelphia: W.B. Saunders, 2015, p. 2667–2683.e4. ISBN 978-1-4557-4801-3.
# Ain Jemaa

Ain Jemaa (en àrab عين الجمعة, ʿAyn al-Jumʿa; en amazic ⵄⵉⵏ ⵊⵎⵄⴰ) és una comuna rural de la prefectura de Meknès, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 15.265 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Beth Medrash Govoha

Beth Medrash Govoha (en hebreu: בית מדרש גבוה) és una ieixivà ultraortodoxa que es troba a Lakewood. BMG compta amb uns 7.000 estudiants, i uns 13.000 antics alumnes, molts d'ells són líders de les comunitats jueves d'arreu del món. La ieixivà és una font de creixement per la comunitat de Lakewood. BMG ha ajudat a la ciutat a esdevenir la setena comunitat més gran de l'estat de Nova Jersey.
El Rabí Aharon Kotler II és el president de la Ieixivà Beth Medrash Govoha (BMG), també coneguda com la Ieixivà de Lakewood. A mesura que la comunitat de Lakewood ha crescut, el Rabí Kotler ha estat actiu en afers de política pública, i ha servit en diverses juntes dedicades a l'expansió del sistema de salut regional, el transport, l'habitatge, l'educació, i el desenvolupament econòmic. El Rabí Aharon Kotler II, és el fill del Rabí Shneur Kotler, el germà del Rabí Malkiel Kotler, i el net del Rabí Aharon Kotler, el fundador de Beth Medrash Govoha.

## Referències

* ↑ «tikvahfund.org/». Arxivat de l'original el 2018-05-25. [Consulta: 24 maig 2018].
* ↑ eu.app.com/
# Barranc de Contraix

El Barranc de Contraix és un barranc que discorre del tot dins del terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
«Fora de Sarradé i de Colomers d'Espot, és l'única de les grans valls afluents del St. Nicolau que hi desaigua per la dreta, mentre que les altres nou valls hi venen totes per l'esquerra. D'ací el nom, valls contràries. El terme Contraig és un barbarisme introduït per enginyers i cartògrafs».
És afluent per la dreta del Riu de Sant Nicolau. Té el naixement a 2.573 metres, a l'Estany de Contraix, a la Vall de Contraix; el seu curs discorre cap al sud-sud-est i desaigua al capdamunt del Refugi de la Centraleta.

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Barranc de Contraix. [Consulta: 13/10/2013]

## Referències

* ↑ Toponímia de la Vall de Boí Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine. [Consulta: 19/9/2011]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany de Contraix (desguas). [Consulta: 13/10/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Tomba de Raquel

La Tomba de Raquel és un lloc sagrat del judaisme, situat entre la ciutat cisjordana de Betlem i el barri de Jerusalem de Giló. Les autoritats israelianes han creat una extensió de la barrera israeliana de Cisjordània que s'endinsa en territori cisjordà i engloba la carretera d'accés i la pròpia tomba. La visiten desenes de milers de turistes cada any i la seva festivitat principal és el dia 11 del mes hebreu de jeshván (octubre o novembre), en què milers de jueus ortodoxos acudeixen a visitar-la.
Segons la Torà, Raquel va ser sepultada en el camí d'Efrata, o sigui a Betlem, on Jacob va erigir un deixant sobre el seu sepulcre. No obstant això, la ubicació exacta de la tomba de Raquel és un tema discutit. Un passatge del Llibre de Jeremies sembla indicar que es troba en el límit nord de Benjamí, cap a Efraím, a deu milles al nord de Jerusalem aproximadament. No obstant això, la tradició (almenys des del segle IV) situa la tomba a quatre milles al sud de Jerusalem i una milla al nord de Betlem.
El febrer de 2010 va ser declarada pel Govern d'Israel, juntament amb la Tomba dels Patriarques a Hebron, Lloc de Patrimoni Nacional. La declaració va originar protestes per part de joves palestins a diverses ciutats de Cisjordània.

## Referències

* ↑ L. Caro, Laura «Israel declara patrimonio nacional la tumba de Raquel y la de los patriarcas». ABC.com, 22-02-2010 [Consulta: 28 abril 2010].
# Wayde van Niekerk

Wayde van Niekerk (Ciutat del Cap, 15 de juliol de 1992) és un atleta sud-africà que competeix en les especialitats de 200 i 400 metres llisos. Actualment, ostenta el rècord mundial i l'olímpic en la modalitat de 400 metres. Ha participat en 3 Olimpíades, guanyant una medalla d'or en la prova de 400m dels Jocs Olímpics de Rio 2016. També ha guanyat 3 medalles (2 d'or) en els Campionats del Món i 3 medalles (2 d'or) en els Campionats d'Àfrica. A més, l'any 2016 Van Niekerk va convertir-se en el primer atleta de la història en completar els 100 metres llisos en menys de 10 segons, els 200 metres en menys de 20 segons i els 400 metres en menys de 44 segons.

## Marques personals

Dades extretes de la pàgina web de World Athletics (actualitzat a 8-09-2024):
| Prova | Marca (Vent) | Lloc | Data |
| 100 m | 9"94 (+0"9) | Velentje (Eslovènia) | 20 de juny de 2017 |
| 200 m | 19"84 (+1"2) | Kingston (Jamaica) | 10 de juny de 2017 |
| 300 m | 30"81 | Ostrava (República Txeca) | 28 de juny de 2017 |
| 400 m | 43"03 WR | Rio de Janeiro (Brasil) | 14 d'agost de 2016 |
| 4 x 100 m relleu | 38"84 | Durban (Sud-àfrica) | 24 de juny de 2016 |
| 4 x 400 m relleu | 2:59"76 | Nassau | 4 de maig de 2024 |

### Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2016 | Rio de Janeiro | 1 | 400m |
| 2020 | Tòquio | 12a posició | 400m |
| 2024 | París | 20a posició | 200m |
| Campionat del Món ||||
| 2013 | Moscou | 26a posició | 400m |
| 2015 | Pequín | 1 | 400m |
| 2017 | Londres | 2 | 200m |
| 2017 | Londres | 1 | 400m |
| 2022 | Oregon | 5a posició | 400m |
| 2023 | Budapest | 7a posició | 400m |
| Campionat d'Àfrica ||||
| 2014 | Marràqueix | 2 | 400m |
| 2016 | Durban | 1 | 200m |
| 2016 | Durban | 1 | 4x100m relleus |

## Referències

* 1 2 «Perfil oficial d'atleta» (en anglès). World Athletics. [Consulta: 8 setembre 2024].
* ↑ «Perfil oficial olímpic» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ «Wayde van Niekerk: South African creates sprinting history» (en anglès). BBC Sport, 12-03-2016.
# Tarpan

El tarpan (Equus ferus ferus) és una subespècie extinta de cavall salvatge. L'últim exemplar d'aquesta subespècie morí en captivitat a Rússia el 1909.
A partir de la dècada del 1930, s'han fet diversos intents de recrear el tarpan per mitjà de la cria selectiva (vegeu recria). Les races que en resultaren inclouen el cavall de Heck, el hegart i el cavall de Stroebel i una derivació de la raça konik. Totes s'assemblen al tarpan original, especialment en el color del pelatge pèl de rata (en anglès i mexicà "grullo").
Els Sorraia, un antic tipus de cavall primitiu de Portugal (entre els rius Sor i Raia), tenen una aparença bastant similar al tarpan original.

## Referències

* ↑ «Sorraia Welcome» (en alemany). [Consulta: 30 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Extintion Website Arxivat 2009-01-13 a Wayback Machine. (anglès)
# Agència Letona de l'ISBN

L'Agència Letona de l'ISBN (en letó: Latvijas ISBN / ISMN aģentūra) - és una agència responsable de l'assignació del número ISBN per a l'identificador de grup 9984 als llibres i el número ISMN per a música a Letònia. Des del 2008 l'agència forma part de la Biblioteca Nacional de Letònia i es troba localitzada a Riga.
El grup identificador de l'ISBN va ser assignat per l'Agència Internacional de l'ISBN a Letònia el 1992 i l'agència ha estat operand des de 1993.
Des de maig de 2005 l'agència letona ha anat assignant l'ISBN solament per a títols concrets. L'assignació de rangs ISBN no se practica més. Els editors poden adquirir números, ja sigui a l'agència o a través d'internet mitjançant el lloc Lursoft IT.

## Editors

A partir de 2004 la base de dades dels editors de Letònia consta de 1.393 entrades. Al voltant de 400 editors hi eren actius el 2003 i 180 només havien publicat un títol -50 d'ells són autors-editors-. La Biblioteca Nacional de Letònia té una base de dades nacional dels editors. El servei de referència està disponible.
La producció editorial de Letònia el 2006 va ser a la ratlla de 2.500 títols, prop de 5 milions de còpies en resum. La tirada mitjana d'un títol és per damunt de 2.000 còpies. Tres editors han publicat més d'un centenar de títols.

### Temes

* La ficció domina amb 613 títols
* llibres de text amb 411 títols
* ciència, investigació i llibres de divulgació científica 303 títols
* llibres infantils i còmics 233 publicacions
* temes populars 113 títols
* els altres tipus de publicacions no arriben a 100 títols a l'any.
Hi ha 43 editors de música a Letònia (any 2014).

## Referències

* 1 2 «Latvia» (en castellà). isbn-international.org.
* ↑ «Minutes of the ISBN Meeting of the Nordic/Baltic National Agencies» (PDF). isbn-international.org. Arxivat de l'original el 2007-07-24. [Consulta: 16 febrer 2015].
* ↑ «Latvia». ISMN. Arxivat de l'original el 2015-02-16. [Consulta: 16 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Latvian ISBN/ Agencia ISMN Arxivat 2008-04-11 a Wayback Machine.