OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beaverita-(Zn)

La beaverita-(Zn) és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de l'alunita. Rep el seu nom per la seva relació amb la beaverita-(Cu) i el seu contingut en zinc predominant.

## Característiques

La beaverita-(Zn) és un sulfat de fórmula química Pb(Fe3+ 2Zn)(SO₄)₂(OH)₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011. Cristal·litza en el sistema trigonal. Químicament és l'anàleg amb zinc de la beaverita-(Cu). L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Nacional de la Ciència del Japó, que es troba a Tòquio, amb el número de registre NSM-M28910.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la beaverita-(Zn) pertany a «07.BC: sulfats (selenats, etc.), amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran», juntament amb els minerals següents: d'ansita, alunita, amonioalunita, amoniojarosita, argentojarosita, beaverita-(Cu), dorallcharita, huangita, hidroniojarosita, jarosita, natroalunita-2c, natroalunita, natrojarosita, osarizawaïta, plumbojarosita, schlossmacherita, walthierita, ye'elimita, atlasovita, nabokoïta, clorotionita, euclorina, fedotovita, kamchatkita, piypita, klyuchevskita, alumoklyuchevskita, caledonita, wherryita, mammothita, linarita, schmiederita, munakataïta, chenita, krivovichevita i anhidrocaïnita.

## Formació i jaciments

Es troba a la zona d'oxidació de dipòsits de plom, zinc i coure, normalment en forma d'escorça terrosa o en pols, associada amb beaverita-(Cu), a la superfície, en les esquerdes o en cavitats, en agregats d'anglesita, galena, pirita, esfalerita i quars. Va ser descoberta a la mina Mikawa, situada a la localitat d'Aga-machi, a la prefectura de Niigata (Chubu, Japó). Només ha estat descrita a un altre indret a banda de la seva localitat tipus, a la mina San Francisco, a Caracoles (Regió d'Antofagasta, Xile).

## Referències

* ↑ «Beaverite-(Zn)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 juliol 2017].
# Simone Young

Simone Young AM (Sydney, Austràlia, 2 de març de 1961) és una directora d'orquestra i de teatre d'òpera australiana. És considerada com una dels cent millors directors d'orquestra del món, d'entre els quals només vuit dones.

## Biografia

Simone Young té arrels irlandesos i croates. Els seus primers passos musicals va ser al piano de la seva àvia.
Va estudiar piano i composició a la seva ciutat nadal. El 1985 va començar la seva carrera de directora d'orquestra al Sydney Opera House. Quan va haver de reemplaçar-hi un col·lega malalt, tenia només 24 anys.
Amb una beca va partir per estudiar a Europa el 1986. El 1991 va secundar James Conlon a l'Òpera de Colònia. De 1993 a 1995 va ser la mestre de capella de Daniel Barenboim. En aquest moment, la seva carrera va prendre una envolada internacional: Wiener Staatsoper, Opéra Bastille, Covent Garden, Staatsoper München, la Semperoper a Dresden i al Metropolitan Opera a Nova York. Mentrestant també va dirigir diverses orquestres arreu del món. De 2001 a 2003 va ser directora artística i directora d'orquestra a l'òpera de Sydney. Des del 2007 va esdevenir primera directora visitant del Gulbenkian Orchestra de Lisboa. El 2005 va esdevenir intendent de l'Staatsoper i de la Philharmoniker d'Hamburg i el 2006 va ser nomenada professora a l'Escola superior de música i de teatre a la mateixa ciutat.
S'ha fet famosa per les seves realitzacions d'òperes de Richard Wagner. El 2008 va començar amb L'anell del nibelung, junts amb l'escenògraf Claus Guth i el decorador i sastre Christian Schmidt.

## Premis i medalles

* Doctor honoris causa de les universitats de Sydney i de Melbourne
* Membre de l'Orde d'Austràlia
* Chevalier des Arts et des Lettres (França)
* Goethe-Medaille 20005 Weimar (Alemanya)
* Directora d'orchestra de l'any 2006 per la revista Opernwelt
* Junts amb els Philharmoniker Hamburg el Premi Brahms de Slesvig-Holstein (2008)

## Referències

* ↑ «Simone Young». Store norske leksikon / Gran enciclopèdia noruega. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ Roberts, Maddy Shaw «Eight of the world's 100 top conductors are now women, compared to just one in 2013» (en anglès). Classic fM, 07-01-2020 [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ Classical Music Statistics 2019 Arxivat 2020-09-29 a Wayback Machine. a bachtrack (anglès)
* ↑ «Biografia de Simone Young al web de l'Staatsoper Hamburg». Arxivat de l'original el 2005-12-01. [Consulta: 2 agost 2010].

## Bibliografia

* Pleger, Ralf. Simone Young. Die Dirigentin. Ein Portrait (en alemany). Hamburg: Europäische Verlagsanstalt, 2006. ISBN 978-3-434-50599-0.
# Verdet del Kinabalu

El verdet del Kinabalu(Chloropsis kinabaluensis) és una espècie d'ocell de la família dels cloropseids (Chloropseidae) que ha estat considerat una subespècie del verdet alablau (C. cochinchinensis) si bé difereixen en mesures i morfologia. La femella és notable pel seu dibuix facial semblant al de mascle. És una espècie endèmica de la selva humida del nord de Borneo, on està molt pròxima al verdet alablau sense que haja evidència d'intergradació.

## Referències

* ↑ «Verdet del Kinabalu». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ Wells, D. R. 2005. Family Chloropseidae (Leafbirds). In: del Hoyo, J.; Elliot, A.; Christie, D. A (ed.), Handbook of the Birds of the World. Vol. 10. Cuckoo-shrikes to Thrushes, pp. 252-267. Lynx Edicions, Barcelona
* ↑ Quentin Phillipps i Karen Phillipps (2011). Phillipps' Field Guide to the Birds of Borneo. Oxford, UK: John Beaufoy Publishing. ISBN 978-1-906780-56-2
# Torreblanca (Ponts)

Torreblanca del Tossal o simplement Torreblanca es tracta d'un poble del terme municipal de Ponts, a la part més oriental de la comarca de la Noguera denominada Segre Mitjà. Fins al 1970 havia format part de l'antic municipi del Tossal.

## Situació i descripció

El poble està situat a la dreta del riu Segre, a uns 410 metres d'altitud. A l'est, a la costa de Sant Joan i a uns 462 metre d'altura, s'ubica l'antiga església romànica de Sant Joan Baptista (s. XII) que mostra un portal de grans dovelles. A prop d'aquest indret s'hi troba el Castellot, que són restes d'una antiga fortificació, on tan sols hi roman un tram de muralla i una torre escairada mig enderrocada. Al poble hi ha l'església parroquial, també dedicada a Sant Joan, del s. XVII).
També a prop de la població de Torreblanca, a uns 3 km del poble d'Anya (Artesa de Segre), hi ha una petita església abandonada sense culte que és Santa Cecília (s. XI), situada enmig d'uns camps a Mas de n'Olives i que per la seva forma pot recordar a una cabana de vinya. Es tracta d'una construcció de planta circular amb una finestra i un ull de bou.
Un altre lloc d'interès de la zona són els gravats de Mas de n'Olives, realitzats en una gran roca i on hi destaquen les representacions de figures humanes.

## Referències

* ↑ Patrimoni Generalitat de Catalunya
* ↑ «Torreblanca (Ponts)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ VV.AA.. Descobrim Ponts i el Mig Segre. Consell Comarcal de la Noguera i Ajuntament de Ponts, maig 1999 (Sortides per la Noguera 3). ISBN 84-605-8984-6.
# .csnet

El .csnet era, durant la dècada dels 80 i principis de la dels 90, un pseudo domini de primer nivell del sistema de noms de domini d'Internet. Es tractava d'un sufix que s'afegia a un missatge de correu electrònic provinent de la xarxa CSNET per permetre el seu encaminament a Internet.
En aquella època, Internet no era més que una xarxa informàtica entre d'altres. Els ordinadors no connectats a Internet, però connectats a una altra xarxa com BITNET, OZ, CSNET o UUCP, podien intercanviar generalment correus electrònics amb Internet a través de passarel·les. Per a ser retransmesos a través de les passarel·les, els missatges associats a aquestes xarxes, s'etiquetaven amb sufixos com .bitnet, .oz,.csnet o .uucp, però els dominis corresponents a aquestes etiquetes no existien dins el sistema de noms de domini d'internet.
Domini de primer nivell genèric :
Actuals :
Proposats :
Llista de dominis de primer nivell territorial :
# Avery Bradley

Avery Bradley Jr. (Tacoma, Washington, 26 de novembre de 1990) és un jugador de bàsquet nord-americà que juga als Los Angeles Lakers de l'NBA. Amb 1.88 metres d'alçària, juga en la posició d'escorta.

## Trajectòria esportiva
### Institut

Bradley va ser inclòs com un dels millors jugadors d'institut de la nació de la classe de 2009, en el primer lloc per ESPNU100, en el quart per Rivals.com, i en el cinquè per Scout.com. Bradley va liderar al Findlay College Prep al campionat nacional d'institut al derrotar en la final a la Oak Hill Academy per 56–53. Bradley va jugar el McDonald's All-American Game de 2009 i va guanyar el concurs d'esmaixades de l'esdeveniment. Abans de ser traslladat al Findlay Prep en el seu segon any, Bradley va assistir durant tres anys al Bellarmine Preparatory School, i juntament amb Abdul Gaddy, va liderar al Bellarmine Prep a la tercera plaça en el torneig estatal 4A WIAA.

### Universitat

Bradley va assistir a la Universitat de Texas a Austin. En su única temporada, Bradley va disputar els 34 partits de la temporada i va fer una mitjana 11.6 punts per partit. Va ser nomenat en el millor equip de novençans de l'oest de la NCAA.

### Professional

Va ser seleccionat en la 19a posició del Draft de l'NBA de 2010 per Boston Celtics, i el 2 de juliol de 2010 va signar el contracte de novençà amb l'equip. En els Playoffs de 2012, Avery va patir una dislocació del muscle que li va apartar de les pistes diversos mesos.

## Referències

* ↑ espn.com Bradley #1 by ESPNU Arxivat 2009-02-09 a Wayback Machine., consultat en setembre de 2010
* ↑ rivals.com Bradley #4 by Rivals Arxivat 2009-08-08 a Wayback Machine., consultat en setembre de 2010
* ↑ scout.com Bradley #5 by Scout, consultat en setembre de 2010
* ↑ «TCU men sign Maverick's brother; Texas among top classes». Fort Worth Star-Telegram [Consulta: 11 juliol 2009].
* ↑ «Avery Bradley statistics on ESPN.com».
* ↑ boston.com Bradley signs, has surgery, consultat en setembre de 2010
# Sant Cristòfol de Súria

Sant Cristòfol de Súria és una església del municipi de Súria (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església, ubicada al centre de la població, és de tres naus, estructura aprecia ble a la façana de tres cossos, el del mig perllongat pel campanar. S'hi accedeix per una gran escalinata doble als laterals. La nau central acaba amb un absis tot ell pintat, i el lateral dret té un cos annex que mig respecta l'estructura del seu absis, destinat a sagristia. El sistema constructiu és modern, i el material utilitzat fou el carreu, el ciment armat i el totxo. És difícil englobar-lo en un estil específic, ni tampoc podem considerar-lo eclèctic.

## Història

L'any 1930 cediren els terrenys per l'església parroquial a uns 100 metres de l'emplaçament actual i distant també de l'escola parroquial i per això s'optà per vendre'sl i comprar dels terrenys confrontants amb les escoles (ubicació actual).
L'any 1935 s'inicia la construcció i per la guerra sols hi ha les estructures portants. L'any 1939-40 es cobreix l'església oblidant el sumptuós projecte inicial. L'any 1941 s'acaba el campanar i l'any 1965 es fa l'altar major.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Cristòfol de Súria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Batalla de Yahagigawa

La Batalla de Yahagigawa (矢作川の戦い, Yahagigawa no Tatakai) tingué lloc en 1181. Retirant-se de la batalla de Sunomatagawa, Minamoto no Yukiie tractà de resistir destruint el pont sobre el riu Yahagi (矢作川Yahagi-gawa) i la col·locació d'un mur d'escuts defensius. No obstant això es veu obligat a retirar-se al final, però el Clan Taira cancel·là la persecució quan el seu líder, Taira no Tomomori emmalaltí.

## Referències

* Sansom, George (1958). 'A History of Japan to 1334'. Stanford, California: Stanford University Press. ISBN 978-0-8047-0523-3
* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co. ISBN 978-1-85409-523-7
# Sentències de Sext

Les Sentències de Sext són una col·lecció d'aforismes, aproximadament 600, d'autor desconegut escrits en grec el segle ii i traduïdes al llatí, siríac armeni i copte. Una traducció parcial en llengua copta d'aquests aforismes forma el llibre primer del Còdex XII dels Manuscrits de Nag Hammadi.

## Contingut

El text form part dels anomenats "Evangelis de proverbis", unes col·leccions d'adagis i frases sense relació entre elles. És similar a l'Evangeli de Tomàs, i es relaciona amb la Font Q, però aquí la saviesa no prové de Jesús, sinó d'un home anomenat Sext o Sextus, que sembla un pitagòric, i alguns el relacionen amb Sext Pitagoreu. El llibre va ser popular entre els gnòstics, però també entre els no gnòstics, i d'aquí les traduccions que es coneixen en diverses llengües. El llibre es va escriure molt aviat, i al segle iii, Orígenes menciona Sext i les Sentències quan parla de la castració, un costum estès entre alguns primers cristians ascètics de l'Església primitiva, que Orígenes condemna. Més endavant, Rufí d'Aquileia, que va traduir unes 400 sentències al llatí, atribuïa el llibre al Papa Sixt II, però aquesta atribució va ser feta clarament per donar autoritat al text, tal com es feia amb altres llibres apòcrifs sense autor conegut.
Algunes de les sentències:
* L'ànima s'il·lumina amb el record de la divinitat (24)
* Suporta allò que és necessari, ja que és necessari (29)
* No et preocupis per complaure la multitud (34)
* La mentida és com un verí (47)
* Desitja poder beneficiar als teus enemics (55)
* Un intel·lecte savi és el mirall de Déu (104)
Orígenes cita: "Llença lluny de tu la part del cos que t'impedeix l'abstinència. Perquè és millor viure en abstinència sense aquesta part que de manera ruïnosa amb ella".

## Referències

* ↑ Turner, Martha L.. " The Sentences of Sextus and Related Collections". A: The gospel according to Philip: the sources and coherence of an early Christian collection. Leiden: Brill, 1996, p. 104
* ↑ Orígenes. Comentari sobre l'Evangeli de Mateu, XV, 3
# Sisinnes

Sisines (Σισίνης) fou un ambaixador persa. Probablement el seu nom era una variant d'Asisines.
Segons Curti fou enviat en ambaixada a Filip II de Macedònia pel sàtrapa d'Egipte. Una vegada al regne de Macedònia, fou convençut de restar al servei del país. Va acompanyar a Alexandre I el Gran a la seva expedició asiàtica i mentre l'exèrcit era a Cilícia va rebre una carta de Nabarzanes, un oficial persa, que li demanava assassinar Alexandre; aquest carta fou interceptada pels serveis de seguretat del rei, però fou entregada a Sisines per comprovar la seva fidelitat. Sisines va intentar comunicar al rei el contingut de la carta però no va tenir ocasió i com que van passar una dies, Alexandre es va convèncer de què era un traïdor i va ordenar la seva execució.
# Vespadelus troughtoni

Vespadelus troughtoni és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic de l'est d'Austràlia (des de la part oriental de Queensland fins a Victòria i el nord-est de Nova Gal·les del Sud). Els seus hàbitats naturals són els boscos secs i tropicals, així com les zones rocoses. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. Fou anomenat en honor del zoòleg i mastòleg australià Ellis Le Geyt Troughton.

## Referències

* ↑ Kitchener, Jones & Caputi, 1987. Records of West. Aust. Museum, 13: 467.
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2015-06-14 a Wayback Machine. (anglès)
* 1 2 Pennay, M.; Hall, L. Vespadelus troughtoni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22 juliol 2014.
* ↑ Parnaby, H., Law, B. S., Pennay, M. i Kutt, A. S., 2008. Eastern Cave Bat, Vespadelus troughtoni. A: S. Van Dyck i R. Strahan (eds), The mammals of Australia. Tercera edició, pp. 571-572. Reed New Holland, Sydney, Austràlia.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 418. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Torrecaballeros

Torrecaballeros és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Està format per quatre nuclis de població:
* Aldehuela de Torrecaballeros (0,7 km)
* Cabanillas del monte (2,8 km)
* Caserio de la torre (1,5 km)
* Torrecaballeros

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 296 | 443 | 550 | 754 | 1.003 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Serafin Sanz Sanz | AEVT | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Serafin Sanz Sanz | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# 1315
## Naixements

* Catània (Sicília): Jaume III de Mallorca (m. 1349)

## Necrològiques[modifica]
### Països Catalans

* 7 de maig, Catània, Sicília: Isabel de Sabran, infanta de Mallorca; casada amb l'infant Ferran, va ser mare de Jaume III de Mallorca (n. 1297)

## Referències

* ↑ «Isabel de Sabran | enciclopèdia.cat». [Consulta: 14 maig 2020].
# Banc Central de São Tomé i Príncipe

El Banc Central de São Tomé i Príncipe (BCSTP) és el banc central de São Tomé i Príncipe, un estat insular de llengua oficial portuguesa situat a la costa occidental d'Àfrica central.

## Història

Amb la independència el 1975, el govern va convertir la branca local del banc colonial portuguès, Banc Nacional Ultramarí, en Banc Nacional de São Tomé i Príncipe, que va assumir les funcions del banc central, banc de desenvolupament, i el banc comercial. El govern va crear un monobanc portant l'únic banc comercial al país, el Banc Popular d'Angola (abans Banc Comercial d'Angola i ara Banco de Poupança e Crédito), sota el control del Banc Nacional i per la fusió de la caixa d'estalvis, la Caixa de Crédito
En 1992 s'aprovà una reforma legal per la que el Banc Nacional va renunciar a les funcions de banc de desenvolupament i comercial, centrant-se en la banca central. Amb aquesta reforma, el banc va prendre el seu nom actual. El banc successor de les funcions de banca comercial fou el Banc Internacional de São Tomé e Príncipe (BISTP).

## Governadors

Des de la reforma, aprovada el 24 d'agost de 1992, el banc ha tingut sis governadors centrals:
* 1992–1994 – Adelino Castelo David
* 1995–1999 – Carlos Quaresma Batista de Sousa
* 1999–2006 – Maria do Carmo Silveira
* 2006–2008 – Arlindo Afonso Carvalho
* 2009–2011 – Luis Fernando Moreira
* 2011–2016 – Maria do Carmo Silveira de Sousa
* 2016-2019 – Hélio Silva Vaz de Almeida
* 2019-0000 – Américo Barros

## Referències

* ↑ http://www.bcstp.st/Banco/Historial.pdf Arxivat 2009-09-30 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Banc Central de São Tomé i Príncipe - Lloc web oficial (portuguès)
# Sant Cristòfol de Toses

Sant Cristòfol és una església romànica als afores del poble de Toses (al Ripollès) al capdamunt d'un seguit de feixes que hi menen, dominant tota la vall.

## Arquitectura

És un edifici d'estructura romànica amb planta d'una nau amb absis semicircular que té adossades dues capelles que li donen forma de creu llatina. La coberta és de volta de canó apuntada. La portalada amb una simple llinda, situada al mur de sud-est, conserva una bonica porta amb decoració de ferro forjat. La capella de la dreta s'allotja sota el campanar de torre de dos pisos, amb un fris de decoració d'arcuacions llombardes, i coberta a dues vessants.
A l'interior es conserva una pica d'aigua beneita, de 30 cm de diàmetre i una de baptismal decorada amb el relleu d'una creu. Les pintures murals originals van ser traslladades al Museu Nacional d'Art de Catalunya l'any 1952, així com la biga travessera policromada de l'absis, les pintures sobre taula del baldaquí i una imatge de la Mare de Déu del segle xiii. En dates més recents s'han descobert alguns fragments de pintura mural que s'ha restaurat i es conserven in situ.

## Història

Es desconeix la data de consagració d'aquesta església, però el lloc és anomenat l'any 839 pertanyent al comtat de Cerdanya. Les primeres notícies fiables d'aquest indret són de l'any 1035, quan surt esmentat al testament del comte de Cerdanya Guifré.
A l'església es troben elements arquitectònics que es poden datar cap al segle xi i l'absis es pot datar al segle xii. En trobar-se aquesta als afores del poble, demostra que estava sota poder feudal i no sota el domini de l'església. Les pintures que apareixen a la capella lateral dreta de la nau, mostren una remodelació en la decoració d'aquesta cap als segles XVII o XVIII.

## Referències

* 1 2 Romànic Obert. «Sant Cristòfol de Toses». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 11 febrer 2014].
* 1 2 3 4 «Sant Cristòfol de Toses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Bernardo del Rosal Blasco

Bernardo del Rosal Blasco (Valladolid, 1956) és un jurista castellanolleonés. Fou Síndic de Greuges del País Valencià entre 2001 i 2006.
Bernardo del Rosal va iniciar la seva carrera professional com acadèmic universitari després de llicenciar-se en Dret per la Universitat Complutense de Madrid en l'any 1978 i doctorant-se en Dret en l'any 1986. En 1987 va obtenir la plaça de professor titular de Dret Penal en la mateixa universitat i en 1991 va obtenir la plaça de catedràtic de la mateixa matèria en la Universitat d'Alacant d'on va ser Degà de la Facultat de dret entre 1993 i 1995 i director de l'Institut de Criminologia des de l'any 1996 fins al 2000.
La seva carrera acadèmica s'ha simultanejat amb el càrrec de Magistrat Suplent en les Audiències Provincials de Madrid i Alacant entre 1987 i 1994.
En 1994 és nomenat Defensor del Client de les Caixes d'Estalvis Valencianes, càrrec en el qual va romandre fins a ser nomenat Síndic de Greuges en 2001.
El 4 d'abril de 2001 és nomenat per les Corts Valencianes Síndic de Greuges de la Comunitat Valenciana. Va ocupar aquest càrrec fins a la fi del seu mandat el 9 d'abril de 2006. Actualment, continua sent titular de la càtedra de Dret penal de la Universitat d'Alacant i és advocat en exercici de l'Il·lustre Col·legi Provincial d'Advocats d'Alacant.

## Referències

* Fitxa personal Arxivat 2007-10-28 a Wayback Machine. a la web de la Sindicatura de Greuges