OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dongyi

Dongyi (xinès tradicional: 東夷, xinès simplificat: 东夷, pinyin: Dōngyí, Wade-Giles: 'Tung-yi', literalment '"estrangers de l'Est" o "bàrbars de l'Est"') va ser un terme col·lectiu per a les persones de la Xina de l'Est i de les terres situades a l'est de l'antiga Xina. Les persones a qui es refereix el terme dongyi varien segons els anys. La prematura cultura dongyi va ser una de les primeres cultures neolítiques a la Xina.
D'acord amb un registre xinès més antic, Zuo Zhuan, de la dinastia Shang va ser atacada pel rei Wu de Zhou, mentre aquesta s'enfrontava als dongyi, i es va ensorrar posteriorment.

## Anotacions

* ↑ Zuo Zhuan, la Dinastia Shang va ser atacada pel Rei Wu de Zhou mentre atacava als dongyi i va caure posteriorment.《左傳》稱：「紂克東夷而損其身」。

## Referències

* Baxter, William H. 1992. A Handbook of Old Chinese Phonology. Mouton de Gruyter.
* Cai Fengshu 蔡鳳書, Kodai Santō bunka to kōryū 古代山東文化と交流, Higashi Ajia to hantō kūkan 東アジアと『半島空間』, p. 45–58, 2003.
* Carr, Michael. 2007. "The Shi 'Corpse/Personator' Ceremony in Early China," in Marcel Kuijsten, ed., Reflections on the Dawn of Consciousness: Julian Jaynes's Bicameral Mind Theory Revisited, Julian Jaynes Society, 343-416.

## Enllaços externs

* 东夷文化网 Arxivat 2009-09-18 a Wayback Machine..
* 东夷文化及对中华文化的贡献 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine..
# Esteve Lucerón

Esteve Lucerón (la Pobla de Segur, 1950 - abril 2022) fou un fotògraf català, conegut sobretot per haver retratat un dels darrers assentaments barraquistes de la ciutat de Barcelona, el barri de La Perona.
Fill de represaliats de la Guerra Civil, militava en el moviment comunista. Va compaginar la carrera d'obrer metal·lúrgic amb els estudis al Centre Internacional de Fotografia de Barcelona (CIFB), on es va matricular el 1978 i on va descobrir els grans mestres de l'escola documental nord-americana. Va invertir una indemnització que va rebre a la fàbrica en comprar-se una Mamiya de 6×6 i una Canon F1, que faria servir per documentar la seva realitat propera.
Les seves fotos del barri de la Perona, realitzades entre 1980 i 1989, van documentar un espai ubicat al districte de Sant Martí i que fou enderrocat amb motiu dels Jocs Olímpics de 1992. El 1985 va entrar a treballar al Servei de formació ocupacional d'inserció laboral del Patronat Municipal de l’Habitatge, fet que li va permetre conviure i documentar el dia a dia de la comunitat gitana que habitava el barri.
A partir del 1990 va fer algunes exposicions de les seves fotos en alguna galeria, però no es va donar a conèixer al gran públic fins al 2017, quan Lucerón va donar el seu arxiu amb més 2.000 negatius i contactes a l'Arxiu Fotogràfic de Barcelona i aquests en van publicar un llibre. Fotògraf amateur, mai va arribar publicar ni una sola fotografia a la premsa.
Més endavant, el 2022, l'Arxiu Fotogràfic de Barcelona va realitzar l'exposició 'Esteve Lucerón. La Perona. L'espai i la gent', comissariada pel mateix Lucerón i pel fotògraf i tècnic de l'arxiu Jordi Calafell. Lucerón va morir l'abril de 2022.

## Referències

* ↑ CatalunyaPress.cat. «Mor Esteve Lucerón, fotògraf d'un dels darrers barris de barraques de Barcelona». [Consulta: 27 abril 2022].
* 1 2 «Mor Esteve Lucerón, el fotògraf que va retratar la Perona». [Consulta: 27 abril 2022].
* 1 2 Pirineus, Viure als. «Mor el pallarès Esteve Lucerón, el fotògraf que va retratar el barri de barraques de la Perona» (en castellà). [Consulta: 27 abril 2022].
* 1 2 Derbyshire, Yaiza. «Muere Esteve Lucerón, fotógrafo de uno de los últimos barrios de barracas de Barcelona» (en castellà), 26-04-2022. [Consulta: 27 abril 2022].
* ↑ Redacció. «Mor Esteve Lucerón, el fotògraf de La Perona». El Punt Avui. [Consulta: 27 abril 2022].

## Vegeu també

* Jacques Léonard

## Enllaços externs

* Esteve Lucerón. L'espai i la gent, Arxiu Fotogràfic de Barcelona ( PDF)
* Esteve Lucerón. La Perona Sindicat de la Imatge ( PDF)
# Els Felius

Els Felius fou un grup de grallers del Vendrell de finals del segle xix i la primera meitat del segle xx, liderat per Pere Olivé («Pere Feliu») qui donà nom a la colla. Les primeres referències del grup les tenim a principis del segle xx (ca. 1910) i en un inici estava format per: Pere Olivé i Borrut («Pere Feliu») com a baix, Macari Domingo i Tort («Macari Cetró») primera gralla, Carles Mañé i Jané («Carlos Arlà») com a segona gralla, Joan Olivé i Borrut («Jan Feliu») com a primer timbal i Francesc Olivé i Borrut («Frasses Feliu») com a segon timbal. D'aquest grup hi ha documentades només tres actuacions i totes tres al Poble Espanyol de Barcelona. La primera, el 1929 durant l'Exposició Internacional; la segona, el 1936 durant el III Congrés Internacional de Musicologia; i la tercera, durant els actes de la Segona Festa Major del Penedès en el III Concurs de Gralles de la Història, convocat per la Casa del Penedès.

## Referències

* 1 2 Arroyo i Julivert, Salvador «Els grallers del Vendrell: Les colles de la Renaixença Castellera (1926-1936)» (en línia). Miscel·lània penedesenca, 1995, pàg. 593-634 [Consulta: 21 juliol 2021].
# Consell de Ministres d'Espanya (Legislatura Constituent)

Consell de Ministres d'Espanya del 5 de juliol de 1977 al 6 d'abril de 1979.
       Adolfo Suárez González
Ministres
       Manuel Gutiérrez Mellado
       Enrique Fuentes Quintana
       Fernando Abril Martorell
       Marcelino Oreja Aguirre
       Landelino Lavilla Alsina
       Francisco Fernández Ordóñez
       Rodolfo Martín Villa
       Joaquín Garrigues Walker
       Íñigo Cavero Lataillade
       Manuel Jiménez de Parga Cabrera fins al 28 de febrer de 1978
       Rafael Calvo Ortega des del 28 de febrer de 1978
       Alberto Oliart Saussol fins al 28 de febrer de 1978
       Agustín Rodríguez Sahagún des del 28 de febrer de 1978
       José Enrique Martínez Genique fins al 28 de febrer de 1978
       Jaime Lamo de Espinosa des del 28 de febrer de 1978
       Juan Antonio García Díez
       José Manuel Otero Novas
       José Lladó y Fernández Urrutia fins al 28 de febrer de 1978
       Salvador Sánchez-Terán Hernández des del 28 de febrer de 1978
       Enrique Sánchez de León Pérez
       Pío Cabanillas Gallas
       Manuel Clavero Arévalo
       Ignacio Camuñas Solís fins al 28 de febrer de 1978
       Leopoldo Calvo-Sotelo Bustelo des del 28 de febrer de 1978.

## Canvis

* El 27 d'agost el Ministeri de Cultura i Benestar passa a denominar-se únicament Ministeri de Cultura, quedant les competències de Benestar en el Ministeri de Sanitat i Seguretat Social.
* El 28 de febrer de 1978 es produeix l'única remodelació ministerial abans de les eleccions generals de 1979 i, a més, es crea el Ministeri per a les Relacions amb les Comunitats Europees i desapareix el Ministeri Adjunt per a les Relacions amb les Corts, les competències de les quals es traslladen al Ministeri de la Presidència.

## Vegeu també

* Consell de Ministres d'Espanya
* Eleccions generals espanyoles de 1977
* Govern i política d'Espanya
# Convertiplà CTA

El Convertiplà CTA és un projecte de convertiplans brasiler cancel·lat. Està basat en l'anterior Focke-Achgelis Fa 269.
Henrich Focke va reviure el disseny a principis dels anys cinquanta del segle XX en nom del Centre Tècnic Aeroespacial (CTA) de Brasil, en aquell moment el centre tècnic de la força aèria, que el va contractar per desenvolupar un convertiplà. El Convertiplà CTA es va crear amb el fuselatge i les ales d'un Supermarine Spitfire Mk.XIV, sèrie RM874, adquirit per l'oficina de l'agregat aeri brasiler a Brasil. La Gran Bretanya es va negar a subministrar el motor Armstrong Siddeley Double Mamba originalment seleccionat i el disseny es va modificar per acceptar un motor radial Wright R-3350 Duplex-Cyclone de 2.200 cavalls de força (1.600 kW) muntat al mig, al seu lloc, utilitzat en la Lockheed Constellation. Això va requerir un redisseny de la transmissió a causa de l'augment de pes i vibració.
Uns 40 treballadors i 8 milions de dòlars americans es van dedicar al projecte.
L'aeronau no va entrar mai en servei.

## Referències

* 1 2 Kovacs, Joseph «Uma Breve História das Atividades do Prof. Focke no Brasil». ABCM engenharia. Associação Brasileira de Engenharia e Ciências Mecânicas, 9, 2, 01-04-2003, pàg. 17–22.
* "Focke Convertiplane". Flight, 1955, p.214
# El Camí (revista)

El Camí fou un setmanari publicat en català a València entre el 1932 i el 1934, que pretenia unificar políticament totes les tendències del valencianisme i difondre l'ortografia aprovada a les Normes de Castelló. La direcció era col·lectiva, en mans d'un consell integrat per Joaquim Reig i Rodríguez, Adolf Pizcueta i Alfonso, Pasqual Asins i Lerma, Francesc Caballero i Muñoz i Enric Navarro i Borràs. Hi col·laboraren, entre d'altres, els germans Ernest i Eduard Martínez Ferrando, Carles Salvador, Eduard Ranch, Emili Gómez i Nadal, Francesc Bosch i Morata, Manuel Sanchis i Guarner, Antoni Igual Úbeda, Alfred Baeschlin, Enric Valor , Gaetà Huguet i Segarra i Robert Moròder i Molina.
La seva línia es destacà per impulsar el desenvolupament cultural en valencià, donar suport a la campanya a favor d'un estatut d'autonomia per al País Valencià i fer-se ressò dels esdeveniments polítics de Catalunya, raó per la qual fou sovint titllada de pancatalanista. Després dels fets del sis d'octubre de 1934 fou clausurada per les autoritats.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Camí (revista)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «L'autor - Enric Valor». [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ Escrivà Marco, Maria. Aproximació al setmanari valencianista El Camí (1932-1934). Universitat de Barcelona, 2023.
* ↑ Bartoll Vaquer, Antoni. El redreçament nacionalista valencià des del setmanari valencianista 'El Camí' (1932-1934). València: Dept. d'Història Moderna i Contemporània, Universitat de València, 2022.
* ↑ Canela, Joan. «Teixir una ortografia des de baix». Directa, 19-09-2022.

## Enllaços externs

* Exemplars digitalitzats a la Biblioteca Valenciana Digital
# Ferran Pedret i Santos

Ferran Pedret i Santos (Barcelona, 18 d'agost de 1979) és un advocat, escriptor i polític català del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC), diputat al Parlament de Catalunya en la desena, onzena i dotzena legislatures i és l'actual president del Grup Parlamentari Socialistes-Units per Avançar.

## Biografia

Nascut el 18 d'agost de 1979 a Barcelona, és fill dels també polítics i diputats socialistes Jordi Pedret, diputat al Congrés durant vint-i-un anys i Lídia Santos, diputada al Parlament de Catalunya durant set anys.
El 2002 es llicencià en dret a la Universitat Autònoma de Barcelona. Posteriorment ha obtingut un postgrau en estrangeria per la Universitat de Barcelona. Ha exercit com a advocat per compte propi i ha treballat com a secretari de l'Ajuntament de Cervelló i com a tècnic de l'administració en el de Sant Sadurní d'Anoia. És membre d'Acsur-Las Segovias i d'Amnistia Internacional.
Militant de la Joventut Socialista de Catalunya des de 1993, en fou primer secretari de Barcelona el 1997-2004. També ha estat membre de l'Associació de Joves Estudiants de Catalunya, d'Avalot-Joves de la UGT de Catalunya, i de la UGT de Catalunya. Alhora milita al PSC-PSOE, del que en fou secretari d'organització de la Secció de l'Eixample de 2004 a 2012, primer secretari de la secció de Barcelona des de 2014 i secretari de moviments socials del PSC des de 2012.
Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2012. Ha estat portaveu del Grup Parlamentari Socialista en la Comissió d'Interior i en la Comissió de Justícia i Drets Humans. Va ser el número 3 de les llistes del PSC per Barcelona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 fou reescollit diputat.

## Obres

* Quan succeeix l'inesperat: el 15M i l'esquerra (Barcelona: Edicions Els Llums, 2011)
* Nosaltres, els federalistes. Catalunya a la cruïlla (Barcelona: Edicions Els Llums, 2012).

## Referències

* ↑ Pugibet, Albert Tort. «La diputada del territori, Imma Ferret, membre de la direcció del grup parlamentari», 27-08-2024. [Consulta: 12 setembre 2024].
* ↑ «Ferran Pedret Santos». Partit dels Socialistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 2020-02-24. [Consulta: 24 febrer 2020].
* ↑ A la búsqueda de otro PSC, El País, 18 de juliol de 2011
* ↑ Ferran Pedret Arxivat 2016-05-12 a Wayback Machine. al Web del PSC
* ↑ «Fitxa del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2013-07-19. [Consulta: 8 setembre 2015].
* ↑ Nueve de los diez nombres de la lista electoral del PSC de 2012 no repiten La Vanguardia, 25 de juliol de 2015
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
# Civiasco

Civiasco és una comune (municipi) en la Província de Vercelli en la regió italiana del Piemont , localitzada aproximadament a 90 quilòmetres al nord-est de Torí i a 50 quilòmetres al nord de Vercelli. El 31 de desembre de 2004, tenia 269 habitants i una àrea de 7.3 quilòmetres quadrats). Civiasco confina amb els municipis: Arola, Cesara, Madonna del Sasso, i Varallo Sesia.

## Evolució demogràfica

Desenvolupament de població :
| 1861 | 1871 | 1881 | 1901 | 1911 | 1921 | 1931 | 1936 | 1951 | 1961 | 1971 | 1981 | 1991 | 2001 |
| 488 | 552 | 530 | 469 | 532 | 547 | 439 | 427 | 360 | 311 | 274 | 255 | 236 | 257 |

## Persones notables

* Emma Morano (1899-2017), fou una supercentenària italiana que visqué 117 anys i 137 dies. Va ser l'última persona amb vida nascuda en la dècada de 1890.

## Referències

* ↑ Institut Nacional d'Estadística (Itàlia)
* ↑ «ISTAT». Arxivat de l'original el 2017-06-22. [Consulta: 16 abril 2017].

## Enllaços externs

* www.comune.civiasco.vc.it/
# Convent de San Domingos (la Corunya)

El convent de San Domingos és un convent de l'orde dels dominics situat a la ciutat vella de la Corunya, a Galícia. Es va construir durant el segle xiii. Va ser destruït pels anglesos el 1589 i finalment reconstruït al segle xvii amb l'aspecte actual. D'arquitectura barroca, conserva de l'edifici original dues capelles: la de la Verge del Remei i la de Nostra Senyora del Roser, patrona de la ciutat. Té una torre girada respecte a l'eix de la façana.

## Referències

* ↑ «La Ciudad Vieja se hizo a la medida humana. Escenario estructurado en piedra, carpintería y vidrio.». [Consulta: 20 abril 2020].

## Enllaços externs

* Informació al portal de turisme de Galícia (gallec)
# Com un arbre nu (àlbum)

Com un arbre nu és el tercer àlbum de Lluís Llach aparegut el 1972.
Comença amb la «Cançoneta (La gallineta)» que, sota aparences lleugeres, conté una càrrega contra el règim franquista. Amb aquesta innocent cançó que compta les malaventures d'una gallina, es burla del poder, ja que allà on la censura llegeix «fins a la revulsió», el públic comprèn «fins a la revolució» i feu de «La gallineta» un nou cant militant. Tot i això, el 1973, en plena dictadura, la cadena estatal TVE va emetre mitja hora amb cançons tretes d'aquest disc.
Després d'un homenatge a la música d'Amèrica del Sud i potser a Che Guevara (Comandante), Llach lliura una emocionant cançó d'amor delicada i fràgil, «Ma tristesa», recorda el seu passat i sorgeix el record d'una turista aportant els efluvis de llibertat als joves catalans sota el jou franquista: «Ningu sabia el seu nom (Madame)».
Aquest disc ofereix tota la paleta de talents de Llach, passant per la cançó compromesa (amb «Debilitas formidinis», que té un títol en llatí per escapar a la censura), per la cançó antiburgesa irònica i càustica «Bon senyor» i per títols més rítmics que permeten a Llach fer admirar la seva potència d'interpretació «A cavall del vent».
El 2019 el Centre d'Arts Santa Mònica va dedicar una exposició a l'obra de Lluís Llach amb el títol «Llach. Com un arbre nu.

## Cançons

* «Cançoneta (La gallineta)»
* «Com un arbre nu»
* «Comandante» (instrumental)
* «Ma tristesa»
* «A cavall del vent»
* «Dona (A les cinquanta estrelles)»
* «Madame»
* «Debilitas formidinis»
* «Bon senyor»

## Fitxa tècnica

* Editat per: Movieplay S-30031«LP. 1972, reeditat per: Fonomusic 892050/2. LP. 1986, Dro 2002, Dro (DIGIPACK) 2006.
* Arranjaments de «Comandante»: Jimmy Bascuñán
* Arranjaments de «Ma Tristesa»: Francesc Burrull
* Direcció musical de «Cançoneta», «Com un arbre nu», «Ma tristesa», «A cavall del vent», «Dona» i «Debilitas Formidinis»: Lleó Borrell
* Direcció musical de «Bon senyor: Francesc Burrull
* Direcció musical de «Comandante: Jimmy Bascuñán
* Direcció artística: G. De La Puerta
* Enginyer de so: Rafael Poch
* Gravació: Estudis Gema
* Produït per: Joan Molas

## Referències

* ↑ CCMA. «Catalunya nit - «Com un arbre nu», anatomia de les cançons de Lluís Llach - 3Cat». [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ Colomé, Sílvia «La gallinita revolucionaria de Lluís Llach que dijo “basta”» (en castellà). La Vanguardia, 28-08-2022.
* ↑ «TVE divulga les primeres imatges que va enregistrar d’un jove Lluís Llach». VilaWeb, 22-03-2017. «Les imatges corresponen al 1972, tot i que, segons que explica TVE, no es van emetre fins al 1973»
* ↑ Danés, Lluís. «Lluís Llach. Com un arbre nu. Santa Mònica». Centre d'Arts Santa Mònica, 12.12.2019 - 27.09.2020. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Lluís Llach - Com un arbre nu». Enderrock. Movieplay, 1972. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ González Lucini, Fernando. Veinte años de canción en España, 1963-1983: De la esperanza. Apéndices (en castellà). Grupo Cultural Zero, 1984, p. 314.
# Elizabeth Lucar

Elizabeth Lucar (Elizabeth Withypoll) (1510 – 29 d'octubre de 1537) fou una calígrafa anglesa. Persona talentosa, sabia parlar correctament anglès, llatí, espanyol, i italià. També era música i coneixia el funcionament dels algorismes. Era membre d'una família mercantil molt prominent que recolzava projectes reials i cívics. El seu matrimoni es va realitzar per interessos, amb un dels hereus de la companyia Company of Merchant Taylors. La seva curta vida curta com a dona cristiana talentosa, mare i muller, amb tantes capacitats, ha sigut comentada al llarg dels segles per diverses raons.

## Referències

* ↑ «Brooklyn Museum: Elizabeth Lucar». [Consulta: 17 juliol 2017].
* ↑ G. Ballard, 'Elizabeth Lucar', in Memoirs of Several Ladies of Great Britain (W. Jackson for Author, Oxford 1752), pp. 36-37.
# Enneapterygius pyramis

Enneapterygius pyramis és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu fins als 12 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Springer, V.G. i T.M. Orrell, 1996. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 5: Chaenopsidae, Clinidae, Dactyloscopidae, Labrisomidae, and Tripterygiidae. Smithson. Contrib. Zool. 576:38.
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Convent de Sant Agustí

«Convent de Sant Agustí» té aquests significats:
* Catalunya:
** Convent de Sant Agustí Vell, al barri de la Ribera de Barcelona
** Convent de Sant Agustí Nou, al barri del Raval de Barcelona
** Convent de Sant Agustí (Calella)
** Convent de Sant Agustí (Cervera)
** Convent de Sant Agustí (Girona)
** Convent de Sant Agustí (Igualada), convent de frares agustins a la plaça Castells, ocupat (segle xix) pels escolapis, que hi tenen l'Escola Pia d'Igualada
** Convent de Sant Agustí (la Selva del Camp), a la Selva del Camp
** Convent de Sant Agustí, a la Seu d'Urgell avui dia integrat en la Biblioteca Sant Agustí
** Convent de Sant Agustí (Tàrrega), originàriament fundat pels franciscans, al segle xvi passà a mans dels carmelites descalços i poc temps després, hi entraren els agustins
** Convent de Sant Agustí (Torroella de Montgrí), conjunt religiós de l'orde de Sant Agustí a l'interior del recinte murat de Torroella actiu entre els segles XIV i XIX
* País Valencià:
** Convent de Sant Agustí d'Alcoi
** Convent de Sant Agustí (València)
* Illes Balears:
** Convent de Sant Agustí (Felanitx), a Felanitx
# Enigma (pel·lícula de 1983)

Enigma és una pel·lícula franco-britànica realitzat per Jeannot Szwarc estrenada l'any 1983. Ha estat doblada al català.

## Argument

Alex (Martin Sheen) és un dissident alemany que s'ha passat a l'Oest no sense haver-se'n emportat amb ell documents relatius a un important responsable de la policia, Limmer (Derek Jacobi), que li han estat enviats per la seva amiga de l'època, Karen (Brigitte Fossey).
Sota el seu nom de dissident, Janos, anima des d'aleshores des de París emissions de Radio Liberty destinades als països de més enllà del teló d'acer i sobretot a la República Democràtica Alemanya.
Alex viu en l'angoixa de ser capturat pels esbirros de Limmer que ell sospita que el volen fer callar.
L'agent Brodley (Michael Lonsdale), de la C.I.A. entra en contacte amb ell per reclutar-ho.
Brodley l'informa que els serveis secrets soviètics projecten l'assassinat de cinc dissidents passats a l'oest sense tanmateix que els seus serveis no coneguin els blancs.
L'únic mitjà, segons Brodley, per evitar aquests homicidis seria de recuperar un encriptador associats als mitjans de connexions de les potències del Pacte de Varsovia. Amb aquest descodificador podrien desxifrar els intercanvis dels soviètics i així assegurar els dissidents.
Alex, que vol tornar a veure Karen, marxa cap a Berlín-Est.
Sense saber-ho, és esperat per Limmer i Dimitri Vasilkov (Sam Neill), estrella en ascens del KGB, tots dos informats que una operació d'infiltració de Janos és en curs. Els serveis secrets de l'Est pensen que l'objectiu de Janos és robar un MiG 25.

## Repartiment

* Martin Sheen: Alex Holbeck
* Brigitte Fossey: Karen Reinhardt
* Sam Neill: Dimitri Vasilkov
* Michael Lonsdale: Brodley
* Derek Jacobi: Kurt Limmer
* Frank Finlay: Canarsky
* Kevin McNally: Bruno
* Michael Williams: Hirsch
* Warren Clarke: Konstantin
* David Baxt: Melton
* Michel Auclair: el metge
* Féodor Atkine: el responsable cultural
* Vernon Dobtcheff: l'alt responsable
* Yves Beneyton: un estudiant
* Gérard Buhr: el president del tribunal
* Gabrielle Lazure: una estudiant
* Philippe Caroit: un estudiant
* Corinne Dacla: una estudiant

## Referències

* ↑ http://www.boxofficemojo.com/movies/?id=enigma83.htm
* ↑ esadir.cat. Enigma. esadir.cat.
* ↑ «Enigma». The New York Times.
Viccionari