OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Familia rodante

Familia rodante és una pel·lícula argentina de comèdia i drama de l'any 2004. Va ser dirigida per Pablo Trapero, qui també va escriure el guió. Es va estrenar el 30 de setembre de 2004.

## Argument

Emilia, l'àvia de 84 anys d'una família (Graciana Chironi), és triada com a padrina d'una neboda que no coneix, en unes noces a realitzar-se en el Nord argentí. Per a complir amb la tasca, la família s'embarcarà en un viatge en carretera a bord d'una casa rodant Chevrolet Viking de 1958 fins a un poble a la frontera amb el Brasil. Durant aquest viatge, diferents conflictes emergeixen entre els integrants de la família.

## Repartiment

* Graciana Chironi com Emilia
* Ruth Dobel com Claudia
* Nicolás López com Matías
* Federico Esquerro com Claudio

## Producción

El guió havia estat escrit per Pablo Trapero per a la seva àvia, qui també actua en la pel·lícula, 8 anys abans de la realització d'aquesta.
La pel·lícula es va filmar sobre la casa rodant en la qual se centra l'acció, al llarg de 1400 quilòmetres sobre les rutes argentines. Va comptar amb un equip de 70 tècnics i actors. Les escenes interiors es van filmar en una casa rodant del mateix model a la mostrada en les escenes d'exteriors, només que amb parets desmuntables.
La producció va estar centrada, per a les escenes filmades al Nord argentí, en la localitat de San Javier (Misiones), més precisament en el Regiment de l'Exèrcit Argentí.

## Premis

| Premi | Categoria | Nominats | Resultat |
| Còndor de Plata | Revelació femenina | Graciana Chironi | Nominat |
| Festival Internacional de Cinema de Chicago | Millor pel·lícula | Pablo Trapero | Nominat |
| Festival Internacional de Cinema de Gijón | Millor Actriu | Graciana Chironi | Guanyador |
| Festival Internacional de Cinema de Gijón | Millor Director | Pablo Trapero | Guanyador |
| Festival Internacional de Cinema de Gijón | Premi Principat d'Astúries al Millor Llargometratge | Pablo Trapero | Nominat |
| Festival Internacional de Cinema de Guadalajara | Premio FIPRESCI | Pablo Trapero | Guanyador |
| Festival de Cinema de Lima | Mejor Actriz | Liliana Capurro | Guanyador |
| Mostra Internacional de Cinema de São Paulo | Millor pel·lícula | Pablo Trapero | Nominat |
| Mostra Internacional de Cinema de Venècia | Millor pel·lícula | Pablo Trapero | Nominat |

## Referències

* 1 2 3 «Después de "Mundo grúa" y "El bonaerense": la road movie de Pablo Trapero. Una familia muy profesional». , 08-12-2003 [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ Batlle, Diego «Venecia: ayer, el cine argentino tuvo su mejor día. Risas y aplausos para "Familia rodante"». , 07-09-2004 [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ «Corto filmado en el Iberá nominado al Cóndor de Plata». [Posadas, Misiones], 26-12-2004 [Consulta: 29 juliol 2020].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Familia rodante (2004) Awards» (en anglès). IMDB.

## Enllaços externs

* Familia Rodante a cinenacional.com
* Familia rodante a cinesargentinos.com
# Feldthurns

Feldthurns (italià Velturno) és un municipi italià, dins de la província autònoma de Tirol del Sud. És un dels municipis del districte i vall d'Eisacktal. L'any 2007 tenia 2.666 habitants. Comprèn les fraccions de Garn (Caerne), Schnauders (Snodres), Schrambach (San Pietro Mezzomonte) i Tschiffnon (Giovimano). Limita amb els municipis de Brixen, Klausen, Villnöß i Vahrn.

## Situació lingüística

| Pertinença lingüística (cens 2001) | 98,56% alemany |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 0,89% italià |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 0,55% ladí |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Herbert Dorfmann | SVP |
# Evidència

Una evidència, de vegades anomenada prova, és la prova que permet afirmar que un determinat fet és veritat o que quelcom existeix o es produeix en un marc concret. Pot ser directa o inferida a partir d'indicis o comprovacions d'una hipòtesi, en el primer cas es copsa per intuïció (seguint el raonament de Descartes) o percepció immediata i en el segon s'ha d'obtenir mitjançant inducció o deducció. Posa fi al dubte i, per tant, possibilita arribar a conclusions.

## Referències

* ↑ «evidència - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ Optimot. «És correcte evidència amb el significat de 'prova', 'indici'?». [Consulta: 24 gener 2021].

## Vegeu també

* Medicina basada en l'evidència
# Felovia vae

Felovia vae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels ctenodactílids. Viu a Mali, Mauritània i el Senegal. El seu hàbitat natural són les zones rocoses, on busca refugi a les esquerdes i fissures. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que podria estar afectada per la desertificació i la desforestació.

## Referències

* ↑ Aulagnier, S. Felovia vae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25 gener 2015.
# Figura de pal

Una figura de pal (o ninot de pal), és un dibuix molt senzill d'una persona compost per unes poques línies i un cercle. Sovint dibuixades per nens, les figures de pal són conegudes pel seu estil simplista. El cap es representa sovint per un cercle, que pot ser d'un color sòlid o embellit amb detalls com ara ulls, una boca o cabell. Els braços, cames, tors i abdomen solen representar-se amb línies rectes. Detalls com les mans, els peus i el coll poden estar presents o absents; les figures de pal més senzilles sovint mostren una expressió emocional ambigua o extremitats desproporcionades.
La figura de pal és un símbol universalment reconeixible, amb tota probabilitat un dels més coneguts del món. Transcendeix l'idioma, la ubicació, la demografia i pot remuntar les seves arrels a gairebé 30.000 anys. La seva senzillesa i versatilitat han fet que la figura de pal s'utilitzi per a diversos propòsits: gràfics d'informació, senyalització, còmics, animacions, jocs, guions de pel·lícules i molts tipus de mitjans visuals utilitzen la figura de pal. Amb l'arribada de la World Wide Web, la figura de pal es va convertir en un element central dins de tot un gènere d'entreteniment interactiu basat en web conegut com a animació Flash. Durant un període de més de dues dècades, l'animació de figures en pal va impactar i va donar forma al paisatge visual d'Internet.

## Referències

* ↑ Consulta feta a Termcat. 2023.
* ↑ «Definition of stick figure | Dictionary.com» (en anglès). www.dictionary.com. [Consulta: 27 novembre 2021].
# Federico Gutiérrez-Larraya

Federico Gutiérrez-Larraya Planas (Madrid, 1919-2004), de nom artístic Federico G. Larraya va ser un director de fotografia espanyol. Havia treballat en pel·lícules i a Televisió Espanyola, i el 1996 va obtenir el Goya d'Honor.

## Carrera

El seu pare, Tomas Gutiérrez Larraya (ja que el cognom Gutiérrez-Larraya va ser creat pel mateix Preses, quan li anaven a atorgar el títol de Grandesa d'Espanya i de Comte de Larraya) era pintor i escriptor, i va escriure diversos manuals de pintura, com també va dirigir algunes revistes d'àmbit nacional. Federico i el seu germà Aurelio, des de petits, ja es van veure dins del món dels mitjans. Al costat del seu germà, Aurelio G. Larraya, es tracta d'un dels més importants directors de fotografia del cinema espanyol, havent participat en pel·lícules com Don Erre que Erre de José Luis Sáenz de Heredia, o La cabina, d'Antonio Mercero. També participà en importants programes televisius de TVE com Historias para no dormir. El seu germà Aurelio va reb allar principalment en televisió. El 1996 se li va concedir el Premi Goya d'Honor per la seva trajectòria.

## Pel·lícules destacades

Les dues pel·lícules més remarcables són Don Erre que Erre, de José Luis Sáenz de Heredia, ambn Paco Martínez Soria, i La Decente, amb Concha Velasco i Alfredo Landa com a protagonistes, així com el curt d'Antonio Mercero La cabina.. També ha col·laborat com a director de fotografia a Los ladrones somos gente honrada (1956), Miss Cuplé (1959) i Fin de Semana de Pedro Lazaga, Des de Rússia amb amor (1963) de Terence Young i Per un grapat de dòlars de Sergio Leone.

## Referències

* ↑ Federico G. Larraya a espanacultura.es
* ↑ Goya de Honor 1996 · 10 Edición FEDERICO G. LARRAYA

## Bibliografia

* Federico G. Larraya per Emilio G. Fernández, A: Cuadernos de la Academia, ISSN 1138-2562, Nº. 3, 1998 (Ejemplar dedicado a: Memoria viva del cine español), págs. 159-180
# Flavi Esceví

Flavi Esceví (en llatí Flavius Scaevinus) va ser un senador romà del segle i.
Portava una vida dissoluta i va participar en la conspiració de Pisó contra l'emperador Neró l'any 65. Va ser precisament el seu llibert Milic el que va revelar la conspiració. Milic va ser liberalment recompensat per l'emperador i Esceví va morir executat.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals XV, 49,54,55,70
# Flac

Flac és el nom dels següents personatges:
* Flac (cognom)
* Calpurni Flac, retòric romà
* Marc Fulvi Flac, cònsol romà el 264 aC
* Quint Fulvi Flac, cònsol romà el 237 aC, el 224 aC, el 212 aC i el 209 aC
* Gneu Fulvi Flac, pretor romà el 212 aC
* Gai Fulvi Flac, llegat republicà a Càpua el 211 aC
* Quint Fulvi Flac, cònsol el 179 aC
* Marc Fulvi Flac, llegat republicà a Hispània el 182 aC
* Marc Fulvi Flac, cònsol el 125 aC
* Marc Fulvi Flac, magistrat romà
* Quint Fulvi Flac, cònsol el 180 aC
* Marc Fulvi Fac, magistrat romà
* Servi Fulvi Flac, cònsol el 135 aC
* Gai Fulvi Flac, cònsol el 134 aC
* Grani Flac, escriptor romà
* Hordeoni Flac, militar romà
* Munaci Flac, conspirador italià de l'exèrcit romà
* Gai Norbà Flac, cònsol el 38 aC
* Gai Norbà Flac, cònsol el 24 aC
* Gai Norbà Flac, cònsol l'any 15
* Luci Pomponi Flac, cònsol l'any 17
* Publi Pomponi Flac, governador romà
* Sícul Flac, escriptor romà
* Estatili Flac, poeta romà
* Luci Tarquici Flac, magister equitum el 458 aC
* Tíbul Flac, escriptor romà
* Luci Valeri Flac, magister equitum el 321 aC
* Luci Valeri Flac, cònsol l'any 261 aC
* Publi Valeri Flac, cònsol l'any 227 aC
* Publi Valeri Flac, ambaixador i militar roma
* Valeri Flac, militar romà
* Gai Valeri Flac, sacerdot (Flamen Dialis) romà
* Luci Valeri Flac, cònsol el 195 aC
* Luci Valeri Flac, triumvir el 190 aC
* Luci Valeri Flac cònsol el 152 aC
* Luci Valeri Flac, cònsol el 131 aC
* Luci Valeri Flac, cònsol el 100 aC i 86 aC
* Luci Valeri Flac, magistrat romà, interrex i magister equitum
* Gai Valeri Flac, cònsol el 93 aC
* Gai Valeri Flac, governador de la Gàl·lia el 83 aC.
* Luci Valeri Flac, pretor el 63 aC
* Luci Valeri Flac, polític pompeià
* Luci Valeri Flac, sacerdot de Mart romà
* Publi Valeri Flac, acusador de Carbó
* Gai Valeri Flac, escriptor romà
* Verri Flac, escriptor romà
* Vesculari Flac, cavaller romà company de Tiberi
Viccionari
# Fernand Wambst

Fernand Wambst (Colombes, 26 de desembre de 1912 - Blois, 9 de setembre de 1969) va ser un ciclista francès. Estava especialitzat en el ciclisme en pista. Els seus germans Auguste i Georges també foren ciclistes.
Després de la seva carrera, es va convertir en entrenador i va participar en curses de mitja distància com a pilot de derny, en particular per a Eddy Merckx. Morí accidentalment durant una d'aquestes curses, al velòdrom de Blois, quan Marcel Reverdy, pilot de Jiri Daler, tocà la barana i provocà la caiguda de Merckx i Wambst, que morí a l’instant.

## Palmarès

* 1937
** 1r al Premi Goullet-Fogler (amb Émile Diot)
* 1938
** 1r als Sis dies d'Indianapolis (amb Henri Lepage)
* 1940
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Émile Diot)
* 1942
** 1r als Sis dies de Buenos Aires (amb Antonio Bertola)

## Referències

* ↑ Fernand Wambst trouve la mort au cours d'une réunion à Blois
* ↑ Friebe 2013, p. 120-123

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Capella del Via Crucis (Aldover)

La Capella del Via Crucis és una obra del municipi d'Aldover (Baix Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una capella de planta rectangular i una sola nau.
L'interior és format per una volta de canó, amb cornisa a l'arrancada dels dos paraments laterals. L'altar, ara buit, d'estil neoclàssic, presenta dos falses columnes d'estil corinti, planes, que suporten l'entaulament. Realitzat en material policromat en imitació de marbre jaspiat.
La façana presenta capcer a dues aigües, i sobre l'eix central, restes d'espadanya de maó. Té un petit buit circular i una porta d'arc de mig punt, ara cegat per adossar-hi una porta. Façana arrebossada i emblanquinada.
L'obra és de maçoneria ordinària, amb coberta de teula a dues vessants. Situada al darrere del cementiri, també s'hi accedeix per un antic via crucis format per sis carrers que van escalant el desnivell en ziga-zaga.

## Referències

* 1 2 3 4 «Capella del Via Crucis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Capella del Via Crucis». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Deute privat

El deute privat és el qual procedeix dels mercats financers, sobretot de la banca internacional.
En 1999 se situava en 1.189.248 milions de dòlars. El deute privat ha anat guanyant pes relatiu en els últims anys, sent el mateix, en 1999, el 57% del deute a llarg termini. En l'actualitat existeix una progressiva translació del deute privat de la banca als mercats financers, mitjançant la venda de deute extern en el mercat borsari. Així, en 1995 en els mercats financers havia bons de deute per valor de 133.000 milions de dòlars, xifra que representava el 38% del deute privat.
# Chaudardes

Chaudardes és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 85 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chaudardes era de 85 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 12 eren parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 39 habitatges, 30 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 39 habitatges eren cases. Dels 30 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 4 tenien tres cambres, 11 en tenien quatre i 15 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chaudardes el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 8 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 12 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 57 persones, 44 eren actives i 13 eren inactives. De les 44 persones actives 41 estaven ocupades (22 homes i 19 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 13 persones inactives 2 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Chaudardes hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chaudardes a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chaudardes a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bakhtiar

Bakhtiar o Bakhtiyar és el nom dels següents personatges:
* Izz al-Dawla Bakhtiar, sultà buwàyhida
* Bakhtiar o bakhtiari, membre del grup ètnic dels Bakhtiaris
* Shapur Bakhtiar, darrer primer ministre del xa Reza Pahlevi
# Bosc Sectorial de Font-rabiosa

El Bosc Sectorial de Font-rabiosa (en francès, oficialment, Forêt Sectionale de Fontrabiouse) és un bosc del terme comunal de Font-rabiosa, de la comarca del Capcir, a la Catalunya del Nord.
Aquest bosc, de 3,96 km² d'extensió, està situat a la zona central i septentrional de la comuna, en una llarga llenca que des del costat sud-oest del nucli urbà del poble de Font-rabiosa s'estén cap al nord-oest.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per la comuna de Font-rabiosa, atès que la propietat del bosc és de la comuna. Té el codi identificador de l'ONF F16243S.

## Referències

* ↑ El Bosc Sectorial de Font-rabiosa en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «68 - Font-rabiosa». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Font-rabiosa». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Busseto

Busseto és un poble de 7.000 habitants a la província de Parma, a l'Emilia-Romagna al nord d'Itàlia.
Deu la seva celebritat principalment a haver estat la llar del compositor Giuseppe Verdi des de 1824. El 1976, el director Bernardo Bertolucci hi va filmar la saga Novecento. És la seu de carnestoltes de renom.

## Personalitats de Busseto

* Ireneo Affò, religiós franciscà
* Margherita Barezzi, esposa de Giuseppe Verdi
* Carlo Bergonzi, tenor
* Umberto Brindani, periodista
* Vincenzo Campi, pintor
* Carlo Caffarra, cardenal
* Giovannino Guareschi, escriptor
* Gioacchino Levi, pintor
* Tarquinio Merula, compositor
* Alberto Pasini, pintor
* Giuseppe Piroli, polític
* Lucca Pisaroni, sota-baríton
* Lli Rizzi, periodista
* Giuseppe Verdi, compositor
* Gino Nastrucci, director d'orquestra i violinista
# Claude Bolling

Claude Bolling (Canes, 10 d'abril de 1930 - Saint-Cloud, 29 de desembre de 2020) fou un pianista francès, compositor, arranjador i, en algunes ocasions, actor.
Estudià al Conservatoire de Nice, després a París. Fou un nen prodigi: als 14 anys ja tocava jazz professionalment, amb Lionel Hampton, Roy Eldridge i Kenny Clarke.
Va compondre obres per a més de cent pel·lícules, la majoria d'elles franceses, entre elles, un documental quant al Festival de Cinema de Canes, la pel·lícula Borsalino (1970) i California Suite (1979).
Bolling també és conegut per una sèrie de col·laboracions amb intèrprets de música clàssica. La seua "Suite per a Flauta i Piano Trio Jazz" amb Jean-Pierre Rampal, una intel·ligent i encisadora combinació de l'elegància barroca amb el swing modern, ha sigut una de les obres més venudes durant anys, i fou seguida per altres treballs semblants. Fou particularment popular als Estats Units, i fou un èxit inclús fins dos anys després del seu llançament.
Després del seu treball amb Rampal, Bolling treballà amb músics de distints gèneres, entre ells Alexandre Lagoya, Pinchas Zukerman, Maurice André i Yo-Yo Ma. També participà en tributs a Lionel Hampton, Duke Ellington, Stéphane Grappelli, Django Reinhardt i Oscar Peterson.

## Obres

* Claude Bolling Plays Duke Ellington (1959)
* Cat Anderson, Claude Bolling And Co. (1965)
* Original Ragtime (1966)
* Original Boogie Woogie (1968)
* Original Piano Blues (1969)
* Original Jazz Classics (1970)
* Original Piano Greats (1972)
* Swing Session (1973)
* Jazz Party (1975)
* Suite for Violin and Jazz Piano (1975)
* With the Help of My Friends (1975)
* Keep Swingin' Volume 4 (1975)
* Suite for Flute and Jazz Piano (1975)
* Hot Sounds (1976)
* Concerto for Guitar and Jazz Piano Trio (1975)
* Concerto for Violin and Jazz Piano Trio (1977)
* Jazz Gala 79 (1979)
* Just For Fun (1980)
* Picnic Suite (1980)
* Toot Suite (1981)
* Claude Bolling (1981)
* Suite for Chamber Orchestra and Jazz Piano Trio (1983)
* Suite for Cello and Jazz Piano Trio (1984)
* Jazz a la Francaise (1984)
* Live at the Meridien (1985)
* Suite No. 2 for Flute and Jazz Piano Trio (1987)
* Nuances (1988)
* Sonatas for Two Pianos (1989)
* Cross Over U.S.A. (1993)
* Enchanting Versailles - Strictly Classical (1994)
* A Drum is a Woman (1997)
* Tribute To The Piano Greats (2003).

## Vegeu també

* Hasards ou coïncidences.

## Referències

* ↑ The international who's who 1991-92. Europa Publ., 1991. ISBN 0946653704.
# Florencita-(La)

La florencita-(La) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la plumbogummita. Rep el nom per la seva relació amb florencita (ara florencita-(Ce)). L'arrel del nom és en honor del doctor William Florence (1864-1942), qui va fer un examen químic preliminar de l'espècie. El sufix "-(La)" es va afegir el 1987 en al·lusió al lantani, sent la terra rara dominant en la composició.

## Característiques

La florencita-(La) és un fosfat de fórmula química LaAl₃(PO₄)₂(OH)₆. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la florencita-(La) pertany a «08.BL: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: beudantita, corkita, hidalgoïta, hinsdalita, kemmlitzita, svanbergita, woodhouseïta, gal·lobeudantita, arsenogoyazita, arsenogorceixita, arsenocrandal·lita, benauita, crandal·lita, dussertita, eylettersita, gorceixita, goyazita, kintoreïta, philipsbornita, plumbogummita, segnitita, springcreekita, arsenoflorencita-(La), arsenoflorencita-(Nd), arsenoflorencita-(Ce), florencita-(Ce), florencita-(Nd), waylandita, zaïrita, arsenowaylandita, graulichita-(Ce), florencita-(Sm), viitaniemiïta i pattersonita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Shituru, situada a la localitat de Likasi, dins el districte de Kambove (Província d'Alt Katanga, República Democràtica del Congo). També ha estat descrita al Brasil, Xile, Àustria, Anglaterra, Alemanya, la República Txeca, el Gabon i Austràlia.

## Referències

* ↑ «Florencite-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 desembre 2019].