OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de museus de Letònia

Llista de museus de Letònia no exhaustiva.

## Riga

* Museu Memorial Andrejs Upīts
* Arsenāls – Museu de Belles Arts
* Museu Memorial Krišjānis Barons
* Museu Etnogràfic a l'aire lliure de Riga
* Museu Letó d'Arquitectura
* Museu d'Arts Decoratives i Disseny de Letònia
* Museu Letó d'Art Estranger
* Museu Nacional d'Història de Letònia
* Museu d'Història Natural de Letònia
* Museu Letó de la Farmàcia
* Museu Letó de la Fotografia
* Museu Letó del Ferrocarril
* Museu d'Art Nacional de Letònia
* Museu de la Guerra de Letònia
* Museu de Barricades de 1991
* Museu de la Televisió Letona
* Museu d'Història i Navegació de Riga
* Museu de l'Ocupació de Letònia
* Museu «Jueus a Letònia»
* Museu del Front Popular
* Museu Memorial Ojars Vacietis
* Museu Pauls Stradins per la Història de la Medicina
* Museu d'Aviació de Riga
* Museu del Cinema de Riga
* Museu del Motor de Riga
* Museu de Porcellana de Riga

## Altres ciutats

* Museu de la Bíblia d'Alūksne
* Andrejs Pumpurs Museum Lielvarde
* Museu de Liepāja
* Museu de Tukums (tukumamuzejs.lv www.imuseum.lv Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.)
* Turaida Museum Reserve(turaida-muzejs.lv)

## Referències

* ↑ lnmm.lv
* ↑ muzejs.lv
* ↑ archmuseum.lv
* ↑ «imuseum.lv». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ dlmm.lv
* ↑ amm.lv
* ↑ history-museum.lv
* ↑ «imuseum.lv». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ www.dabasmuzejs.gov.lv
* ↑ «mvm.lv». Arxivat de l'original el 2011-07-22. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ fotomuzejs.lv
* ↑ railwaymuseum.lv
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-04-09. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ karamuzejs.lv
* ↑ barikades.lv
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-10-07. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ «ltg.lv/vaciesa.muzejs». Arxivat de l'original el 2012-12-26. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ mvm.lv
* ↑ aviamuseum.org
* ↑ «nfc.lv». Arxivat de l'original el 2012-03-17. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-06-15. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ porcelanamuzejs.lv/

## Vegeu també

* Cultura de Letònia
* Biblioteca Nacional de Letònia

## Enllaços externs

* «Museum in Latvia» (en anglès). Vietas Guide of Latvia. [Consulta: 17 abril 2015].
# Norman Pogson

Asteroides descoberts : 8 :
| (42) Isis | 23 de maig de 1856 |
| (43) Ariadne | 15 d'abril de 1857 |
| (46) Hestia | 16 d'agost de 1857 |
| (67) Asia | 17 d'abril de 1861 |
| (80) Sappho | 2 de maig de 1864 |
| (87) Sylvia | 16 de maig de 1866 |
| (107) Camilla | 17 de novembre de 1868 |
| (245) Vera | 6 de febrer de 1885 |
Norman Robert Pogson (Nottingham, 23 de març de 1829 - Chennai, 23 de juny de 1891), va ser un astrònom britànic.

## Biografia

Als 18 anys Pogson ja havia calculat les òrbites de dos estels. L'any 1851 va començar a treballar com a ajudant a l'Observatori Radcliffe d'Oxford i l'any 1860 es va traslladar a Madràs (Índia) on va exercir el càrrec d'astrònom del govern i va dirigir l'Observatori de Madràs fins a la seva mort. Al llarg de la seva carrera va descobrir vuit asteroides i 21 estels variables.
La seva major contribució a l'astronomia va ser observar que en el sistema d'expressar la magnitud aparent dels estels proposat per Hiparc de Nicea, els estels de primera magnitud són al voltant de cent vegades més brillants que els de sisena magnitud. L'any 1856 va proposar adoptar aquest sistema en el qual cada decrement en l'escala de magnitud aparent representa un descens de la lluentor igual a l'arrel cinquena de 100 (≈ 2.512), constant denominada raó de Pogson:
La magnitud aparent dels estels està donada per la següent fórmula:
    m$_1$ - m₂ = -2.5 log$_{10}$ (L$_1$ / L₂)
on m és la magnitud aparent i L és la lluminositat, per als estels 1 i 2.
En el seu honor es van nomenar l'asteroide (1830) Pogson i un cràter de la Lluna.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Pogson, Norman Robert». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 339. ISBN 8429270043.
# Maria Llopis

Maria Llopis (València, 1975) és una artista, escriptora i activista feminista. Va estudiar Belles Arts a la Universitat Politècnica de València i un màster d'Animació Audiovisual a la Universitat Autònoma de Barcelona. La seva obra se centra en la sexualitat com a força de creació i de subversió.

## Trajectòria

Llopis va participar del moviment postporno, una experiència que ha explicat al llibre El postporno era eso (2010). Des de fa uns anys, s'ha dedicat també a la teoria i la pràctica de la maternitat, per tal de deslligar-la de la visió patriarcal que en fa una eina d'opressió de les dones. Al seu llibre Maternidades subversivas (2015), així com en tallers, vídeos i altres produccions artístiques, proposa diferents models alternatius: maternitat sexualitzada, deslligada de la família tradicional, trans, queer, etc.
El vídeo La bestia (2005) parodia l'animalització del cos i la sexualitat de les dones, assimilades tradicionalment a la natura salvatge que, com a tal, ha de ser domesticada. El strip-tease de mi abuela (2006) aborda de manera poètica i tendra una temàtica poc freqüent com és la sexualitat de les dones grans.

## Referències

* ↑ «Maria Llopis i Alba Sotorra». Ràdio 4, 13-06-2019. [Consulta: 4 gener 2020].
* ↑ «María Llopis: El Postporno era eso», 22-07-2010. [Consulta: 4 gener 2020].
* ↑ Bara Palma, Clara. «Escriure i llegir les mares». Directa, 10-12-2019. [Consulta: 4 gener 2020].
* ↑ G. Palomo, Alberto «El poder sexual de la maternidad». El País [Madrid], 21-12-2015. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «FEMINISMES! Exposicions». CCCB, 2019. [Consulta: 20 desembre 2019].
# Joan Roderic Roís de Corella

Descendent de Pere Roís de Corella, Don Antoni Acorella e Iñego de Corella.
Va tindre el carrec de Jurat en el Estament dels Generosos en 1341, Jurat del Consell municipal en 1344 i justicia criminal de la ciutat de València en 1346.
Partidari de la Unió participà en la batalla de Mislata, Bétera, Almuçafes, Ocaive, Pedreguer (1347), lluita entre la Unió de nobles contra la reialesa d'Aragó en temps de Pere IV. Finalment va ser ajusticiat i condemnat a la pena de mort en 1348. Li imputaren ser "Gran cap de la Unió".
Després de la pena de mort, les seues possessions van ser assignades a Berenguer d'Abellà, entre elles també Mililla, Neclas i Gata-(Gorgo).
L'Olocaive, Pedreguer, Rafal, Montroi, Canyelles, Benicau i Aguilar, va ser venuda a Mateu Mercer

## Referències

* ↑ Decada primera de la historia de la insigne, y coronada ciuidad y reyno de Valencia. Por el licenciado Gaspar Escolano ... Primera segunda! parte ...Contiene esta decada curiosas generalidades de Espana, y la historia de Valencia .. (en castellà), 1611.
# Lleó V

Lleó V és el nom dels següents personatges:
* Lleó V l'Armeni (775 – 820), emperador romà d'Orient entre 813 i 820
* Lleó V d'Armènia Menor (1309 – 1341), rei d'Armènia Menor
* Papa Lleó V (Ardea, ? – Roma, 903), papa de l'Església Catòlica el 903
# Nebre (metge)

Nebre (grec antic: Νεβρός, llatí: Nebrus) fou el tretzè descendent d'Asclepi, fill de Sostrat III i pare de Gnosídic i Cris.
Va viure al segle vii aC i segle vi aC, i era nadiu de l'illa de Cos. Fou el metge més cèlebre del seu temps. En l'anomenada guerra de Crissa es va unir als amfictionis, i es diu que va enverinar l'aigua que es bevia a la ciutat, segons Pausànias, per ordre de Soló (591 aC).

## Referències

* ↑ Nebrus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1148
# Hijōsen no Onna

Dragnet Girl (非常線の女, Hijōsen no Onna) és una pel·lícula japonesa de gàngsters de 1933 dirigida per Yasujirō Ozu. Escrita per Tadao Ikeda, la pel·lícula explica la història d'un gàngster i la seva promesa que troben la redempció a través de les accions d'una nena innocent i el seu germà no tan innocent.
La pel·lícula va ser presentada en diversos llocs de Escòcia en 2014, com a part del Festival de Hipòdrom de Silent Cinema, amb acompanyament musical en viu de Jane Gardner (piano), Roddy Long (violí) i Hazel Morrison (percussió). Aquesta nova partitura també va ser composta per Jane Gardner.

## Argument

Tokiko (Kinuyo Tanaka) és una mecanògrafa i la promesa d'un petit gàngster, Joji (Joji Oka). Un estudiant, Hiroshi (Kōji Mitsui), s'uneix a la colla. Quan Joji comença a caure rendit als peus de la germana d'Hiroshi, Kazuko (Sumiko Mizukubo), Tokiko decideix espantar al seu rival. No obstant això, Tokiko agafa gust a Kazuko i decideix canviar. Joji abandona a Tokiko, però aviat torna i ho convenç que abandoni la seva vida de crim.
Mentrestant, Hiroshi ha robat diners de la botiga on treballa la seva germana. Joji i Tokiko roben al cap de Tokiko i li donen els diners a Hiroshi perquè pugui tornar els diners que va robar.
Perseguit per la policia, Tokiko suplica a Joji que es rendeixi. Quan es nega, li disparen. Els agents de policia s'apropen mentre la parella s'abraça.

## Vídeo domèstic

El 18 de març de 2013, el British Film Institute va llançar la pel·lícula al DVD de la Regió 2 com a part de la col·lecció The Gangster Films, juntament amb Walk Cheerfully (1930), That Night 's Wife(1930) i el fragment supervivent de A Straightforward Boy (1929).
The Criterion Collection va llançar la pel·lícula per a la Regió 1 el 21 d'abril de 2015, juntament amb les obres d'Ozu Walk Cheerfully i That Night's Wife, com a part d'un boxset de DVD a través de la seva sèrie de recopilació de clàssics Eclipse.

## Repartiment

* Kinuyo Tanaka com Tokiko
* Joji Oka com Joji
* Sumiko Mizukubo com Kazuko
* Hideo Mitsui com Hiroshi
* Yumeko Aizome com Misako
* Yoshio Takayama com Senko
* Koji Kaga com Misawa
* Yasuo Nanjo com Okazaki, el fill del president
* Chishū Ryū com un policia

## Referències

* ↑ «Una mujer fuera de la ley (Mujeres y golfos)». FilmAffinity. [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ «Hippodrome Festival of Silent Cinema on Tour». Falkirk Community Trust, 21-05-2014.
* ↑ Bordwell, David. Ozu and the Poetics of Cinema. Princeton, New Jersey: Princeton University Press, 1988, p. 244. ISBN 0-85170-158-2.
* ↑ «DVD & Blu-ray». BFI. [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ «Eclipse Series 42: Silent Ozu—Three Crime Dramas». The Criterion Collection. [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ «Dragnet Girl (1933)». The Criterion Collection. [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ «Eclipse Series 42: Silent Ozu — Three Crime Dramas DVD». Blu-ray.com. [Consulta: 28 novembre 2016].
# Interferó alfa 2b

Interferon alfa 2b és un medicament antiviral originalment descobert al laboratori de Charles Weissmann a la Universitat de Zurich, desenvolupat en Biogen, i en última instància, comercialitzat per Schering-Plough amb el nom comercial de Intron-A. S'ha utilitzat per a una àmplia gamma d'indicacions, incloent les infeccions virals i càncers.
Aquest medicament ha sigut aprovat a tot el món per al tractament de l'hepatitis C crònica, hepatitis B crònica, la leucèmia de cèl·lules piloses, leucèmia mieloide crònica, mieloma múltiple, limfoma, tumor carcinoide i el melanoma maligne.

## Referències

* ↑ Dmitrij I. Bairamashvili1 and Mikhail L. Rabinovich2* «Russia through the prism of the world biopharmaceutical market». Biotechnol. J, 2, 2007. Arxivat de l'original el 2012-02-24 [Consulta: 21 desembre 2013].

## Vegeu també

* Interferó

## Enllaços externs

* Product website Arxivat 2008-07-08 a Wayback Machine.
* Intron-A Summary of Product Characteristics Arxivat 2009-11-07 a Wayback Machine.
* Nagata S, Taira H, Hall A, et al. «Synthesis in E. coli of a polypeptide with human leukocyte interferon activity». Nature, 284, 5754, Mar 1980, pàg. 316–20. DOI: 10.1038/284316a0. PMID: 6987533.
# Osian (ciutat)

Osian (Osiyan) és una població de l'Índia al districte de Jodhpur al Rajasthan, a 26° 43′ 34″ N, 72° 54′ 36″ E﻿ / ﻿26.726°N,72.91°E﻿ / 26.726; 72.91. Consta al cens del 2001 amb una població de 10.147 habitants.
És notable per diversos temples jains i bramànics datats entre el segle VIII i el XI. Fou centre religiós durant la dinastia Gurjara-Pratihara. D'entre les 18 capelles destaquen el Surya o temple del sol, el temple de Kali, el temple Sachya Mata, i el temple jainista de Mahavira (construït el 783 pel rei pratihara Vatsa Raja). La ciutat se centre de peregrinació jainista. Fou convertida a aquesta religió per Acharya Ratnaprabhasuriji que va impressionar al poble pels seus poders considerats sobrenaturals.
Fou capital d'una thikana feudataria de Jodhpur. Vegeu Osian

## Referències

* Osian Arxivat 2009-04-10 a Wayback Machine.
# Maria Llompart Pons

Maria Llompart Pons (Begues, Baix Llobregat, 19 d'octubre de 2000) és una futbolista catalana.
Migcampista, es formà en les categories inferiors del Futbol Club Barcelona. La temporada de 2016-17 fitxà pel Reial Club Deportiu Espanyol amb el qual debutà amb el primer equip a la Primera Divisió. Després de tres temporades, jugà al Futbol Club Llevant Les Planes (2019-20) de la Primera Nacional i, posteriorment, a la Sociedad Deportiva Eibar (2020-22). L'estiu de 2022 fitxà pel Vila-real Club de Futbol. Ha sigut internacional amb la selecció espanyola en categories de formació. Es proclamà campiona d'Europa sub-19 (2018), on feu el gol de la victòria a la final del torneig.

## Referències

* 1 2 Domínguez, Nagore. «Cuando María Llompart tocó fondo: “Estuve a punto de dejar el fútbol, pero apareció el Levante Las Planas”» (en castellà). Relevo, 30-05-2023. [Consulta: 26 juny 2024].
* ↑ Orenes, David. «María Llompart, o cómo volver con más fuerza» (en castellà). Sphera Sports, 24-03-2021. [Consulta: 26 juny 2024].
* ↑ Roca, Juanfran. «María Llompart, ex del Eibar, cuarto fichaje para el Villarreal Femenino» (en castellà). El Periódico Mediterráneo, 08-07-2022. [Consulta: 26 juny 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Maria Llompart Pons - Vila-real CF
* Fitxa de Maria Llompart Pons - Txapeldunak
# Lleó Roig Luxemburguès

Lleó Roig Luxemburguès en luxemburguès:Lëtzeburger Ro'de Lé'w) o LRL va ser un dels més famosos grups de la Resistència luxemburguesa durant la Segona Guerra Mundial. Va ser fundat a l'octubre de 1941 a Hautcharage i va estar actiu durant la Segona Guerra Mundial, especialment al sud, oest i centre del país. Al març de 1944, l'LRL es va convertir en un dels fundadors de la Unio'n.
Les principals activitats de l'LRL eren per amagar la gent de la policia alemanya i portar-los fora de perill a França. L'LRL també va distribuir volants patriòtics per encoratjar la població de Luxemburg a continuar la resistència contra els alemanys.
Un dels amagatalls més famosos de l'LRL va ser el Bunker Hondsbësch a Niederkorn, 122 nois de Luxemburg que es van negar a servir al Wehrmacht alemany i d'altres refugiats polítics van sobreviure a la guerra amagats allà.

## Referències

* ↑ Dostert, Paul. «La résistance luxembourgeoise (1940-1944)» (PDF) (en francès) pp.12-13. onsstad.lu, 2002. [Consulta: 5 novembre 2015].
* ↑ Pauly, Michel. «La Resistance démythifiée» (PDF) (en francès) p.46. forum (77), 1985. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 5 novembre 2015].
# Notre musique

Notre musique és una pel·lícula francesa dirigida per Jean-Luc Godard estrenada el 2004.

## Argument

Aquesta pel·lícula es compon de tres parts de longituds desiguals : «Regne 1 - Infern» és composta de diverses imatges de guerra, sense ordre cronològic ni històric. Les imatges són procedents de documentals, de documents de propaganda dels exèrcits o agafades de pel·lícules de ficció. Cap so original, tot i que s'ha agafat música i algunes frases. Aquestes seqüències molt curtes resumeixen les diferents maneres de dominar, de matar o de morir. «Regne 2 - Purgatori » és la part més llarga. Desenvolupada a la ciutat de Sarajevo a l'època actual, amb ocasió de les Trobades Europees del Llibre. Es tracta de conferències o de senzilles converses a propòsit de la necessitat de la poesia, de la imatge d'un mateix i de l'altre, de Palestina i d'Israel, dels indis d'Amèrica, i tant de persones reals com de personatges imaginaris. Una visita al pont de Mostar, en reconstrucció, simbolitza l'intercanvi entre culpabilitat i perdó. Godard mateix ens lliura una magistral lliçó de descodificació de les imatges, ensenyant-nos com dues imatges semblants poden ser llegides de maneres radicalment oposades en funció del mite que pot existir al darrere. «Regne 3 - Paradis » ens mostra una jove que, havent-se sacrificat per la pau a Israel, troba la seva recompensa a la vora d'un llac idíl·lic, però estretament vigilat. Godard ens deixa anar aquesta terrible advertència: «Els carrers del Paradís són guardats pels Marines dels Estats Units d'Amèrica»
La pel·lícula utilitza com a banda sonora música de la compositora estatunidenca Meredith Monk.

## Crítica

Aquesta pel·lícula, presentada fora de competició al Festival de Canes 2004, empeny l'espectador a reflexionar.
Godard s'adreça a la nostra intel·ligència i intenta trobar les arrels comunes de totes les guerres. Ret homenatge a través dels llibres i d'una biblioteca desolada al Fahrenheit 451, de François Truffaut.

## Repartiment

* Sarah Adler: Judith Lerner
* Nade Dieu: Olga Brodsky
* Rony Kramer: Ramos Garcia
* Jean-Christophe Bouvet: C. Maillard
* George Aguilar: l'indi
* Leticia Gutiérrez: l'índia
* Simon Eine: Olivier Naville
i en els seus propis papers :
* Jean-Luc Godard
* Juan Goytisolo
* Mahmoud Darwich
* Jean-Paul Curnier
* Pierre Bergounioux
* Gilles Pecqueux

## Premis

* Premi FIPRESCI al Festival Internacional de cinema de Sant Sebastià 2004 per Jean-Luc Godard.

## Referències

* ↑ «Notre musique». The New York Times.
# Laia Manresa Casals

Laia Manresa Casals (Barcelona, 1973) és una guionista i periodista catalana.

## Biografia

Llicenciada en Periodisme i Màster d’Escriptura de Guions per a la Televisió i el Cinema a la Universitat Autònoma de Barcelona, l'any 2000 començà a treballar amb el cineasta Joaquim Jordà i escriví amb ell els guions de les seves darreres pel·lícules: De nens (2003), Veinte años no es nada (2004) i Més enllà del mirall (2006).
L'any 2010 s'estrenà com a directora amb la pel·lícula documental Morir de día i a partir de llavors combinà els guions amb la realització audiovisual, especialment en l'àmbit documental. Alguns títols són: Tan petita (2012), La Muntanya (2015), Loba (Catherine Béchard, 2015) o Idrissa, crónica d’una mort qualsevol (Xavi Artigas i Xapo Ortega, 2018). També treballà com a script editor i assessora creativa de guió: En femme (Alba Barbé, 2017), City for sale (Laura Álvarez, 2018), Viaje interior (Glòria Matamala, 2019), Oso (Amanda Sans Plantling, 2020), Pa’trás ni pá tomar impulso (Lupe Pérez, 2021).
Des de l'any 2013, és professora associada del grau de Comunicació Audiovisual de la Universitat de Barcelona, on imparteix l'assignatura Guió i Fonaments d’Escriptura de Guió. Ha estat tutora de documental del progama Acció Viver de Dones Visuals en les seves tres edicions.

## Referències

* 1 2 3 Dossier del Laboratori Feminista de Creació Documental. La Bonne, 2021. Arxivat 2021-12-13 a Wayback Machine.
# Helena López Vives

Helena López Vives (Barcelona, 27 de febrer de 1996) és una jugadora de bàsquet catalana professional. Mesura 1,66 m. d'alçària i juga en la posició d'escorta.
Va començar a jugar a bàsquet en l'etapa de minibàsquet, amb 10 anys, al CB Sant Adrià. Al club santadrianenc ha passat per totes les categories del club. L'any 2014, any en què es va proclamar campiona d'Espanya Júnior, va ser l'any en què va debutar a la Lliga Femenina 2. L'estiu de 2017 va assolir l'ascens a la Lliga Femenina 1 amb l'equip santadrianenc. Després de dues temporades a la màxima categoria en jugarà dues més a Lliga Femenina 2 també amb l'Snatt's Sant Adria, per fitxar l'estiu de 2021 amb l'Embutidos Pajariel Bembibre PDM de la Lliga Femenina. L'estiu de 2023 fitxa pel Club Joventut Badalona de la Lliga Femenina Challenge, assolint l'ascens aquella mateixa temporada novament a la màxima categoria del bàsquet nacional.

## Referències

* ↑ «Helena López renueva por el Snatt's Sant Adria» (en castellà). FEB, 26-07-2017 [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ Gozalbo, Àlex «Del mini al sènior: una vida al Femení Sant Adrià». Diari Ara, 25-09-2017 [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «Helena López, una líder que se enfrenta a “un reto” en el Embutidos Pajariel Bembibre». FEB - LF Endesa, 27-05-2021 [Consulta: 20 juliol 2024].
# Introducció i polonesa brillant (Chopin)

La Introducció i Polonesa brillant, en do major, op. 3, és una composició per a violoncel i piano de Frédéric Chopin. És una de les primeres composicions que es van publicar de Chopin.
La Polonesa va ser composta entre el 20 i el 28 d'octubre de 1829, durant una visita a la finca d'Antoni Radziwiłł a Antonin. En una carta d'un amic de Chopin, Tytus Woyciechowski, Chopin va indicar que el volia perquè fes pràctica la Princesa Wanda, la filla del príncep Antoni. La introducció va ser escrita l'abril de 1830. La peça fou publicada el 1831 i dedicada al violoncel·lista austríac Joseph Merk. En una carta, Chopin va escriure "Dijous hi va haver una vetllada a Fuchs, quan Limmer va presentar algunes de les seves pròpies composicions per a quatre violoncels. Merk, com sempre, els feia més bonics del que realment eren gràcies a la seva forma de tocar, tan plena d'ànima. Ell és l'únic violoncel·lista que jo realment respecto".
Jean Françaix va orquestrar l'obra el 1951 en col·laboració amb Maurice Gendron. La partitura ha estat publicada per Schott Music.

## Referències

* ↑ "Introducció i Polonesa brillant, en do major, op. 3". hyperion. Retrieved on 2009-05-30
* ↑ Ashton Jonson, A Handbook to Chopin's Works, p. 5

## Enllaços externs

* Introducció i Polonesa brillant interpretada per Martha Argerich
* Partitura de la Introducció i Polonesa brillant a IMSLP
# Paz Estevan de Heriz

Paz Estevan de Heriz (Barcelona, 15 de setembre de 1970) és una jugadora de rugbi catalana, ja retirada.
Formada al CE INEF Barcelona, debutà a la màxima competició el 1990. A partir de 1995, jugà amb el RC l'Hospitalet, amb el qual aconseguí dos Campionats d'Espanya. L'any 2000 va fitxar per la UE Santboiana, retirant-se cinc anys més tard. Fou internacional amb la selecció espanyola en quaranta-dues ocasions, destacant la victòria al Campionat d'Europa de 1995. També participà al Campionat del Món de rugbi de 1998 i 2002, i en diferents edicions del Torneig de les Sis Nacions. Entre d'altres distincions, va rebre la medalla de bronze de la Federació Espanyola de Rugbi l'any 2000.

## Palmarès
### Clubs

* 2 Campionat d'Espanya de Rugbi femení: 1996-97, 1997-98

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'or al Campionat d'Europa de rugbi femení: 1995
* 4 medalles d'argent al Campionat d'Europa de rugbi femení: 1996, 1999, 2000, 2001
* 1 medalla de bronze al Campionat d'Europa de rugbi femení: 1997

## Referències

* ↑ «Paz Estevan de Heriz». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Simon, Lluís. «Les pioneres a Europa». L'Esportiu, 18-09-2013. [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ «Recompensas honoríficas recibidas». Anuario Memoria 2013-2014. FER, 2014. [Consulta: 7 abril 2020].