OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas d'en Bruno

El Mas d'en Bruno, o Mas de Sant Bru, és un mas situat al municipi de Torroja del Priorat, a la comarca catalana del Priorat, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Conjunt d'edificis de paredat i maó, presidits per un cos principal, de planta aproximadament quadrada i cobert per una teulada a dues vessants. La façana és arrebossada. L'edifici principal té planta baixa, dos pisos i golfes, amb una portalada dovellada sobre la qual figura un cor coronat per una creu i la data de 1797. Les obertures es concreten en balcons i finestres, en arc de mig punt les de les golfes. Els edificis auxiliars són adossats al principal, de planta baixa i golfes, destinats a cellers, graners i estables amb un tancat a la part posterior, descobert per a tancar-hi els ramats. Hi ha un edifici de construcció recent davant del principal destinat a la recria de pollastres.

## Història

Segurament l'edifici actual és continuació d'una construcció modesta anterior, ampliada arran de l'expansió demogràfica del segle xviii. Era habitat de forma permanent i tenia un cert interès per als dos municipis limítrofs de La Morera de Montsant i Torroja del Priorat, ja que fou objecte d'un plet entre ambdós el 1842, resolt per la Diputació Provincial a favor del darrer.
Fou objecte de modificacions en època indeterminada, amb el tancament de finestres, ampliació d'edificis, etc. i el mas restà deshabitat durant els darrers anys. Actualment, l'any 1985, s'ha construït un nou edifici per a la recria de pollastres i és habitat d'una forma més o menys permanent. La construcció de la carretera de Torroja a Scala Dei el 1979 ha estat decisiva per a una revaloració del mas, atès que hi passa pel costat.

## Referències

* 1 2 3 «Mas de Sant Bru». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Mas de Sant Bru». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Francesc Llonch i Cañameras

Francesc Llonch i Cañameras (Sabadell, 1878 - Doneztebe, Navarra, 1938) fou un empresari i polític sabadellenc, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Referències

Era fill de Joan Llonch i Sanmiquel i net de Feliu Llonch i Mates, fundadors del Vapor Llonch de Sabadell en 1875. A la mort del seu pare, el 1916, es va fer amo de l'empresa familiar. A les eleccions generals espanyoles de 1918 fou elegit diputat a les Corts Espanyoles pel districte de Sabadell com a candidat de la Lliga Regionalista. Fou president del Gremi de Fabricants de Sabadell, conseller-director del Banc de Sabadell (1919-1938), un dels fundadors i primer president de la Mútua Sabadellenca d'Accidents del Treball (1917), president de L'Electricitat, S.A., empresa constructora de maquinària elèctrica, i fundador de diverses empreses tèxtils. Com a conseller-director del Banc de Sabadell tingué un paper molt destacat en fer front a la important crisi del banc de l'any 1926, evitant que aquest presentés suspensió de pagaments amb les seves gestions a Madrid davant del president del Govern, del ministre d'Hisenda i del governador del Banc d'Espanya, avalant personalment el banc davant del Banc d'Espanya, per tal d'aconseguir una línia de redescompte.
Durant la guerra civil espanyola la seva empresa va ser col·lectivitzada i hagué de fugir de Sabadell. Primer es va exiliar a Suècia, després a Béjar, a la zona franquista, i finalment es va establir amb el seu fill Joan Llonch i Salas a Santesteban (Navarra), on va morir. Abans de morir però, el seu fill va rebre una denúncia contra els dos, per haver publicat diversos articles al Diari de Sabadell: “inspirados en un sentido de catalanidad tal que rayaba al separatismo”, i perquè havien facilitat diners a la Lliga per pagar propaganda electoral. No va ser fins al 1939 que va obtenir l'expedient de sobresegut gràcies a les gestions del cirurgià i polític Josep Maria Llonch Gambús, l’alcalde de Sabadell, metge i polític Esteve Maria Relat Coromines, i el cap local del Servicio de Información e Investigación de FET y de las JONS, l’industrial tèxtil i lligaire, Joaquim Taulé Coll.

## Referències

* ↑ Arxiu Històric de Sabadell (AHS). Fons Ricard Simó i Bach
* ↑ Vapor Llonch
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ La llarga travessia pel desert: la Lliga Regionalista de Sabadell (1931-1945)‘ (p. 181). Josep Lluís Martín Berbois. Fundació Bosch i Cardellach i Memorial Democràtic, 2017
# Las Varenas

Las Varenas (francès Varennes) és un municipi francès del departament de l'Alta Garona a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Familia Gang

Familia Gang és una pel·lícula mexicana del 2014 dirigida per Armando Casas del gènere comèdia i sàtira, escrita per Luis Ayhllón i protagonitzada per Giovanna Zacarías, Rafael Inclán, Elpidia Carrillo, Humberto Busto i Jorge Adrián Espíndola

## Sinopsi

Un polític policíac mexicà d'alt rang, decidit a muntar una escena televisiva on es captura i abat al criminal més buscat i famós del país, sobrenomenat El Coyote, per a això arriba a un acord amb la família del criminal, que es troba en llit en estat terminal, per a tal empresa encomanen al Topillero per a dur-la a terme, no obstant això els plans no es desenvolupen com deurien, portant la trama a una infinitat d'embolics còmics inspirats en fets de l'esdevenir de la vida política mexicana.

## Repartiment

* Rafael Inclán ... Topillero
* Elpidia Carrillo ... Dalia
* Giovanna Zacarías ... Alejandra
* Humberto Busto
* Raúl Adalid ... Mike
* Leonardo Alonso ... Azteca

## Recepció

Fou exhibida per primer cop al Festival Internacional de Cinema a Guadalajara el 25 de març de 2014. i fou estrenada a sales el 9 d'octubre de 2015. En la LVIII edició dels Premis Ariel fou nominada al premi als millors efectes especials.

## Referències

* ↑ «La Crítica; Familia Gang», 12-10-2015. [Consulta: 3 agost 2016].
* ↑ «Crítica Chilango; Familia Gang». [Consulta: 3 agost 2016].
* ↑ ; Sandra Rivera«"Familia Gang" se estrena en FICG29». [Consulta: 3 agost 2016].
* ↑ FESTIVAL INTERNACIONAL DE CINE EN GUADALAJARA: COMIENZA LA FUNCIÓN, magis.iteso.mx
* ↑ "La delgada línea amarilla" y "Gloria" lideran nominaciones a Ariel de México, La Vanguardia, 13 d'abril de 2016

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Jerpater

Jerpater (en rus: Жерпатер) és un poble (un khútor) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens rus del 2018 tenia 1 habitant. Pertany al districte d'Aleksàndrov Gai.

## Referències

* ↑ «Об образовании населенных пунктов в объединенном муниципальном образовании Александрово-Гайского района и о присвоении им наименований, Постановление Саратовской областной Думы от 13 ноября 2002 года №3-74». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2019-07-21. [Consulta: 21 juliol 2019].
# Ibn Abi-Tàhir Tayfur

Abu-l-Fadl Àhmad ibn Abi-Tàhir al-Marwazí (àrab: أبو الفضل أحمد بن أبي طاهر الماروزي, Abū l-Faḍl Aḥmad b. Abī Ṭāhir al-Mārwazī), més conegut pel làqab Ibn Tayfur (àrab: إبن طيفور, Ibn Ṭayfūr), (819 o 820-893) fou un historiador, lingüista, poeta i geògraf àrab.
La seva obra principal és una Història de Bagdad des de la seva fundació fins al califat d'al-Muhtadí, però de la que només se'n conserva una part.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn Abī Ṭāhir Ṭayfūr".
* C. E. Bosworth, "EBN ABĪ ṬĀHER ṬAYFŪR, ABU’L-FAŻL AḤMAD" a Encyclopaedia Iranica
# Mas d'en Comas

El mas d'en Comas està ubicat entre els termes de Santpedor i Sant Fruitós de Bages, essent una de les zones més fèrtils de la comarca del Bages per a la producció de cereals, antigament tota l'extensió del mas es dedicava al cultiu de la vinya.
És una construcció de planta irregular amb diferents cossos adossats: tines, coberts, corrals i estables. Els murs i parets són fets amb pedra. La casa principal està composta de baixos amb sostres de volta catalana i un gran celler, dos pisos destinats a habitatge i golfes. La casa encara conserva tres grans tines i la premsa. La coberta té un teulat a doble vessant. Al voltant de la casa hi ha diferents edificacions destinades a l'activitat agrícola i ramadera conformant un gran conjunt arquitectònic.
El mas es troba citat per primera vegada l'any 1641 amb el nom de "Manso Comas", el qual s'ha mantingut fins ara. El mas va ser un dels més importants del Pla de Bages, ja que, comptava amb la propietat del Mas Ridor de Santpedor i Mas Dalmau de Rajadell, tots dos amb gran superfície de terres cultivables i boscos.
# Frares Bertran, Capdebou i Ventayol

Frares Bertran, Capdebou i Ventayol foren màrtirs al Japó on morien devers l'any 1582. Varen néixer vers 1520 a Alcúdia (Mallorca).
Aquests tres frares alcudiencs entraren en 1537 al convent franciscà alcudienc fundat pel pare Joan Crespí pel Col·legi de missioners de Sant Francesc. Estudiaren teologia i llengües orientals i en finalitzar els seus estudis foren enviats a Orient.
Foren destinats al Japó on es dedicaren en cos i ànima per convertir als japonesos del sintoisme o budisme al catolicisme. Tingueren al principi, tractes amb els emperadors japonesos, ja que aquests i segons Ventayol: "Favorecióles en tal empresa los emperadores". Quan més endavant, moriren els emperadors que ajudaven als franciscans en la seva tasca de conversió, "(...) sus sucesores instigados por los sacerdotes paganos emprendieron contra los cristianos una persecución la más terrible, soemtiéndoles a torturas sanguinarias para obligarles a renegar de Cristo y no consiguiéndolo los degollaban o crucificaban para prolongar sus sufrimientos."
Foren assassinats pels japonesos vers l'any 1582. Foren reconeguts com a màrtirs de la cristiandad i a Alcúdia arribaren notícies de la seva mort. Els alcudiencs d'ença se'ls reconeix així: "Estos tres hijos de Alcúdia, son sin duda, los más ilustres, preclaros y sabios que honran a nuestra patria".

## Bibliografia

VENTAYOL SUAU, Pere - "Historia de Alcúdia" Tom II- 1982
# Gaspar Casal i Julián

Gaspar Casal i Julián (Girona, 31 de desembre de 1680 — Madrid, 1759) va ser un metge català. Format a La Alcarria (1713-15) i Oviedo (1717-1751), va traslladar-se posteriorment a Madrid, on va esdevenir metge del rei Ferran VI d'Espanya. És autor de Historia natural y médica del Principado de Asturias (1762, 1900, 1959) una obra clàssica, clau per conèixer la medicina i les formes de vida de l'època, on relatà la seva experiència i descriví per primer cop els símptomes de la pel·lagra.

## Hodonímia

El 9 de juny de 1961 s'aprovà en el ple municipal de l'Ajuntament de Girona posar el seu nom a un carrer que s'acabava d'obrir aquell mateix any, que es troba darrere la Casa de Cultura, entre la plaça de l'Hospital i el carrer de Fontanilles. Anteriorment, abans de la seva annexió a Girona, l'Ajuntament de Palau-sacosta havia aprovat en el ple del 4 d'agost de 1950 posar aquest nom al carrer que avui en dia es coneix com a carrer de la Universitat de Cervera, entre el carrer de Saragossa i el carrer de la Universitat de Montpeller.

## Referències

* ↑ «Gaspar Casal i Julián». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fabre i Fornaguera, Jaume «Tots els carrers de Girona: El carrer de Gaspar Casal». El Punt, 1717, 01-09-1984, pàg. 4 [Consulta: 15 setembre 2021].
* ↑ Alberch i Fugueras, Ramon «Tots els carrers de Girona: El carrer de la Universitat de Cervera». El Punt, 2543, 01-05-1987, pàg. 6 [Consulta: 15 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Galeria de metges catalans: 1000 biografies
# Lovozerita

La lovozerita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la zirsinalita-lovozerita. Rep el nom del districte de Lovozero, a Rússia, on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La lovozerita és un silicat de fórmula química Na₂Ca(Zr,Ti)(Si₆O₁₂)[(OH)₄O₂]·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lovozerita pertany a «09.CJ - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$ (sechser-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: bazzita, beril, indialita, stoppaniïta, cordierita, sekaninaïta, combeïta, imandrita, kazakovita, koashvita, tisinalita, zirsinalita, litvinskita, kapustinita, baratovita, katayamalita, aleksandrovita, dioptasa, kostylevita, petarasita, gerenita-(Y), odintsovita, mathewrogersita i pezzottaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al riu Upper Elmaraiok, al districte de Lovozero (óblast de Múrmansk, Rússia). També ha estat descrita en altres indrets de l'óblast de Múrmansk, aix com als Estats Units, el Canadà, Romania, Dinamarca i Suècia.

## Referències

* ↑ «Lovozerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 gener 2020].
# Manuel Parera i Penella

Manuel Parera i Penella, també conegut com a Parera I, (Barcelona, 7 d'octubre de 1907 - La Pobla de Lillet, 12 d'abril de 1975) fou un futbolista català dels anys 1920 i 1930.

## Trajectòria

Manuel Parera ingressà a l'equip infantil del FC Barcelona l'any 1923. Anà ascendint de categoria fins que la temporada 1926-27 debutà al primer equip en un partit de quarts de final de Copa d'Espanya en substitució del lesionat Vicenç Piera.
Té l'honor de ser el jugador en marcar el primer gol de la història del club a la lliga espanyola. Fou el dimarts 12 de febrer de 1929 a Santander davant el Racing. Jugà 62 partits de lliga en els quals marcà 15 gols. En total jugà 183 partits i marcà 47 gols al club. En el seu palmarès destaquen, a més de la lliga espanyola de l'any 1929, dues copes d'Espanya i sis Campionats de Catalunya.
En acabar l'any 1933, amb només 25 anys, va rebre la baixa del Barça i el gener de 1934 fitxà pel Centre d'Esports Sabadell, club amb el qual arribà a la final de la Copa d'Espanya l'any 1935, final que guanyà el Sevilla FC per 3 a 0. Posteriorment jugà al Girona FC i acabada al Guerra Civil espanyola al CF Badalona.
Jugà diversos cops amb la selecció de Catalunya, entre ells el partit que enfrontà la selecció amb el Bolton Wanderers el 20 de maig de 1929, amb motiu de la inauguració de l'estadi Olímpic de Montjuïc i que guanyà la selecció catalana per 4 a 0. Parera fou l'autor del quart gol.
El seu germà Ramon Parera també jugà al primer equip del FC Barcelona.

## Palmarès
### FC Barcelona

* Lliga espanyola: 1928-29
* Copa espanyola: 1926, 1928
* Campionat de Catalunya: 1926, 1927, 1928, 1930, 1931, 1932
* Copa de Campions: 1927-28
* Campionat Aragó-Catalunya-València: 1926
* Campionat Catalunya-Múrcia-València: 1927
* Campionat Aragó-Catalunya-País Basc: 1928

## Referències

* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* 1 2 «Manuel Parera, l'autor del primer gol a la Lliga del Barça». El Periódico de Catalunya, 12-02-1929. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Falleció Manuel Parera Penella». Mundo Deportivo, 13-04-1975. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 3 4 «Viejos recuerdos». Mundo Deportivo, 16-02-1975. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Fitxa a BDFutbol». bdfutbol.com. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 3 4 «El electricista que enchufó al Barça». La Vanguardia, 02-02-2009. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Bajas en el Barcelona». Mundo Deportivo, 31-12-1933. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Fútbol». La Vanguardia, 12-08-1934. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Como la selección de Cataluña...». Mundo Deportivo, 21-05-1929. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Después del partido». Mundo Deportivo, 21-05-1929. [Consulta: 7 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# La Masia (Vilajuïga)

La Masia és un edifici de Vilajuïga (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És dins del nucli urbà de Vilajuïga, formant cantonada entre la carretera de Sant Pere de Roda i el passatge de les Escoles, amb la façana orientada al pati del CEIP Santiago Ratés.
És un edifici aïllat amb jardí, de planta rectangular, format per tres crugies adossades, amb dos petits cossos més, a la façana posterior. A l'est presenta una terrassa al nivell del primer pis, amb l'accés principal a l'edifici des del carrer, al costat. Tant la crugia central com les dues laterals presenten les cobertes a un sol vessant de teula. L'edifici està distribuït en planta baixa, pis i golfes. Les obertures de la façana principal són rectangulars, sense cap element destacable. Al pis, damunt la porta principal, hi ha un balcó amb llosana geomètrica de cinc cares, amb balustrada a manera de barana. Destaca el coronament sinuós de mides força grans, de la part superior de la façana, amb el nom de la casa pintat damunt del parament. La façana est presenta una successió d'arcs de mig punt de mides diferents, que dona pas a la terrassa del pis. És probable que en origen, aquest espai fos una galeria, coberta posteriorment. Tant la terrassa com les obertures estan delimitades per una barana de gelosia ceràmica. A la planta baixa, la porta d'accés presenta un coronament a manera de guardapols, bastits amb lloses de pissarra desbastades. A la part posterior hi ha un petit cos adossat amb coberta a dues vessants, i un altre cos utilitzat com terrassa, amb balustrada i escales directes al jardí, des de la façana oest.
La construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc.

## Referències

* 1 2 3 «La Masia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Giovanna Garzoni

Giovanna Garzoni (Ascoli Piceno, 1600 - Roma, febrer 1670) va ser una pintora barroca italiana, especialitzada en natures mortes i miniatures.

## Biografia

Es va especialitzar en miniatures i pintures de petites dimensions, sovint sobre pergamí, destinades en general a clients aristocràtics. Amb un estil aparentment fràgil, les seves obres destaquen però pel seu virtuosisme, amb un grafisme nítid i un colorit de certa transparència i aire suggestiu. En general, les seves imatges se centraven en un o pocs objectes, mostrats en primer terme i amb fons plans, generalment de color clar.
La seva obra va gaudir d'un èxit notable, en una carrera itinerant amb diverses estades a Florència, Nàpols, Venècia, Torí i, finalment, Roma, on va ser admesa a l'Acadèmia de Sant Lluc, honor que poques dones gaudien en aquella època. Durant la seva vellesa a Roma va elaborar un quadern d'apunts i dibuixos de gran valor artístic.
Giovanna es va casar amb Tiberi Tinelli, també pintor, encara que el matrimoni es va dissoldre al cap de dos anys a causa del vot de castedat que havia efectuat la pintora.

## Galeria

* Natura morta amb bol de poncems (finals dels anys 1640), Getty Center, Los Angeles
* Natura morta amb meló en un plat, raïm i un cargol, Museo della Natura Morta, Poggio a Caiano
* Plat de cireres amb roses, beina i borinot fuster, Museo della Natura Morta, Poggio a Caiano
* Gosseta (c. 1684), Galleria Palatina, Florència
* Pintura de figues i escarabat
* Plat de figues
* Víctor Amadeu I de Savoia (1635)
* Cristina de França (1635)

## Referències

* ↑ «Giovanna Garzoni (Italian, 1600 - 1670) (Getty Museum)» (en anglès). [Consulta: 29 setembre 2019].
* 1 2 Battistini, Impelluso i Zuffi, 1999, p. 160.
# Luci Canuleu Dives

Luci Canuleu Dives (en llatí Lucius Canuleius Dives) ca ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Canuleia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser nomenat pretor l'any 171 aC i va rebre el govern d'Hispània i abans d'arribar al seu lloc diverses tribus d'Hispània van enviar delegats a Roma per queixar-se de l'avarícia i la insolència dels governadors romans.
Llavors Canuleu Dives va rebre l'encàrrec del senat de nomenar cinc recuperatores de rang senatorial per investigar els casos. Després de començada la investigació dos pretors que havien estat governadors van marxar a l'exili voluntàriament. Hi havia embolicats home d'alt rang i els acusadors foren subornats per retirar les queixes i Canuleu mateix va influir en què la cosa s'oblidés.
Tot seguit va reunir les seves tropes i es va dirigir a la seva província. Es donava el cas que els soldats romans que s'havien aparellat amb dones del país eren molt nombrosos i havien tingut uns quatre mil fills, els quals es van presentar al nou governador, només arribar, per demanar l'assignació d'una ciutat per establir-se; la petició, transmesa al senat, fou contestada delegant en Canuleu la decisió, i que si Canuleu els declarava lliures s'establirien a Carteia. Finalment els va ser reconeguda la seva condició i es van establir a aquesta ciutat on van formar una colònia amb el nom de Latina colonia Libertinorum.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLII, 28,31; XLIII, 2,3
# Feleches

Feleches és una parròquia del conceyu asturià de Siero. Té una població de 697 habitants (INE, 2008)

## Localització

Està situada a 7 km de La Pola Siero en direcció a Santander.
La parròquia està dividida per la carretera N-634 en dues parts, una al nord i una altra al sud.
El seu territori està separat de Lieres pel riu Nora, a més a més de comptar amb altres cursos fluvials com El Riucu i el Xelán.
Limita al nord amb la parròquia de Collao, al sud amb Trespando, a l'est amb Lieres i a l'oest amb Aramil. El poble de La Matuca està separat de la resta del poble per una línia de ferrocarril FEVE. Antigament es trobava a tocar del barri de Sanrriella que fou derruït per construir l'autovia E-70, que també obliga a canviar el curs del riu Nora.

## Pobles

| El Camín Los Corros Novalín La Cigüeta La Cuesta Felechín La Mata La Matuca Moldano | Nuste La Quintana Sanriella La Secá El Campu El Cantón La Casa Baxo El Casiillu La Casona | La Casuca El Cotayu La Ferrería El Fontán El Mure La Panerona El Pedreru El Picu La Portellona | El Portón La Quintana les Macarenes La Quintana la Secá La Quintana'l Sol La Quintana Tras El Rebollón El Serraeru Valdoria El Xelán |

## Església de Sant Tomàs

L'edifici ha sigut completament reconstruït en estil neogòtic. A l'interior s'observen voltes de nervis. De la primitiva fàbrica es conserva part del pòrtic on es pot veure alguns elements que poden considerar-se de l'estil gòtic flamíger. Són de destacar dos pinacles sobre els frontispici. Altres peces de noble talla són els capitells, fustes i bases.

## Referències

* ↑ «Expedient amb els topònims oficials de Siero». BOPA.
# Jesús el Just

* Per a altres significats, vegeu «Jesús (desambiguació)».
Jesús el Just (en grec Ιησούς χω λεγόμενος Ιουστος Iesous ho legomenos Ioustos) és un de diversos cristians jueus de l'església a Roma esmentats per l'apòstol Pau en les salutacions al final de Colossencs
| « | Us saluda Aristarc, el meu company de presó, i Marc, cosí de Bernabé: ja us han recomanat que l'acolliu bé quan vingui. Us saluda també Jesús, l'anomenat Just. Entre els jueus, aquests són els únics col·laboradors meus en la causa del Regne de Déu; per a mi han estat un consol. | » |
Generalment es pensa que Pau va escriure Colossencs mentre estava a la presó a Roma, probablement durant l'any 50. La resta de persones que cita Pau són Aristarc i Marc, cosí de Bernabé.
El nom de Jesús no era rar en l'època de Jesús de Natzaret, ja que era una forma del nom de l'Antic Testament Josuè (Yeshua ישוע). El nom extra "Just" probablement se li afegí per distingir-lo del seu Mestre, Jesucrist.
Jesús el Just no és mencionat en un passatge similar a Filèmon, mentre que Aristarc, Èpafres i Marc són esmentats novament de manera explícita per part de Pau.
| « | Et saluden Èpafres, company meu de presó en Jesucrist, Marc, Aristarc, Demes i Lluc, els meus col·laboradors. | » |

## Referències

* ↑ Wright, N.T.. Colossians & Philemon. Inter-Varsity Press, 1986, p. 157. ISBN 0-8028-0309-1.