OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carl Ludwig Blume

Charles Ludwig de Blume o Karl Ludwig von Blume (9 de juny de 1796, Braunschweig – 3 de febrer de 1862, Leiden) va ser un botànic i entomòleg alemany-neerlandès.
Passa la seva vida treballant a les Índies Orientals Neerlandeses i als Països Baixos on va ser director de l'herbari Rijksherbarium a Leiden.
Va fer estudis exhaustius de la flora del sud d'Àsia, particularment de Java. Des de 1823 a 1826 Blume va ser diputat director d'Agricultura al jardí botànic de la ciutat de Buitenzorg, actualment Bogor a l'illa de Java.
El botànic neerlandès Herman J. Lam va batejar la revista científica Blumea en honor seu.

## Publicacions

* –. Catalogus van eenige der merkwaardigste zoo in- als uitheemse gewassen, te vinden in 's Lands Plantentuin te Buitenzorg [Catàleg d'unes plantes exòtiques i endèmiques de Buitenzorg] (en neerlandès), 1823.
* –. Bijdragen tot de flora van Nederlandsch Indië… [Contribucions a la flora de les Índies neerlandeses] (en neerlandès), 1825-1827.
* –. Enumeratio plantarum Javae et insularum adjacentium minus cognitarum vel novarum ex herbariis Reinwardtii, Kuhlii, Hasseltii et Blumii [Llista de les plantes menys conegudes o noves de Java i de les illes adjacents, extretes dels herbaris de Reinwardt, Kuhl, Hasselt i Blum] (en llatí), 1827-1828.
* –; Fischer, Johannes B. Flora Javae nec non insularum adjacentium… (en llatí), 1828-1851.
* –. De novis quibusdam plantarum familiis expositio et olim jam expositarum enumeratio (en llatí), 1833.
* –. Rumphia, sive commentationes botanicae imprimis de plantis Indiae orientalis… (en llatí). 4 volum, 170 il·lustracions), 1835-1849.
* –. Museum botanicum Lugduno-Batavum… 1849-1857 (en llatí).
* –. Flora Javae et insularum adjacentium nova series (en llatí), 1858-1859.
* –. Collection des Orchidées les plus remarquables de l'Archipel Indien et du Japon [Col·lecció de les orquídies de l'arxipèlag Indià i el Japó] (en francès), 1858-1859.

## Referències

* ↑ Groll, Eckhard K. «Biografien der Entomologen der Welt».
* ↑ van Steenis, C.G.G.J. «Dedication to the memory of Carl Ludwig Blume» (en anglès). Flora Malesiana, Data incorrecta. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ Poppe, Guido T.; Poppe, Philippe. «Herman Johannes Lam» (en anglès). Shellers From the Past and Present. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a Carl Ludwig Blume
# Deca-

Deca (símbol da) és un prefix del Sistema Internacional que indica un factor de 10¹, o 10.
Adoptat el 1795, prové del grec δέκα (déka), que significa deu
Per exemple;
    1 decàmetre = 1 dam = 10 metres
    1 decagram = 1 dag = 10 grams
    1 decalitre = 1 dal = 10 litres
Viccionari
# EPIC Racing

EPIC Racing, és una escuderia radicada a Vitòria-Gasteiz es va fundar com a equip de carreres espanyol l'any 2011.Actualment està a les World Series by Renault a la Fórmula 2.0 i 3.0. Corren Alex Riberas i Florian Le Roux a la 2.0 i Albert Costa i Sten Pentus a la 3.5.

## Referències

* ↑ «Pilotos FR 2.0 Eurocup» (en castellà). EPIC Racing. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 12 gener 2012].
* ↑ «Pilotos FR 3.5 Series» (en castellà). EPIC Racing. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 12 gener 2012].

## Enllaços externs

* http://www.epicracing.es/ Arxivat 2013-08-21 a Wayback Machine.
# D'Este (cràter)

D'Este és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 21,6 km de diàmetre. Porta el nom d'Isabel d'Este (1474-1539), noble italiana, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «d'Este». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Casa Caramany (la Bisbal d'Empordà)

La Casa Caramany és és un edifici d'estil gòtico-renaixentista de la ciutat de la Bisbal d'Empordà. Està protegit com a bé cultural d'interès local.
Can Caramany havia estat propietat dels Almar, important família de mercaders bisbalencs des d'època medieval, que van ocupar aquest habitatge de manera permanent fins al segle xviii. Durant el segle XXI hi ha hagut habitatges i botigues llogades, i s'ha trobat a vegades amb un deteriorament considerable.
L'edifici de Can Caramany ocupa una finca que fa cantonada amb els carrers de la Riera i de Cavallers. Té adossat l'antic portal de muralla. Es tracta d'una construcció molt modificada, encara que conserva algunes elements remarcables, com les portes i finestres amb carreus regulars de pedra, i principalment les finestres del Carrer de la Riera, de tipologies diverses, sobretot gòtiques. La més interessant, però, és de tipologia renaixentista, allindanada, amb relleus als brancals, que simulen pilastres amb capitell corinti, entaulament amb la inscripció "Ave Maria", cornisa sobresortint i estilització de frontó. Per sota l'arrebossat de la planta baixa es poden observar encara les grans dovelles de pedra ben escairades que devien configurar una interessant porta d'accés.

## Referències

* 1 2 «Casa Caramany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Carlos Iturraspe Cuevas

Carlos Iturraspe Cuevas (Sant Sebastià, 10 de juny de 1910 - València, 10 d'agost de 1981) fou un futbolista basc de les dècades de 1930 i 1940 i posteriorment entrenador.

## Trajectòria

Començà a destacar a Madrid, on estudiava medicina, jugant als clubs Unión Sporting i Nacional. L'any 1933 fitxà pel València CF, club on passà la major part de la seva carrera durant 13 temporades, fins 1946. Amb el club del Túria guanyà dues lligues (1941-42 i 1943-44), una copa (1940-41) i arribà a quatre finals més. L'any 1938, en plena guerra, jugà amb el FC Barcelona a la Lliga Catalana, que guanyà el club blaugrana. Acabà la seva carrera al Llevant UE i CE Castelló.
Com a entrenador destacà durant les dècades de 1950 i 60, on entrenà a clubs com el Deportivo de La Coruña, València CF, Reial Betis o CD Málaga.

## Palmarès

* Lliga Catalana:
** 1938
* Copa espanyola:
** 1940-41
* Lliga espanyola:
** 1941-42 i 1943-44

## Referències

* 1 2 3 «Perfil jugador». ciberche.net. [Consulta: 7 maig 2016].
* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 4 «CARLOS ITURRASPE». somosche.com. Arxivat de l'original el 2016-08-07. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Perfil entrenador». ciberche.net. [Consulta: 7 maig 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol (jugador)
* Perfil a BDFutbol (entrenador)
# Carlos Isaac Muñoz Obejero

Carlos Isaac Muñoz Obejero (Navalmoral de la Mata, Càceres, Extremadura, 30 d'abril de 1998), conegut com a Carlos Isaac, és un futbolista espanyol que juga com a lateral dret pel Córdoba CF.

## Carrera de club

Carlos Isaac es va incorporar al planter de l'Atlètic de Madrid el 2015 a l'edat de 17 anys, procedent del CD Diocesano. Va fer el seu debut sènior amb el filial el 10 de setembre de 2017, com a titular, en un partit de Segona Divisió B a casa contra Celta de Vigo B que acabà 1–1.
El 9 de març de 2018, Carlos Isaac va renovar el seu contracte fins al 2020. El seu debut a La Liga va arribar el següent 1 d'abril, com a titular en un 1–0 a casa contra el Deportivo de La Coruña.
El 29 d'agost de 2020, agent lliure, Carlos Isaac va signar contracte per tres anys amb el Deportivo Alavés, sent immediatament cedit a l'Albacete Balompié de segona divisió per la temporada. Aproximadament un any després, es va traslladar a un altre equip de segona divisió, el Reial Oviedo, també en un contracte temporal.
El 4 d'agost de 2022, Carlos Isaac va signar un contracte de tres anys amb l'FC Vizela de la Primeira Liga portuguesa. El 17 de gener següent, però, va tornar a l'Alba i va signar un contracte indefinit de dos anys i mig amb el club.
El 31 de juliol de 2024, Carlos Isaac va cessar el seu vincle amb Albacete i va signar un contracte d'un any amb el també equip de segona divisió Córdoba CF l'endemà.

## Referències

* ↑ «Carlos Isaac, un campeón agradecido» (en castellà). El Periódico d'Extremadura, 13-04-2016. [Consulta: 2 abril 2018].
* ↑ «1–1. Keidi impartió justicia y repartió puntos» (en castellà). Mundo Deportivo, 10-09-2017. [Consulta: 2 abril 2018].
* ↑ «Carlos Isaac renueva por dos temporadas» (en castellà). Atlético de Madrid, 09-03-2018. [Consulta: 2 abril 2018].
* ↑ «El fútbol es un castigo» (en castellà). Marca, 01-04-2018. [Consulta: 2 abril 2018].
* ↑ «Carlos Isaac ficha por el Deportivo Alavés y saldrá cedido al Albacete Balompié» (en castellà). Deportivo Alavés, 29-08-2020. [Consulta: 29 agost 2020].
* ↑ «Carlos Isaac jugará esta temporada como cedido en el Real Oviedo» (en castellà). Deportivo Alavés, 25-08-2021. [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ «Carlos Isaac até 2025» (en portuguès). FC Vizela, 04-08-2022. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ «Carlos Isaac vuelve al Alba» (en castellà). Albacete Balompié, 17-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ «Gracias, Carlos» (en castellà). Albacete Balompié, 31-07-2024. [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ «Carlos Isaac, nuevo jugador del Córdoba CF» (en castellà). Córdoba CF, 01-08-2024. [Consulta: 1r agost 2024].

## Enllaços externs

* Carlos Isaac Muñoz Obejero a BDFutbol
* Carlos Isaac Muñoz Obejero, Fitxa a Soccerway
# Carmen Ninet Peña

Carmen Ninet Peña (València, 29 de juliol de 1958) és una política valenciana, diputada a les Corts Valencianes de la V a la VIII Legislatures.

## Biografia

Diplomada en Direcció d'Empreses, Carmen Ninet treballa com a funcionària de la Diputació de València, organisme que la nomenà administradora de la Plaça de Bous de València (1986-1989 i 1991-1995), del Teatre Principal de València (1989-1994) i del Centre Cultural la Beneficència.
Políticament, és membre del sindicat UGT i ha estat presidenta de la Federació de Dones Progressistes de la Comunitat Valenciana de 1991 a 1997 i vicepresidenta de la Comissió gestora del PSPV-PSOE durant la crisi interna que el partit patí a mitjans dels anys 1990. Fou escollida diputada per la província de València a les eleccions a les Corts Valencianes de 1999, 2003, 2007 i 2011. Ha estat presidenta de la Comissió no permanent especial d'estudi de les tècniques i de les actuacions per a millorar el rendiment escolar i les possibilitats d'ocupació dels joves.
També ha estat regidora de Cases Baixes després de les eleccions municipals espanyoles de 2007, però no s'ha presentat a la reelecció. En 2010 formà part de la Comissió Nacional de Garanties Electorals del PSPV-PSOE.

## Referències

* 1 2 «Fitxa del diputat/ada | Corts Valencianes». [Consulta: 5 juny 2023].
* ↑ «Carmen Ninet Peña» (en castellà). El Economista.es, 29-10-2021. [Consulta: 5 juny 2023].
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.398. ISBN 9788495484802.
* ↑ Carmen Ninet y otros seis socialistas compondrán la Comisión Nacional de Garantías Electorales del PSPV Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., lainformacion, 4 de setembre de 2010
# Carmen Muset i Simón

María del Carmen Muset i Simón (Barcelona, 1934) és una artista catalana.
Filla de Joan Muset i Terricabras i de Carme Simón i Calahorra. Amb 19 anys ingressa a l'escola de Belles Arts de Sant Jordi, on fou la número 1 de la promoció. Comença a exposar a la dècada del 1950.

## Referències

* 1 2 Goya (en castellà). Fundación Lázaro Galdiano, 1959, p. 193.
* ↑ «esquela de Carme Simón i Calahorra». La Vanguardia, 06-07-1990, pàg. 23.
* ↑ Llop S, J. «Presentació». Carmen Muset, 2-30 maig 2002.
* ↑ Marsá, Ángel «Presentació». Exposición Carmen Muset. Galería Jaimes, 7-20 novembre 1959. Bibcode: PCI_MusetiCarmen/1 12-130699/1 PCI_MusetiCarmen/1.
# Castel Boglione

Castel Boglione (Castervé en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Calamandrana, Castel Rocchero, Fontanile, Montabone, Nizza Monferrato i Rocchetta Palafea.
# Castel Condino

Castel Condino és un municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 247 habitants. Limita amb els municipis de Bersone, Cimego, Condino, Daone, Pieve di Bono i Prezzo.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Maurizio Tarolli | Llista cívica |
# Castel Capuano

El Castel Capuano és un castell d'origen normand situat al final de l'actual Via dei Tribunali i és seu de la secció civil del tribunal de Nàpols, Itàlia. Deu el seu nom al fet d'estar ubicat prop de la Porta Capuana, que troba en el camí que conduïa a l'antiga Càpua.

## Història

Va ser construït per ordre de Guillem I de Sicília, primer rei del Regne de Nàpols fundat pels normands. Quan el Sacre Imperi Romà va conquerir el regne, la capital passà a ser Palerm, la qual cosa en provocà el seu deteriorament per l'abandó. Quan la Corona d'Aragó conquista el sud d'Itàlia, Nàpols torna a ser la capital i comença la remodelació de l'edifici. Durant 500 anys el castell s'utilitzà com a seu dels tribunals; avui dia la seua arquitectura contrasta amb la dels gratacels del Centro Direzionale.
Està molt a prop del Castel dell'Ovo (Castell de l'Ou) que és part integrant del paisatge del golf de Nàpols.

## Bibliografia

* Gennaro Ruggiero, I castelli di Napoli - Newton Compton editores. Roma, 1995 - ISBN 88-7983-760-5
# Casa Poch

La Casa Poch és una obra de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa unifamiliar entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos, formada per l'annexió de tres cases de crugies més petites.
L'estructura és la tradicional de parets de càrrega amb bigues de fusta, encara que els forjats de la primera i segona planta han sofert molts canvis, fent servir sistemes estructurals actuals de biguetes de formigó. La coberta està formada de teules aràbigues en dues vessants. L'edifici queda rematat per un ràfec a manera de cornisa de ceràmica i un canaló també ceràmic. Com que el conjunt és fruit de la unió de tres cases, no es pot parlar de composició unitària de la façana, ja que és fruit d'una constant modificació al llarg de la història. La façana està formada per tres franges verticals d'obertures, però sense cap simetria i control del tipus de forat. La façana és arrebossada. Cal destacar els elements singulars de pedra de la façana, com són la finestra gòtica de l'anterior casa nº29 de pedra molt treballada i d'una refinada decoració i el conjunt porta-finestra de la casa nº27 formada per un arc de mig punt de grans dovelles i una finestra amb l'ampit, la llinda i els brancals d'un gran treball de motllures i relleus.

## Història

La Casa Poch està formada per tres antigues cases comprades pels ascendents dels actuals propietaris (1993), fa uns 150-200 anys aproximadament. El 1951 varen ser unides les cases nº 27 i 29 per fer un habitatge unifamiliar. L'any 1958 s'hi annexionà la veïna casa número 31. Al llarg dels anys s'hi han realitzat innumerables reformes en cada una de les cases. Es troba al bell mig del centre històric de Caldes, en un dels carrer més tradicionals del poble. No ha canviat mai de nom al llarg del temps (des de finals del segle xiii), i es creu que li ve de l'existència d'un forn comunal dels jueus. Carrer d'origen i traçat medieval que unia i uneix la plaça de les termes (Plaça de la Font del Lleó) amb la Plaça de l'Església.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Poch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# EUBAM Libya

La Missió d'Assistència Fronterera Integrada de la Unió Europea a Líbia, més coneguda com a EUBAM Libya, és una missió civil per donar suport a la seguretat de les fronteres terrestres, marítimes i aèries de Líbia.Va ser decidida en virtut de la Política comuna de seguretat i defensa de la Unió Europea (PCSD) el 22 de maig de 2013.
En particular, el mandat de la missió, ampliat per última vegada pel Consell de la Unió Europea el 17 juliol 2017 fins al 31 desembre 2018, inclou el suport a les autoritats líbies en matèria de control de fronteres i la seguretat nacional. Això es fa a través de la formació de la policia líbia, guàrdies fronterers i duanes, així com el desenvolupament d'una "Gestió integrada de les fronteres". La col·laboració té lloc a nivell operatiu i estratègic. No existeix un mandat executiu.
La missió a Líbia té la seu a Tunis, Tunísia. Aquesta és també la raó de reducció de la força de la missió, que actualment inclou a 23 oficials internacionals d'11 països de la Unió Europea. El pressupost per al període agost 2016- agost 2017 és de prop de 17 milions d'euros. La missió és dirigida des de 2016 per l'oficial de policia italià Vincenzo Tagliaferri.
A més EUBAM Libya també hi ha una missió de pau de les Nacions Unides, Missió de Suport de les Nacions Unides a Líbia (UNSMIL), operada amb prop de 36 funcionaris internacionals. Fins i tot la seva seu es troba a Tunísia.

## Referències

* 1 2 EEAS. «AboutEU Border Assistance Mission in Libya (EUBAM)», 18-05-2017.
* ↑ Consell de la Unió Europea. «BESCHLUSS 2013/233/GASP», 22-05-2013.
* ↑ Consell de la Unió Europea. «Beschluss (GASP) 2016/1339 des Rates», 04-08-2016.
* ↑ EU. «BESCHLUSS (GASP) 2017/1342 DES RATES vom 17. Juli 2017 zur Änderung und Verlängerung des Beschlusses 2013/233/GASP über die Mission der Europäischen Union zur Unterstützung des integrierten Grenzmanagements in Libyen (EUBAM Libyen)», 17-07-2017.
* 1 2 EEAS. «EUBAMLibya Factsheet», 01-09-2017.

## Enllaços externs

* EEAS EUBAM Libya (anglès)
# El séptimo cielo (sèrie de televisió)

El séptimo cielo és una sèrie de televisió del gènere comèdia de 13 episodis. Fou estrenada el 16 d'octubre de 1989 en substitució d' El local de Frank i era protagonitzada per Mònica Randall juntament amb altres artistes convidats. Situada en un gratacels, en cada capítol entrevistava un personatge diferent. Els guions foren escrits per Joaquín Oristrell, Yolanda García Serrano i Juan Luis Iborra. Es va deixar d'emetre el gener de 1990.

## Episodis

| No | Títol | Data emissió |
| 01 | "beg !Apartamento 7007. El cielo es en Pal-color" | 16 d'octubre de 1989 |
| Artista convidat: Juan Luis Galiardo |||
| 02 | "inv !Apartamento 777. El cielo del paladar" | 23 d'octubre de 1989 |
| Artista convidat: Ramoncín |||
| 03 | "inv !Apartamento 707. Que el cielo nos juzgue" | 30 d'octubre de 1989 |
| Artista convidat: José Sacristán |||
| 04 | "inv !Apartamento 277: En el cielo se visten los santos" | 6 de novembre de 1989 |
| Artistes convidats: Chus Lampreave, Julieta Serrano |||
| 05 | "inv !Apartamento 007: ¡Vótame cielo!" | 13 de novembre 1989 |
| Artista convidat: Albert Closas |||
| 06 | "inv !Apartamento 747: Los yuppies irán al cielo" | 20 de novembre de 1989 |
| Artista convidat: Antonio Resines |||
| 07 | "inv !Apartamento 727: En el cielo no hay sexo" | 27 de novembre de 1989 |
| Artista convidada: María José Alfonso |||
| 08 | "inv !Apartamento 1717: El precio del cielo" | 4 de desembre de 1989 |
| Artista convidat: Andrés Pajares |||
| 09 | "inv !Apartamento 797: La tolerancia es un don del cielo" | 11 de desembre de 1989 |
| Artistes convidats: Antonio Ferrandis i Carlos Larrañaga |||
| 10 | "inv !Apartamento 717: Dinero llovido del cielo" | 18 de desembre de 1989 |
| Artistes convidats: Pepe Navarro o Ignacio Salas |||
| 11 | "inv !Apartamento 7777: Sólo el cielo lo sabe" | 25 de desembre de 1989 |
| Artistes convidats: Julio César Acera i Narciso Ibáñez Menta |||
| 12 | "inv !Apartamento 117: En el 92, todos al cielo" | 1 de gener de 1990 |
| Artistes convidats: Antonio Betancourt i Luis Escobar |||
| 13 | "inv !Apartamento 77: De puntas por el cielo" | 8 de gener de 1990 |
| Artistes convidats: Joaquim Kremel i Paco Valladares |||

## Referències

* ↑ Los cambios en el segundo canal centran la nueva programación de TVE, El País, 18 d'octubre de 1989
* ↑ Mónica Randall regresa en "El Séptimo Cielo" a TVE
* ↑ El séptimo cielo a Internet Movie Database
# Edifici Altino Arantes

L'Edifício Altino Arantes, també anomenat Edifício do Banespa o Banespão, és un edifici de 40 plantes a la ciutat de São Paulo. Amb 161 metres, és el quart gratacel més alt de Brasil. Va ser inaugurat l'any 1947.

## Enllaços externs

* http://www.fodors.com/miniguides/mgresults.cfm?destination=sao_paulo@142&cur_section=sig&property_id=123747
* http://www.thehighrisepages.de/hhkartei/sapbanes.htm Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
Rècords :
| Precedit per: Edifici Martinelli | Edifici més alt de Sud-amèrica 161.22 m (528.94 ft) 1947–1960 | Succeït per: Mirante do Vale |
| Precedit per: Edifici Martinelli | Edifici més alt del Brasil 161.22 m (528.94 ft) 1947–1960 | Succeït per: Mirante do Vale |
| Precedit per: Edifici Martinelli | Edifici més alt de São Paulo 161.22 m (528.94 ft) 1947–1960 | Succeït per: Mirante do Vale |
# Emili Magne Arbori

Emili Magne Arbori (en llatí Aemilius Magnus Arborius) va ser un poeta i retòric romà nascut a Tolosa. Segurament formava part de la gens Emília.
Era oncle per línia materna d'Ausoni, que l'elogia en els seus escrits i diu que era amic dels germans de l'emperador Constantí el Gran, quan van viure a Tolosa. Després, Constantí el va cridar a Constantinoble per cuidar-se de l'educació d'un dels fills hereus.
Va ser autor d'un poema en noranta-dues línies en vers elegíac, titulat Ad Nympham nimis cultam, que conté moltes expressions extretes dels poetes antics. És una mostra de l'artificiositat de la poesia llatina de l'època.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 256.
# El Clot del Moro

El Clot del Moro és un paratge del municipi de Castellar de n'Hug (Berguedà), i antiga entitat de població actualment deshabitada, on a principis del segle XX s'hi va construir la Fàbrica de Ciment Asland, el Xalet del Clot del Moro i una sèrie d'habitatges a manera de colònia industrial, tot i que no va arribar a constituir pròpiament una colònia.

## Descripció

A l'entorn de la fabrica es van construir uns edificis que recorden els de les colònies industrials. L'element central era la casa dels convidats o de les autoritats, al costat de la qual hi ha una església que imita l'estil romànic. La casa fou construïda per l'arquitecte Lluís Homs i Moncusí. Es va construir un bloc de cases per als tècnics i un altre per a la guàrdia civil. En canvi solament hi havia dos blocs per als obrers. No es va desenvolupar una verdadera colònia industrial perquè la majoria de personal provenia de Castellar de n'Hug o de la Pobla de Lillet. Es comenta que a l'hivern quan tot estava nevat els de Castellar hi havien d'arribar tot caminant per sobre la canonada perquè el fregament de l'aigua en baixar desprenia una escalfor que feia fondre la neu. Alguns de la Pobla que tenien sort utilitzaven el carrilet.

## Notes

* ↑ Actualment no té cap habitant, i de fet, a idescat no consta com a entitat de població

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Casanelles i Rahola, Eusebi «La fàbrica del Clot del Moro». L'Erol, 29, 1990, pàg. 14-18 [Consulta: 27 gener 2019].