OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Disputationes

Disputationes (títol complet: Disputationes de Controversiis christianae Fidei adversus hujus haereticos temporis, també coneguda com a De Controversiis) és una obra de dogmàtica escrita per Roberto Bellarmino. S'ha descrit com "la defensa definitiva del poder papal". Després de la seva publicació, Belarmino va ser considerat com l'apologista més important de Roma, en la doctrina i el poder papal.
Va ser escrit mentre Belarmino estava donant una conferència al Col·legi Romà, i va ser publicat per primera vegada, a Ingolstadt, en tres volums (1581, 1582, 1593). Aquest treball fou el primer intent de sistematitzar les diverses controvèrsies del temps, i va fer una impressió enorme a tot Europa, la força dels seus arguments contra el protestantisme seran percebudes de forma aguda a Alemanya i Anglaterra, Thomas Hobbes, Theodore Beza i John Rainolds van escriure els principals countergarguments del treball.
El primer volum tracta de la Paraula de Déu, de Crist i del Papa, i el segon de l'autoritat dels concilis ecumènics, i de l'Església, i el tercer dels sagraments i de La gràcia divina, el lliure albir, la justificació, i les bones obres.
Per molt que els protestants no avalessin les teories de Bellarmino, en realitat era moderada en la seva defensa del poder papal. El 1590, el Papa Sixt V va incloure el primer volum a l'Index Librorum Prohibitorum per negar l'hegemonia temporal del papat. El raonament de Bellarmino va ser que, encara que el Papa fos el vicari de Crist no devia usar el seu poder temporal per segons que, ja que Crist no va fer ús del seu poder temporal.
La part més important de l'obra està continguda en els cinc llibres sobre el Papa. En aquests, després d'una introducció especulativa sobre les formes de govern en general, Belarmino diu que un govern monàrquic i el poder temporal relacionats són necessaris per a l'Església, per preservar la unitat i l'ordre dintre d'ella. Admetent que un papa heretge pot ser lliurement jutjat i destituït per l'Església, ja que pel fet mateix de la seva heretgia, deixaria de ser Papa, o fins i tot un membre de l'Església.
La tercera secció discuteix l'Anticrist. Belarmino dona en la seva totalitat la teoria establerta pels Pares de l'Església, d'un Anticrist personal per venir just abans de la fi del món i que aquest seria acceptat pels jueus i entronitzat al temple de Jerusalem, tractant d'aquesta manera la postura protestant que veu en el Papa l'Anticrist.

## Referències

* 1 2 Patricia Springborg. "Thomas Hobbes i el Cardenal Bellarmine". Història del Pensament Polític. XVI:4 (Hivern de 1995), p. 503-531: 506.
* ↑ Patricia Springborg. "Thomas Hobbes i el Cardenal Bellarmine". Història del Pensament Polític. XVI:4 (Hivern de 1995), p. 503-531: 515-516.
* 1 2 http://www.masterliness.com/a/Robert.Bellarmine.htm
* 1 2 Patricia Springborg. "Thomas Hobbes i el Cardenal Bellarmine". Història del Pensament Polític. XVI:4 (Winter 1995), pp. 503-531: 516.
* ↑ Patricia Springborg. "Thomas Hobbes i el Cardenal Bellarmine". Història del Pensament Polític. XVI:4 (Winter 1995), pp. 503-531: 516-517.
# Castell de Walferdange

El Castell de Walferdange (en luxemburguès: Walfer Schlass; en francès: Château de Walferdange) situat en el petit poble de Walferdange en el centre de Luxemburg, data de 1824 quan Guillem I dels Països Baixos que també era el Gran Duc de Luxemburg va construir com una granja de cavalls. Ara és part de la Universitat de Luxemburg.

## Història

Guillem I va construir el castell com una cria de cavalls entre 1824 i 1828. El seu fill, Guillem II, el va convertir en residència reial on romania en visitar Luxemburg. Tanmateix, va ser el seu fill el príncep Enric i la seva esposa Amàlia qui van ampliar el castell i els seus jardins mentre ells van viure allà des de 1853. El príncep Enric, governador de Luxemburg, va ser molt estimat, especialment a Walferdange on distribuïa regals als nens cada Nadal. Després de la seva mort el 1879, el castell va estar buit fins que el Gran Duc Adolfo ho va prendre com la seva residència d'estiu el 1905, renovant per complet el castell i el seu parc. Durant el segle xx, el castell va ser utilitzat successivament com a hospital, col·legi de formació del professorat, caserna de l'exèrcit americà i l'exèrcit de Luxemburg i institut de pedagogia abans que la Universitat de Luxemburg obrís la seva Facultat de Llengua i Literatura, Humanitats, Arts i Educació l'any 2003.

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg

## Referències

* 1 2 «A castle became a university». University of Luxembourg. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 agost 2015].
* ↑ «Walferdange» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-02-28. [Consulta: 15 agost 2015].
# Elena Conti

Elena Conti (Varese, 14 de febrer de 1967) és una bioquímica i biòloga molecular italiana. Exerceix com a directora de l'Institut Max Planck de Bioquímica a Martinsried, Alemanya, on porta a terme investigacions sobre el transport i el metabolisme del ARN. Al costat de la uruguaiana Elisa Izaurralde, va ajudar a caracteritzar proteïnes importants per exportar ARN missatger fora del nucli cel·lular.

## Biografia
### Primers anys i educació

Després de graduar-se en química en la Universitat de Pavia el 1991, Conti va obtenir un doctorat en cristal·lografia de les proteïnes del Col·legi Imperial de Londres el 1996, amb una tesi sobre l'estructura cristal·lina de l'enzim firefly luciferase.

### Carrera

Va treballar com a líder de grup al Laboratori Europeu de Biologia Molecular a Heidelberg, Alemanya, des de 1999 fins a gener de 2006, quan es va convertir en directora i membre científica de l'Institut Max Planck de Bioquímica a Martinsried, Alemanya. També és professora honorària de la Universitat Ludwig Maximilian de Múnic, Alemanya, des de 2007.

## Referències

* 1 2 3 «Conti, Elena» (en anglès).
* ↑ «DFG, German Research Foundation - Honour, Prize Money and "Idyllic Freedom": 2008 Leibniz Prizewinners Announced» (en anglès). www.dfg.de. Arxivat de l'original el 2019-03-29. [Consulta: 29 març 2019].
* ↑ «CV». [Consulta: 7 març 2019].
* 1 2 «Curriculum Vitae». Arxivat de l'original el 2019-03-08. [Consulta: 7 març 2019].
# Districte de Sarrebourg

El Districte de Sarrebourg (fràncic lorenès Arrondissement Sààrburi) és un dels nou districtes amb què es divideix el departament del Mosel·la, a la regió del Gran Est. Té 5 cantons i 102 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Sarrebourg.

## Cantons

* cantó de Fénétrange
* cantó de Lorquin
* cantó de Phalsbourg
* cantó de Réchicourt-le-Château
* cantó de Sarrebourg

## Vegeu també

* Cantons de Mosel·la
# Elizabeth Knox

Elizabeth Fiona Knox, ONZM, (Wellington,15 de febrer de 1959) és una escriptora neozelandesa. És autora d'un total d'onze novel·les, tres novel·les curtes autobiogràfiques i un conjunt d'assajos. El seu llibre més conegut és The Vintner's Luck amb el qual ha guanyat diversos premis i ha estat publicat en nou llengües; també s'ha fet una pel·lícula amb el mateix nom dirigit per Niki Caro. Un segon llibre d'èxit ha estat The Dreamhunter Duet, una sèrie de literatura fantàstica per adolescents que també ha estat a bastament premiada.

## Obres

* After Z-Hour (1987)
* Paremata (1989)
* Treasure (1992)
* Pomare (1994)
* Glamour and the Sea (1996)
* Tawa (1998)
* The Vintner's Luck (1998)
* The High Jump (2000)
* Black Oxen (2001)
* Billie's Kiss (2002)
* Daylight (2003)
* Dreamhunter (Llibre primer del Dreamhunter Duet) (2005)
* Dreamquake (Llibre segon del Dreamhunter Duet) (2007)
* The Love School (assaigs) (2008)
* The Angel's Cut (seqüela de The Vintner's Luck)(2009)
* Mortal Fire (2013)
* Wake (2013)

## Referències

* ↑ «Elizabeth Knox». Macmillan Books. [Consulta: 6 abril 2010].
* ↑ «White Ravens: 2006». International Children's Digital Library. Arxivat de l'original el 19 de juliol 2011. [Consulta: 6 abril 2010].
* ↑ «2007 BBYA List with Annotations». American Library Association. Arxivat de l'original el 17 de gener 2011. [Consulta: 6 abril 2010].
* ↑ «Michael L. Printz Winners and Honor Books». American Library Association. [Consulta: 6 abril 2010].
# Estrabax

Estrabax (Strabax) fou un escultor grec. És conegut per una inscripció en un pedestal a l'acròpoli enfront del pòrtic occidental; aquest pedestal porta dues inscripcions: una al davant que indica que correspon a una estàtua erigida per l'Areòpag, i una altra a dalt, que diu: ΣΤΠΑΒΑΞΕΠΟΗΣΕΝ. Per la forma de les lletres se li assigna com època la meitat del segle IV aC.
# Clau (instrument)

La clau és una de les peces d'un instrument de vent de fusta (com la flauta, l'oboè, el clarinet o el fagot), que en ser ajustada modifica l'altura del so. En els instruments de vent-metall, les claus adopten el nom de pistons. No s'ha de confondre (per una mala traducció) el terme «clau» amb «clau musical». (En anglès, italià, i alemany la mateixa paraula s'empra per als dos conceptes).

## Vegeu també

* Clau d'octava
* Clau de registre

## Referències

* ↑ «Clau (instrument)». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Instruments de vent». Xarxa Telemàtica Educativa de Catalunya (XTEC).
Viccionari
# Drienovo

Drienovo és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica. El 2017 tenia 108 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1256.
# Emilio Casals Parral

Emilio Casals Parral (Reus, 10 de juliol de 1927 - 15 de setembre de 2011) fou un advocat i polític català.

## Biografia

Estudià batxillerat als jesuïtes de Saragossa, es llicencià en dret i econòmiques a la Universitat de Deusto, i es diplomà en alta direcció d'empreses a l'IESE. El 1960 ocupà un càrrec en el Sindicat del Metall dins del Sindicat Vertical; més tard treballà com a empresari i fou vocal de la Cambra de Comerç i Indústria de Reus. Ha estat membre del Col·legi d'Advocats de Reus, del Col·legi d'Agents d'Assegurances i de la Cambra de Comerç.
A les eleccions generals espanyoles de 1977 i 1979 fou escollit senador de la UCD per la circumscripció de Tarragona, en la primera legislatura fou Secretari Primer del Senat d'Espanya. Fou membre de la Comissió dels 21, encarregada de redactar l'Estatut d'Autonomia de Catalunya.
Fou membre de Centristes de Catalunya fins al 1982, any en què formà part del Partit Demòcrata Popular, que es presentà en coalició amb Aliança Popular, amb el que a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984 fou elegit diputat per la circumscripció de Tarragona. Fou membre del Consell Assessor d'Ensenyament i Cultura de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* 1 2 Mor l'exsenador reusenc i empresari Emili Casals a reusdigital.cat, 15 de setembre de 2011
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la II Legislatura p. 53

## Enllaços externs

* Fitxa del Senat d'Espanya
* Diputats al Parlament a La Vanguardia, 2 de maig de 1984
# Estàtua de Bufanúvols (Castelló de la Plana)

Elaborada en ferro representa al personatge de Josep Pascual Tirado i aconsegueix un pes de tres tones amb unes dimensions de 4 metres d'alt per 3 d'ample. Es tracta de la tercera obra de la narració mitològica encarregada a l'artista sevillà per la Comissió Organitzadora dels Actes Commemoratius del 750è aniversari de la Fundació de la Ciutat que completen 'Arrancapins' i 'Tombatossals', i col·locada pel Pla d'Embelliment. L'originalitat de la peça rau en la simbiosi entre el cap de tall més clàssic amb les formes més expressives del cos.
Autor: Melchor Zapata.
Any: 2010.
Ubicació: Carrer Carlos Fabra Andrés (cantonada carrer Juan Herrera).

## Referències

* 1 2 Castellón, Ayuntamiento de. «AYUNTAMIENTO DE CASTELLÓN» (en castellà). Arxivat de l'original el 2012-07-12. [Consulta: 6 març 2019].
# Clavellina

«Clavellina» té aquests significats:
* Dianthus caryophyllus, planta cariofil·làcia;
* Dianthus fimbriatus, planta cariofil·làcia;
* Clavell petit;
* Antedon mediterranea, equinoderm present à les aigües dels Països catalans i del Mediterrani en general.
# Driebes

Driebes és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 370 | 364 | 352 | 361 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Catedral de la Nativitat de Tiraspol

La Catedral de la Nativitat (en romanès: Catedrala Nașterii Domnului din Tiraspol; en rus: Собор Рождества Христова) és l'església més gran de Tiraspol, capital de Transnístria, una república independent de facto de Moldàvia. Es tracta d'una Església ortodoxa russa completada en 1999 per servir com l'Església Mare de la Diòcesi Ortodoxa Cristiana de Tiráspol.
Les celebracions que van marcar la finalització de la catedral van incloure, entre altres coses, l'emissió d'una sèrie de segells postals que mostren l'església (com els segells emesos en Transnistria per al Nadal de 1999). En 2001, a més la imatge de la catedral va ser exhibida en les monedes principals amb una sèrie commemorativa en or i monedes de plata amb temples ortodoxos de Transnistria.

## Referències

* ↑ http://www.tiras.ru/religija/16540-svecha-postavlennaja-pred-gospodom.html Arxivat 2012-05-17 a Wayback Machine.
# Catedral de la Santíssima Trinitat (Istanbul)

La Catedral de la Santíssima Trinitat o Catedral melquita grecocatòlica d'Istanbul (turc: Ayatriada Rum Katoliki Kilise) és una catedral de l'Església Catòlica Melquita, una de les Esglésies Catòliques Orientals en plena comunió amb el Papa de Roma i que segueix el ritu bizantí, que es troba a la ciutat d'Istanbul, a Turquia.
És l'església principal de l'Exarcat Apostòlic grec d'Istanbul (Exarchatus Apostolicus Constantinopolitanus) que va ser creat el 1911 amb parts del territori de l'Imperi Otomà i es va afiliar a la seva administració al Vicariate de ritu llatí el 1999. És l'església grecocatòlica més gran d'Istanbul. Es va començar a construir el 1867 i va ser oberta al culte el 1880. Construïda amb un estil neo-barroc l'interior de l'església és ple de pintures i mosaics. Fou danyada durant el Pogrom d'Istanbul del 6 i 7 de setembre de 1955 contra ciutadans grecs. Romangué tancada durant molts anys però després de dos anys de restauració fou reoberta el 2003.
És una de les tres catedrals catòliques de la ciutat que té diferents catedrals a causa dels diversos ritus i costums entre les seves comunitats. Les altres dues són la Catedral de Santa Maria de Sakızağaç que segueix el ritu armeni i la Catedral de l'Esperit Sant de ritu llatí.

## Referències

* ↑ Ayatriada Rum Katoliki Kilise
* ↑ «Pàgina sobre la catedral a howtoistanbul.com». Arxivat de l'original el 2019-04-23. [Consulta: 10 setembre 2019].
# Catedral de la Santíssima Trinitat

«Catedral de la Santíssima Trinitat» té aquests significats:
* Catedral de la Santíssima Trinitat (Geòrgia),
* Catedral de la Santíssima Trinitat (Istanbul), catedral de l'Església Catòlica Melquita, a Istanbul (Turquia)
* Catedral de la Santíssima Trinitat (Riga), església ortodoxa d'estil neobizantí a la ciutat de Riga (Letònia)
# Chenevixita

La chenevixita és un mineral de la classe dels arsenats. Rep el seu nom de Richard Chenevix (1774-1830), químic francès French chemist, analista d'un arsenat de coure i ferro de Cornualla l'any 1801, el qual més tard es va demostrar que era la chenevixita.

## Característiques

La chenevixita és un arsenat de fórmula química CuFe$^{3+}$(AsO₄)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3,5 i 4,5. És l'anàleg amb Fe$^{3+}$ de la luetheïta, amb la qual forma una sèrie de solució sòlida.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la chenevixita pertany a «08.DD - Fosfats, etc, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 2:1» juntament amb els següents minerals: luetheïta, acrocordita, guanacoïta, aheylita, calcosiderita, faustita, planerita, turquesa, afmita, childrenita, eosforita i ernstita.

## Formació i jaciments

Es tracta d'un mineral secundari relativament rar, en general poc visible a les zones oxidades d'alguns dipòsits de minerals polimetàl·lics hidrotermals. Va ser descoberta l'any 1866 a Wheal Gorland, a les mines de St. Day United, a Gwennap (Cornualla, Anglaterra). A dins dels territoris de parla catalana se n'ha descrit la chenevixita a tres indrets de la província de Castelló, a la Comunitat Valenciana: a la mina Amorosa i a la mina Cueva de la Guerra Antigua, a Vilafermosa, i a la mina Lealtad, a Xóvar. A Catalunya ha estat descrita a la mina «Iris 18» d'Escornalbou, a Riudecanyes (Baix Camp, Tarragona).

## Referències

* ↑ «Chenevixite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 setembre 2016].
* ↑ Ritsuro MIYAWAKI, Frédéric HATERT, Marco PASERO, Stuart J. MILLS «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) NEWSLETTER 50». Mineralogical Magazine, 83, 2019, pàg. 615-620 [Consulta: 24 novembre 2019].
* ↑ «Chenevixite-Luetheite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 setembre 2016].
* ↑ Joan Vinyoles Verdaguer · Josep Lluís Garrido Rufaste · Adolf Cortel Ortuño · Josep Carreras Peñalvert «La mina "Iris 18" (grup miner "Porvenir") d'Escornalbou, Riudecanyes, el Baix Camp, Tarragona, Catalunya, Espanya». Mineralogistes de Catalunya [Barcelona], 13, 2, 01-11-2019, pàg. 3-46 [Consulta: 24 novembre 2023].
# Celastrus

Celastrus és un gènere que comprèn unes 30 espècies d'arbusts o parres pertanyents a la família Celastraceae. Tenen una àmplia distribució en l'est d'Àsia, Australàsia, Àfrica i Amèrica.
Són arbusts o parres amb fulles alternes, simples i ovoides, de 5-20 cm de longitud. Les flors són petites, blanques, roses o verdoses i neixen en grans panícules. El fruit és una drupa vermella amb tres valves. El fruit és l'aliment d'ocells que dispersan les seves llavors. Els fruits són verinosos per als humans.
# Celaya

«Celaya» té aquests significats:
* Celaya (ciutat), ciutat mexicana de l'estat de Guanajuato
* Celaya (municipi), municipi de Mèxic a l'estat de Guanajuato
* Gabriel Celaya, poeta basc pertanyent a la generació literària de postguerra
* Club Atlético Celaya , equip de futbol que jugava a la ciutat de Celaya (Guanajuato, Mèxic) fundat l'any 1994 i que va desaparèixer el 2002
* Celaya Club Deportivo , club de futbol de la ciutat de Celaya (Guanajuato, Mèxic)
# Cicerenella

Cicerenella (del napolità cigró xicotet) és una tarantel·la tradicional napolitana escrita per autors desconeguts al segle xviii i difosa durant l'època romàntica. Al llarg del segle xix es va difondre amb el títol de Tarantel·la de Posillipo. La música es caracteritza per l'ús de castanyoles i de panderetes.
Ha estat reinterpretada per els més grans intèrprets de la cançó napolitana. Entre les versions més destacades es troba la de Roberto Murolo de 1963, i una versió més recent de la Nuova Compagnia di Canto Popolare que fa servir vocalismes del dialecte de Pozzuoli. També ha estat interpretada en clau electrònica per l'ignot cantant napolità Liberato a l'àlbum Liberato II del 2022.
La cançó s'ha fet popular als Abruços i al Baix Laci gràcies a l'interpretació de grups musicals locals, i avui és considerada característica d'aquestes regions també.

## Referències

* ↑ «La Cicerenella – Filastrocche e poesie» (en italià).
* ↑ «Cicerenella» (en italià).
* ↑ Vittorio Comand. «Liberato ha perso il tocco magico», 10. Arxivat de l'original el 16-05-2022.

## Enllaços externs

* Cicerenella a YouTube
* «Pastellesse Sound Group - Cicerenella».
# Cifoscoliosi

La cifoscoliosi és una malaltia en la qual la columna vertebral presenta una curvatura anormal, vista tant des d'un plànol frontal com des d'un sagital. És una combinació de la cifosi i l'escoliosi.

## Tractament

* Els aparells ortopèdics per a esquenes poden controlar deformitats moderades.
* A Alemanya existeix un tractament estàndard per la cifoscoliosi, que a més a més serveix per a l'escoliosi i la cifosi, conegut com el mètode de Schroth de teràpia física.
* En alguns casos s'intenta corregir o reduir el creixement de la patologia mitjançant cirurgies.
* Els pacients d'hipoxemia que a part d'aquesta pateixen cifoscoliosi poden necessitar oxigen extra.

## Vegeu també

* Cifosi
* Escoliosi
* Lordosi
* Síndrome de Ehlers-Danlos

## Referències

* ↑ Lehnert-Schroth, Christa (2007). Three-Dimensional Treatment for Scoliosis: A Physiotherapeutic Method for Deformities of the Spine. (Palo Alto, CA: The Martindale Press): págs. 185-187.

## Enllaços externs

* Cifoescoliosi en Loyola Med (en anglès)
# Christian Wegmann

Christian Wegmann (Münster, 22 de febrer de 1976) fou un ciclista alemany que fou professional entre 1997 i 2002. Un cop retirat va dirigir diferents equips ciclistes.
El seu germà Fabian també fou ciclista professional.

## Palmarès

* 1998
** 1r a l'Omloop der Kempen
** Vencedor d'una etapa de la Volta al Japó
* 2001
** 1r a la Rund um die Hainleite
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria
* 2002
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Baviera

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 2016 - Contrarellotge femenina

Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 2016 :
| Ciclisme en ruta |||||
| Ruta | homes | dones |
| Contrarellotge | homes | dones |
| Ciclisme en pista |||||
| Velocitat individual | homes | dones |
| Velocitat per equips | homes | dones |
| Persecució per equips | homes | dones |
| Keirin | homes | dones |
| Òmnium | homes | dones |
| Ciclisme de muntanya |||||
| Ciclisme de muntanya | homes | dones |
| BMX |||||
| BMX | homes | dones |
| < 2012 2020 > |||||
La Contrarellotge femenina dels Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016 es disputà el 10 d'agost amb sortida i final al Pontal, una petita península al barri de Recreio dos Bandeirantes, que es troba a la Zona Oest de Rio de Janeiro.
La cursa va ser guanyada per l'esttunidenca Kristin Armstrong, repetint victòria per tercer cop consecutiu. Va ser seguida per la russa Olga Zabelínskaia, que va guanyar la medalla de plata, i la neerlandesa Anna van der Breggen, que ja havia guanyat l'or en la prova en línea.

## Recorregut

La cursa consistí en 29,8 quilòmetres. L'inici de la cursa estava situat a la Plaça Tim Maia (Estrada do Pontal), després continuava fent una volta al Circuit de Grumari. S'arribava al primer ascens (pujada de Grumari) als 9,7 quilòmetres, i el segon ascens (pujada de Grota Funda) es trobava situat a 19,2 km, per acabar un altre cop al punt de sortida.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Kristin Armstrong (USA) | Olga Zabelínskaia (RUS) | Anna van der Breggen (NED) |

## Classificació final

| Pos. | Ciclista | Temps |
| | Kristin Armstrong | 44:26 |
| | Olga Zabelínskaia | 44:31 |
| | Anna van der Breggen | 44:37 |
| 4 | Ellen van Dijk | 44:48 |
| 5 | Elisa Longo Borghini | 44:51 |
| 6 | Linda Villumsen | 44:54 |
| 7 | Tara Whitten | 45:01 |
| 8 | Lisa Brennauer | 45:22 |
| 9 | Katrin Garfoot | 45:35 |
| 10 | Evelyn Stevens | 46:00 |
Classificació final (11–25) :
| 11 | Alena Amialiússik | 46:05 |
| 12 | Ashleigh Moolman | 46:29 |
| 13 | Karol-Ann Canuel | 46:30 |
| 14 | Emma Pooley | 46:31 |
| 15 | Eri Yonamine | 46:43 |
| 16 | Trixi Worrack | 46:52 |
| 17 | Lotta Lepisto | 47:06 |
| 18 | Katarzyna Niewiadoma | 47:47 |
| 19 | Anna Plichta | 47:59 |
| 20 | Hanna Solovei | 48:03 |
| 21 | Lotte Kopecky | 48:09 |
| 22 | Christine Majerus | 48:16 |
| 23 | Ann-Sophie Duyck | 48:17 |
| 24 | Audrey Cordon | 49:32 |
| 25 | Vita Heine | 50:23 |

## Referències

* ↑ «Rio 2016 Road Cycling - Men's Time Trial». UCI.ch. [Consulta: 21 abril 2016].
* ↑ «2016 Rio Olympics road cycling courses confirmed». VeloNews.com. Arxivat de l'original el 2016-03-23. [Consulta: 5 agost 2016].

## Enllaços externs

* (castellà) Web oficial de Rio 2016 Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine.
* Unió Ciclista Internacional