OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Força d'Alins

El Casal dels Castellarnau o La Força d'Alins fou una fortificació medieval de la vila d'Alins, en el terme municipal homònim, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Descripció

Era damunt i a llevant del poble, en el lloc conegut actualment com a Castellolia, a prop, damunt i a llevant de la casa-castell dels Castellarnau, coneguda també com a lo Colomer, la casa pairal més antiga de la vila.
És una construcció de planta, dos pisos i golfes sota coberta, que conforma una estructura prismàtica en la qual no domina un eix vertical absolut, ja que els seus espais es troben força desenvolupats. Les obertures, de dimensions considerables, conserven encara els enreixats de quan servia com a presó. Els materials utilitzats i la teulada piramidal de llicorella denoten l'adscripció geogràfica de l'edifici, que es pot classificar en funció d'aquest tipus de context, abans de deduir-ne paràmetres per a un correcte emplaçament de caràcter estilístic i cronològic.

## Història

La força d'Alins compartí història amb els altres castells de la Vall Ferrera (Araós, Àreu i Tor, almenys), per la qual cosa fou inclòs en un dels quarters del Vescomtat de Castellbò, i el 1518 fou arrasat, juntament amb aquests altres castells, de resultes de la invasió gascona que sofrí la Vall Ferrera. Pertany el 1519 una descripció de la vila escrita per Pere Tragó, que diu: la vila d'Alins té dues parts. Una és la vila de baix, al pla, prop la Noguera; és formada de cases sense muralla. L'altra és la fortalesa, la qual està dalt de tot d'un tossalet, situada sobre la roca. Era fortalesa molt bona, i les cases d'aquella muralla, que fou desportalada i la torre i la muralla tirades a terra per manament del Duc de Cardona, qui vingué a assaltar la fortalesa i la recobrà de poder dels gascons.
El castell fou totalment arrasat, i en bona part les seves pedres serviren per a enfortir les cases pairals d'Alins a l'edat moderna.
Cal Coix, l'antiga i forta casa pairal dels Castellarnau d'Alins, que foren senyors de nombroses fargues de Vall Ferrera actives fins a finals del segle xviii. La nissaga dels Castellarnau sembla ésser originària de la Ribalera on existía el castell. Josep Antoni de Castellarnau, cavaller de la Cort de Madrid i propulsor de la construcció del port de Tarragona utilitzant el ferro de la Vall Ferrera, que fou també diputat a les Corts de Cadis i batlle de Tarragona, era fill d'un cabaler d'aquesta casa La torre anomenada el Colomer, fou utilitzada durant molts anys com a presó, el 1670 sabem que encara tenia aquesta funció.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casal dels Castellarnau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ Benito i Monclús, Pere. «Vila i força d'Alins». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
# Josep Freixenet

Josep Freixenet, o Freixanet o Frexenet (Lleida?, 1730? - Lleida?, 1762?), fou un compositor català.
Sembla que el 1751 treballava a la seu de Lleida i que l'abandonà el 1762. De la seva obra se n'han conservat tres sonates, dues editades el 1928 i la tercera el 1954. Recorda l'estil d'Antoni Soler.

## Referències

* ↑ «Dades a trito.es».
* ↑ Fuster i Sobrepere, Claudi «Les revistes musicals barcelonines, 1817-1868». Barcelona quaderns d'història, 15, 2005, pàg. 120.
# Leptostomias multifilis

Leptostomias multifilis és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 19 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ Gilbert C. H., 1905. II. The deep-sea fishes of the Hawaiian Islands. A: The aquatic resources of the Hawaiian Islands. Bull. U. S. Fish Comm. v. 23 (pt 2) (for 1903). 577-713.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Marjorie Henderson Buell

Marjorie Henderson Buell (Filadèlfia, 11 de desembre de 1904 - Ohio, 30 de maig de 1993), coneguda amb el nom artístic de Marge, va ser una dibuixant de còmic estatunidenca. És coneguda per la col·lecció d'historietes Little Lulú.
Va publicar el seu primer còmic a Public Ledger quan tenia 16 anys, però no va ser fins a l'any 1925 quan va començar a publicar tires còmiques de forma regular amb la sèrie titulada The Boy Friend. Les seves il·lustracions van aparèixer en revistes com Collier's, Judge, Life, Country Gentleman i Ladies' Home Journal.
També va il·lustrar la novel·la de fantasia King Kojo de l'autora Ruth Plumly Thompson, amb qui tenia una relació d'amistat.
El juliol de 2006 la seva família va donar el seu fons personal a la biblioteca Schlesinger de la Universitat Harvard. La col·lecció incloïa cartes dels seus seguidors, llibres de còmic, retalls sobre les fites de la trajectòria de la Lulú i un joc complet dels dibuixos publicats en diaris.

## Little Lulú

L'obra per la qual Marge és més reconeguda és Little Lulú, que va aparèixer publicada per primera vegada l'any 1935 en forma de tira còmica al Saturday Evening Post. La protagonista de les historietes, la petita Lulú, era una nena amb vestit curt, cabells arrissats, i actitud sarcàstica. La història originalment era muda i bicromàtica però va anar evolucionant al llarg del temps.
Marge va deixar de publicar Little Lulú l'any 1947. A partir de llavors altres autors i empreses van publicar noves històries del personatge, però l'autora en va conservar els drets i el control creatiu. L'any 1971 va cedir els drets a Western Publishing, que va continuar publicant les històries de la Lulú fins a l'any 1984.

### Adaptacions i impacte social

L'any 1939 l'empresa Knickerbocker Toy Company va començar a fabricar nines de la Little Lulú per incentivar la subscripció a les revistes Post i Ladies' Home Journal.
L'any 1943 se'n va fer la primera adaptació televisiva.
A partir de l'any 1944 va ser la imatge promocional de la marca de mocadors Kleenex.
Entre l'any 1994 i 2011 va ser la imatge de l'organització sense ànim de lucre "Friends of Lulu'", orientada a promoure l'obra de dones dibuixants de còmic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Marge» (en anglès). [Consulta: 5 maig 2020].
* 1 2 «Marjorie Henderson Buell | Historical Society of Pennsylvania». [Consulta: 5 maig 2020].
* 1 2 Escobar, Raúl Rivera. «MARJORIE HENDERSON: UNA CARICATURISTA MUJER EN LA PRENSA DEL SIGLO XX» (en castellà), 10-03-2019. [Consulta: 5 maig 2020].
* 1 2 «Marjorie Henderson Buell». [Consulta: 5 maig 2020].
* 1 2 «Pennsylvania Center for the Book». [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Hace 24 años fallece Marjorie Henderson Buell» (en espanyol de Mèxic), 30-05-2017. [Consulta: 5 maig 2020].
# Orito

Orito és una pedania del municipi valencià de Montfort, situat a la comarca del Vinalopó Mitjà. Té 130 habitants (INE 2005). Es troba a 5 km de Montfort i a 25 d'Alacant per la N-330.

## Patrimoni històric
### Ermita de l'Aparició

L'ermita de l'Aparició és un dels llocs més emblemàtics d'Orito, ja que, segons la tradició, va ser el lloc exacte on es va produir el miracle de l'aparició del Santíssim Sacrament a Sant Pasqual, quan pasturava les seues ovelles en les serres de Montfort. Per a recordar tal miracle es va construir en el segle xvii aquesta ermita.

### Convent-santuari de Nostra Senyora d'Orito

Després de la reconquesta, en el segle xiii i la posterior adhesió d'Alacant i l'actual província a la Corona d'Aragó, la comarca és repoblada per aragonesos i catalans, que van fundar ací un convent de l'Orde de la Mercè, en el qual convivien monjos i monges. Més tard, cap a l'any 1555, es va trobar la talla de la Mare de Déu d'Orito, de tan sols 42 mil·límetres, convertida avui en un dels símbols més reconeguts de la pedania.
El 1562 els franciscans van fundar una congregació en l'abandonat convent de la Nativitat, on a l'any següent ingressaria com a frare sant Pasqual. La construcció-reforma del convent va quedar acabada el 1607. En l'actualitat està regentat pels Germans Caputxins, que s'encarreguen, entre altres coses, de la conservació dels citats enclavaments.

### Cova de Sant Pasqual Baylon

La Cova de Sant Pasqual Baylon està situada en la falda de la serra de les Àguiles, a dos quilòmetres aproximadament de la població. Anteriorment, aquesta cova havia estat refugi de pastors davant el mal temps. Va ser després de la beatificació del sant quan s'hi va anomenar Cova de Sant Pasqual. Cada 17 de maig se celebra el Romiatge de Sant Pasqual en la qual intervenen milers de pelegrins procedents principalment del Baix Segura, Almeria i províncies de la Manxa. És el lloc més popular de la devoció al sant.
Es compon de dues habitacions, una on es troba la talla en fusta policromada del sant, així com totes les peces dels pelegrins i altra (crematori) situada un poc més baix i utilitzada per a posar les tradicionals veles al sant.
El Romiatge mana escalar a peu l'escarpada costa que accedeix a la cova, des de la qual es pot observar una bella panoràmica de la vall del Vinalopó Mitjà i la costa alacantina, encara que també es pot accedir en automòbil, on hi ha habilitats uns aparcaments especials i zones d'acampada. Es pot observar un monument a sant Pasqual (de sis metres d'alçada) de pedra calcària (dels escultors Mir i Ruaja), fidel reproducció del que trobarem en l'interior de la cova.
# Molí de Vallfogona

Molí de Vallfogona és una obra del municipi de Vallfogona de Ripollès (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es troba en perfecte estat de conservació, només una mica abandonat. Es compon d'un edifici rectangular, de tres plantes i golfes. Els baixos són pròpiament el molí, seguint la resta de l'edifici destinat a habitatge. El molí s'abasteix d'energia hidràulica mitjançant una bassa adossada a l'edificació, consta de tres pedres, dues d'elles completes, amb tots els accessoris, la tercera està desmuntada. A més, hi ha altres maquinàries, que deuen servir per garbellar el blat una vegada molt, i separar el segó de la farina. El molí desaigua a la riera de Vallfogona.

## Història

Aquest molí es va construir a principis de segle, en substitució del que es trobava riera avall, a l'alçada de can Ragort i Santa Cecília, a prop de l'antic camí reial. Potser la raó d'aquest canvi es degué al fet que el nou molí es troba més a prop del poble i al fet que el camí reial, amb la construcció de la nova carretera, havia caigut en desús. Les pedres del molí procedeixen del molí vell. Va deixar de funcionar no fa pas gaires anys, i en l'actualitat està llogat com a casa de cap de setmana i d'estiu, a una família de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Molí de Vallfogona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ «Molí de la Cadena (Vallfogona de Riucorb - Conca de Barberà)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Maravichromis mollis

Maravichromis mollis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Malawi.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C. 1991. Maravichromis. p. 252-257. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Khatsunob

Khatsunob (en rus: Хацуноб) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 62 habitants. Pertany al districte rural de Gunib.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# John McConathy

John R. McConathy (Gibsland, Louisiana, 9 d'abril de 1930-19 d'abril de 2016) va ser un jugador de bàsquet nord-americà que va disputar una temporada en l'NBA. Amb 1,96 metres d'alçada, ho feia en la posició d'aler.

## Trajectòria esportiva
### Universitat

Va jugar durant quatre temporades amb els Demons de la Universitat de Northwestern State, en les quals va obtenir una mitjana de 16,3 punts per partit.

### Professional

Va ser triat en la cinquena posició del Draft de l'NBA de 1951 per Syracuse Nationals, però va acabar finalment en els Milwaukee Hawks, on va jugar una única temporada, en la qual va obtenir una mitjana de 1,3 punts i 1,8 rebots per partit.

#### Estadístiques en l'NBA
##### Temporada regular

| Temporada | Edat | Equip | Lliga | P | TIT | MIN | TC | TCA | %TC | 3P | 3PA | %3P | TL | TLA | %TL | R.of. | R.DEF. | REB | ASIS | ROB | TAP | PER | FP | PTS |
| 1951-52 | 21 | Milwaukee Hawks | NBA | 11 | | 9.6 | 0.4 | 2.6 | .138 | | | | 0.5 | 1.3 | .429 | | | 1.8 | 0.7 | | | | 0.6 | 1.3 |
| Total | | | NBA | 11 | | 9.6 | 0.4 | 2.6 | .138 | | | | 0.5 | 1.3 | .429 | | | 1.8 | 0.7 | | | | 0.6 | 1.3 |

## Referències

* ↑ shreveporttimes.com: NSU hoops legend John McConathy dies at 86
* ↑ thedraftreview.com Estadístiques de McConathy en TDR, consultat en novembre de 2011
* ↑ thedraftreview.com 1951 NBA Draft, consultat en desembre de 2011
* ↑ basketball-reference.com 1951-52 Milwaukee Hawks Roster and Statistics, consultat en novembre de 2011

## Enllaços externs

* Estadístiques de John McConathy a Basketball-Reference.com
* Fitxa de McConathy en Nba.com
* Fitxa de John McConathy en ultimatenba.com
# Leptostomias robustus

Leptostomias robustus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 33 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ Gilbert C. H., 1905. II. The deep-sea fishes of the Hawaiian Islands. A: The aquatic resources of the Hawaiian Islands. Bull. U. S. Fish Comm. v. 23 (pt 2) (for 1903). 577-713.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Masia del Carç

La Masia del Carç és una obra del municipi de Sant Pere de Ribes (Garraf) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El conjunt està situat prop del nucli de Puigmoltó. Té una estructura complexa formada per diversos edificis amb coberta de teula a dues vessants. El cos principal està format per un habitatge, Ca l'Almirall i per una torre de defensa, units per un pont a l'altura del segon pis.
Ca l'Almirall té planta baixa i dos pisos. A la planta baixa, hi ha un porxo de tres arcs escarsers damunt del qual hi ha una terrassa amb barana de ferro on s'obren els tres balcons del primer pis. Al segon pis, també hi ha tres balcons amb barana de ferro.
La torre de planta quadrada es troba coronada per merlets.

## Història

El lloc del Carç apareix esmentat ja en el segle xiii vinculat al castell de Ribes. L'any 1333 torna a aparèixer documentat amb el nom de Carcium, a la carta de poblament de Puigmoltó.
No hi ha documentació precisa sobre la torre, si bé al llibre de Català Roca s'apunta la possibilitat que sigui del segle xv, recollint l'opinió escrita per Manuel M. Almirall, propietari de la masia el 1892.
El conjunt ha experimentat al llarg dels anys diverses modificacions; possiblement a una d'aquestes intervencions correspon la data de 1831 (o 1851) que figura a la llinda de la porta de la tanca que dona al pati principal.
Actualment algunes dependències es troben en desús.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Masia del Carç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Orissa (desambiguació)

«Orissa» té aquests significats:
* Orissa, divisió i província de l'Índia Britànica, i després estat de l'Índia
* Regne d'Orissa
* Agència d'Orissa (Agència dels Estats d'Orissa)
* Estats tributaris d'Orissa
* Canals d'Orissa
* Canal de la costa d'Orissa
# Monleale

Monleale és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Berzano di Tortona, Montegioco, Montemarzino, Sarezzano, Volpedo i Volpeglino.
Pertanyen al municipi les frazioni de Bellaria, Cadaborgo, Casavecchia, Cenelli, Cusinasco, Poggio, Profigate, Repregosi, Valmaia i Ville.
# Marina de Grècia

Marina de Grècia, duquessa de Kent (Atenes, Grècia 1906 - Londres, Regne Unit 1968). Princesa de Grècia i de Dinamarca i Duquessa de Kent (1934-1968).

## Orígens familiars

Nascuda a Atenes el 13 de desembre de 1906. Tercera filla del príncep Nicolau de Grècia i de la gran duquessa Helena de Rússia. Era neta del rei Jordi I de Grècia i de la gran duquessa Olga de Rússia per part de pare; i per part de mare del gran duc Vladimir de Rússia i de la princesa Maria de Mecklenburg-Schwerin. Era besneta del tsar Alexandre II de Rússia i del rei Cristià IX de Dinamarca.
Visqué la seva infantesa a Grècia, fins que el 1917 partí a l'exili amb la seva família a San Remo i París, on va viure amb serioses dificultats econòmiques.

## Núpcies i descendents

L'any 1934 es casà amb el príncep Jordi del Regne Unit i va tenir tres fills:
* SAR el príncep Eduard del Regne Unit, nascut l'any 1935 a Londres. És casat amb Katherine Worsley.
* SAR la princesa Alexandra de Kent, nascuda a Londres el 1936. Es casà amb Sir August Ogilvy.
* SAR el príncep Miquel de Kent, nascut a Windsor el 1942. És casat amb Maria Cristina von Rebnitz.
Arran del seu casament amb el duc de Kent, la princesa Marina esdevingué una de les dones més admirades al Regne Unit per la seva elegància i classe. Els retrats de Cecil Beaton il·lustrant una Marina altiva i seductora ajudaren a crear d'ella un mite a la cort de Londres.
El duc de Kent morí l'any 1942 en servei mentre pilotava un avió durant la Segona Guerra Mundial. La princesa Marina de Grècia va ser l'última princesa de naixement casada en el si de la família reial britànica.
La princesa Marina portà una important vida pública representant en nombroses ocasions la seva neboda la reina Elisabet II del Regne Unit en preses de possessions de presidents africans i en visites a països com Canadà o Mèxic. També restà vinculada al torneig de tennis de Wimbledon del qual era una seguidora.
La relació amb les seves cunyades la reina Elisabet Bowes-Lyon i la duquessa Alícia Montagu-Douglas-Scott no foren mai gaire bones, ella les anomenava "les petites escoceses del poble". La princesa Marina morí al Palau de Kensington l'any 1968.
# Malik Nizam al-Din Yahya

Malik Nizam al-Din Yahya (vers 1417 – octubre de 1480) fou malik mihrabànida de Sistan de 1438 o 1439 fins a la seva mort. Fou el fill de Shams al-Din Ali.
Nizam al-Din va arribar al tron de Sistan a la mort del seu pare el 1438 o 1439. Durant el seu regnat ca passar un temps considerable a la cort timúrida a Herat. Un temps després que el timúrida Abu Saïd va conquerir el Khurasan el 1458, Nizam al-Din fou cridat pel timúrida a Herat. Allí li va donar una de les seves germanes en matrimoni.
El 1468 Abu Said va iniciar una campanya militar contra els aq qoyunlu de l'Azerbaidjan. Nizam al-Din va participar en la campanya dirigint una part de l'exèrcit a Sistan. Finalment l'operació va acabar en desastre i tant Abu Said com Nizam al-Din foren capturats pels aq qoyunlu, que van ocuypar breument Herat. El cap turcman Uzun Hasan va empresonar Nizam al-Din per sis mesos però el va alliberar i els va restaurar com a governant del Sistan, i encara li va donar terres a Fars i Kerman. Finalment els timúrides sota Husayn Baykara van aconseguir recuperar Herat, però Nizam al-Din va seguir obligat a pagar tribut a Uzun Hasan.
Els darrers anys de govern de Nizam al-Din van estar dominats per les discòrdies. El malik va augmentar el poder del seu comandant en cap (sipahsalar) Mir Sayyid Ahmad i els seus fills, que governaven diversos districtes de Sistan. Vers 1475 Nizam al-Din va dirigir una campanya per assegurar la seva autoritat sobre el districte de Garmsir i Makran, amb Mir Sayyid Ahmad i els seus fills participant en la campanya. Quan l'exèrcit mihrabànida va arribar al riu Helmand Nizam al-Din va planejar arrestar al sipahsalar i la seva família, però aquests foren advertits i van aconseguir fugir.
Mir Sayyid Ahmad i els seus fills es van dirigir a Herat on es van entrevistar amb el timúrida Husayn Baykara al que van convèncer de revocar a Nizam al-Din com a governant del Sistan i donar el govern a Badi al-Zaman, el fill de Husayn Baykara. Nizam al-Din, quan fou informat, va considerar inútil resistir, ja que Mir Sayyid Ahmad tenia un gran suport a la regió i es va dirigir a la frontera sud on va governar sobre diverses fortaleses lleials i va establir una base d'operacions. El 1478 fou cridat per la població de Zirih a tornar al Sistan, però fou rebutjat per les forces de Badi al-Zaman i Mir Sayyid Ahmad. El 1480 el poble de Zirih el va cridar altre cop però llavors el malik ja estava malalt i va morir poc després. Els seus comandants militars van elegir llavors com a successor al seu fill gran Malik Shams al-Din Muhammad.

## Referències

* Bosworth, C.E. The History of the Saffarids of Sistan and the Maliks of Nimruz (247/861 to 949/1542-3). Costa Mesa, California: Mazda Publishers, 1994.
| Precedit per: Shams al-Din Ali | malik Mihrabànida 1438/9–1480 | Succeït per: Malik Shams al-Din Muhammad |