OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beatriu Ferrer-Salat Serra di Migni

Beatriu Ferrer-Salat Serra di Migni (Barcelona, 11 de març de 1966) és una amazona catalana de doma clàssica, guanyadora de dues medalles (de plata i de bronze) als Jocs Olímpics d'Atenes 2004.
És filla de l'ex president del CEOE i del Comitè Olímpic Espanyol, Carles Ferrer i Salat, i ella és principalment coneguda per la seva reeixida carrera en el món de l'hípica, en concret en la seva especialitat, la disciplina de la doma clàssica. A més està diplomada en traducció. Actualment viu a Gualba de Dalt, Barcelona.

## Trajectòria

Començà a muntar a les hípiques de la Costa Brava, però les primeres classes les va a rebre al Club de Polo de Barcelona. Li compraren el seu primer cavall propi als setze anys, i, a partir d'aquell moment, començà la seva carrera com a amazona professional. Més endavant es traslladà a Alemanya, per rebre una bona formació de mans de dos dels millors entrenadors del món: primer de Georg Theodorescu i després de Herbert Rehbein.
Als Jocs Eqüestres Mundials de l'Haia (Països Baixos) del 1994 fou l'única representant d'Espanya, en què muntà al cavall Worislaw. Posteriorment, amb la mort de Herbert Rehbein tornà a l'Estat espanyol, on s'instal·là a l'Open Sports Club. Més tard entrenà amb el seleccionador espanyol Jürgen Koschel fins als Jocs Olímpics d'Atlanta 1996, i des de llavors entrenà amb l'alemany d'origen belga Jean Bemelmans; amb ell i el cavall Beauvalais ha aconseguit les fites més importants fins al moment, convertint-se d'aquesta manera en l'amazona de doma clàssica amb més èxits de tot l'estat. Fins ara ha participat en tres Olimpíades: Atlanta 1996 (setena classificada per equips), Sydney 2000 (cinquena classificada per equips) i Atenes 2004 (vegeu medaller). No pogué participar en els Jocs de Beijing del 2008 a causa d'una lesió d'última hora del seu cavall, Fabergé.
Beatriz és la primera amazona d'Espanya a haver aconseguit una medalla als Jocs Eqüestres Mundials, en uns Jocs Olímpics i en un Campionat d'Europa. Campiona d'Espanya el 2001 i el 2003, fou guardonada amb la Medalla de plata por la Reial Orde del Mèrit Esportiu. A més, va ser triada com a millor esportista femenina pel Consell Superior d'Esports, i se li atorgà el Premi Reina Sofia del 2004.
Finalment, cal destacar el seu treball com a entrenadora amb la campiona d'Espanya Núria Vila, Teresa Juanquioca o Chloe Morris.

## Referències

* ↑ «Beatriz Ferrer-Salat Serra de Migni | enciclopèdia.cat». [Consulta: 17 gener 2021].
* ↑ Ferrer-Salat no participarà als jocs per la lesió del seu cavall Arxivat 2008-12-27 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Beatriu Ferrer-Salat Serra di Migni - Lloc web oficial
# Casa Aubaldesca

Casa Aubaldesca és una edificació de Vilalba dels Arcs (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa més dues plantes pis. S'accedeix a l'interior mitjançant un arc rebaixat i un porxo. A la planta primera hi ha una tribuna central i obertures ovalades laterals. A la planta segona les obertures també són simètriques. La coberta de la tribuna serveix de balcó de l'obertura central del segon pis. Una petita cornisa amaga la coberta de teula àrab. La façana és de paredat arrebossat i pintat.

## Referències

* ↑ «Casa Aubaldesca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].
# Ciutat de vidre

Ciutat de vidre, es una novel·la gràfica, adaptada de la novel·la del mateix nom de Paul Auster i dibuixada per David Mazzucchelli i Paul Karasik, amb traducció de Joan Sellent. Editada per primera vegada en català per l'editorial Angle Editorial, el maig del 2012.

## Argument

Quinn, és el protagonista, en altres temps va ser un poeta i en l'actualitat després de la mort de la seva esposa i el seu fill, és un escriptor de novel·la negra. Viu en una ciutat molt bulliciosa pro en una gran solitud, quan algú li truca de manera insistent a mitjanit, confonent-lo amb un detectiu anomenat Paul Auster, la seva vida fa un tom, trobant un nou al·licient. La curiositat fa que en Quinn, decideixi suplantar la personalitat del detectiu Auster, per tal de poder apropar-se a un individu dèbil, espantadís i enigmàtic. El personatge en qüestió li demana protecció davant el seu pare, un home amb un present i un passat ben foscs.

## Autors

Paul Auster, (Newark, Nova Jersey, 3 de febrer de 1947) és un novel·lista, poeta, guionista i director de cinema estatunidenc. Autor de llibres de gran èxit com Triologia de Nova York (Ciutat de vidre, Fantasmes i L'habitació tancada). Algunes de les seves novel·les han estat adaptades al cinema.
David Mazzucchelli, és un dibuixant de còmics nord-americà, també professor a Rhode Island School of Design i al School of Visual Arts de Nova York. Reconegut pel seu treball amb Frank Miller en Batman: Any Un i en Daredevil: Born Again. El 2009 va publicar la seva primera novel·la gràfica en solitari Asterios Polyp.
Paul Karasik, (1956) és un dibuixant i professor estatunidenc.

## Referències

* ↑ «Ciutat de vidre». angle editorial. [Consulta: 11 abril 2019].
# Castejón de Tornos

Castejón de Tornos és un municipi de la comarca de Jiloca, a la província de Terol.

## Vegeu també

* Castell de Tornos
# Chinoperla borneensis

Chinoperla borneensis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.
Es troba a Malèsia: l'illa de Borneo (Indonèsia).

## Referències

* ↑ Zwick, P., 1980. Handbuch der Zoologie: eine Naturgeschichte der Sta¨mme des Tierreiches 4(2) 2(7):1-115.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Sivec & P. Zwick, 1989. Aquatic Insects 11(1):13.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Addition to the knowledge of genus Chinoperla (Plecoptera: Perlidae) (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 23 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
# Club Natació Montjuïc

El Club Natació Montjuïc és un club esportiu fundat el 15 d'abril de 1944 amb seu social al carrer Segura de Barcelona. El club disposa de més de set hectàrees a la Muntanya de Montjuïc per la pràctica esportiva. El club té seccions de natació, activitats subaquàtiques, tennis, triatló, waterpolo, atletisme i petanca. En el passat també va tenir una important secció de rugbi (desapareguda el 2003).
Des de la seva fundació, l'objectiu principal del club ha estat la promoció de la natació i el waterpolo, els quals són els esports cabdals de l'entitat, destacant-ne especialment la secció de waterpolo, la qual ha guanyat en set ocasions la lliga espanyola (1976, 1977, 1978, 1979, 1984, 1885, 1986), esdevenint el club amb més títols per darrere del Club Natació Barcelona i el Club Natació Atlètic Barceloneta. La secció de waterpolo també guanyà el 1972 el Campionat d'Espanya.

## Palmarès
### Waterpolo masculí

* Lliga espanyola de waterpolo masculina:
** 1975-76, 1976-77, 1977-78, 1978-79, 1983-84, 1984-85, 1985-86
* Campionat d'Espanya de waterpolo masculí:
** 1972
* Campionat de Catalunya:
** 1979

## Vegeu també

* Piscines Folch i Torres

## Referències

* ↑ Web del Club Natació Montjuïc
* ↑ Tres australians al rugbi català

## Enllaços externs

* Club Natació Montjuïc - Lloc web oficial
# Barbut verd d'orelles negres

El barbut verd d'orelles negres (Psilopogon duvaucelii) és una espècie d'ocell de la família dels megalèmids (Megalaimidae) que habita selva i boscos de les terres baixes fins als 1500 m, des del nord i centre de l'Índia i sud-oest de la Xina, cap al sud, a través de Myanmar, Tailàndia, Indoxina i la Península de Malaca fins Sumatra.
# Bergslagita

La bergslagita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al subgrup de la herderita. Rep el seu nom perquè va ser descobert a Långban, que es troba a la regió de Bergslagen, a Suècia.

## Característiques

La bergslagita és un fosfat de fórmula química CaBeAsO₄(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1983. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bergslagita pertany a «08.B - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida petita i mitjana» juntament amb els següents minerals: väyrynenita, herderita, hidroxilherderita i babeffita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Långban, indret localitzat al municipi de Filipstad, a Värmland, Suècia. També ha estat descrita a diversos indrets de Suïssa, a Noruega, a Itàlia, a Alemanya i al Brasil.

## Referències

* ↑ «Bergslagite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Bayyumiyya

La confraria bayyumiyya fou una confraria egipcia fundada per Alí ibn Hijazí ibn Muhàmmad al-Bayyumí aix-Xafií.
El fundador va néixer vers 1696 i va morir al Caire el 1769. Abans de fundar la confraria fou membre de les confraries ahmadiyya i khalwatiyya. La confraria es dirigia a les classes més pobre i baixes de la societat i fins i tot als bandits dels camins.

## Bibliografia

Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Bayyūmiyya».
# Catorzè Govern d'Espanya durant la dictadura franquista

El Catorzè Govern d'Espanya durant la dictadura franquista va durar del 3 de gener de 1974 a l'11 de març de 1975. Va ser el penúltim govern de la dictadura de Franco, ja que Francisco Franco va morir el 20 de novembre de 1975.

## Fets destacats

Després de la mort en un atemptat d'ETA de Luis Carrero Blanco, Francisco Franco encarregà l'immobilista Carlos Arias Navarro la formació d'un nou govern. Es caracteritzà per un augment de la repressió contra els sindicats (procés 1001) i contra l'oposició política. El març de 1974 condemnaren a mort i executaren Salvador Puig Antich i Heinz Chez, cosa que els provocà l'atac d'alguns sectors de l'església com Antonio Añoveros Ataún, bisbe de Bilbao. Alhora s'agreujava el problema del contenciós del Sàhara Espanyol amb el Marroc. Simultàniament, Francisco Franco començava a mostrar símptomes de mala salut. I malgrat la seva intenció aperturista (l'anomenat esperit del 12 de febrer), la Llei d'Associacions Polítiques aprovada pel govern era força restrictiva. Endemés la revolució dels Clavells a Portugal esperona al sector immobilista (anomenat búnker).

## Composició

* Cap d'Estat
       Francisco Franco Bahamonde
* President del Govern
       Carlos Arias Navarro
* Vicepresident Primer i Ministre de la Governació
       José García Hernández.
* Vicepresident Segon i Ministre d'Hisenda
       Antonio Barrera de Irimo
       Rafael Cabello de Alba y Gracia
* Vicepresident Tercer i Ministre de Treball
       Licinio de la Fuente de la Fuente
* Ministre de la Presidència
       Antonio Carro Martínez
* Ministre d'Afers exteriors
       Pedro Cortina Mauri
* Ministre de Justícia
       Francisco Ruiz-Jarabo y Baquero
* Ministre de l'Exèrcit
       Francisco Coloma Gallegos (militar)
* Ministre de l'Aire
       Tinent General Mariano Cuadra Medina
* Ministre de Marina
       Almirante Gabriel Pita da Veiga y Sanz
* Ministre d'Industria
       Alfredo Santos Blanco
* Ministre de Comerç
       Nemesio Fernández-Cuesta Illana
* Ministre d'Obres Públiques.
       Antonio Valdés González-Roldán
* Ministre d'Agricultura
       Tomás Allende y García-Baxter
* Ministre d'Habitatge
       Luis Rodríguez de Miguel
* Ministre d'Educació
       Cruz Martínez Esteruelas
* Ministre d'Informació i Turisme
       Pío Cabanillas Gallas
       León Herrera Esteban
* Ministre Secretari General del Moviment
       José Utrera Molina
* Ministre Comissari del Pla de Desenvolupament
       Joaquín Gutiérrez Cano
* Ministre de Relacions Sindicals
       Alejandro Fernández Sordo

## Canvis

* El 20 de desembre de 1974 dimiteixen el vicepresident segon del govern i ministre d'Hisenda, Antonio Barrera de Irimo i el ministre d'Informació i Turisme, Pío Cabanillas Gallas sent substituïts el 21 de desembre per Rafael Cabello de Alba i per León Herrera Esteban respectivament.

## Referències

* Composició dels governs d'Espanya des de la Segona República
# Clatrínides

Els clatrínides (Clathrinida) són un ordre d'esponges calcàries, exclusivament marines. Aquestes esponges tenen una estructura asconoide i no tenen una veritable membrana dèrmica o còrtex. L'espongiocel està revestit amb coanòcits.

## Taxonomia

L'ordre Clathrinida inclou 230 espècies en sis famílies:
* Família Clathrinidae Minchin, 1900
* Família Dendyidae Laubenfels, 1936
* Família Leucaltidae Dendy & Row, 1913
* Família Leucascidae Dendy, 1893
* Família Leucettidae Laubenfels, 1936
* Família Levinellidae Borojevic & Boury-Esnault, 1986

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Clathrinida». [Consulta: 24 novembre 2020].
# Casa del carrer de les Parres, 3 (l'Espluga de Francolí)

La Casa del carrer de les Parres, 3 és una obra de l'Espluga de Francolí (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta i pis i golfes, situada al Capuig. Al no bastir-se en arc diafragmàtics, solució molt emprada en moltes cases del mateix barri per a les tasques ramaderes i agrícoles, aquesta casa adopta el mur convencional al desenvolupar un altre tipus d'activitat econòmica. El portal rodó dovellat fa pensar que a seva construcció és posterior a la de la resta d'edificis del barri, probablement dels segles XVI-XVI.

## Referències

* ↑ «Casa del carrer de les Parres, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Casa del carrer de les Parres, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Ciceró (desambiguació)

Ciceró és el nom dels següents personatges:
* Ciceró, nom de família romana, de la gens Clàudia.
* Ciceró, nom de família romana, de la gens Túl·lia.
* Marc Tul·li Ciceró I, avi de Ciceró el famós orador.
* Marc Tul·li Ciceró II, fill de Marc Tul·li Ciceró I i pare de Ciceró l'orador.
* Luci Tul·li Ciceró el vell, fill de Marc Tul·li Ciceró I.
* Luci Tul·li Ciceró el jove, fill de Luci Tul·li Ciceró el vell.
* Marc Tul·li Ciceró l'orador, orador i cònsol romà.
* Quint Tul·li Ciceró, fill de Marc Tul·li Ciceró II i germà de Marc Tul·li Ciceró l'orador.
* Marc Tul·li Ciceró el jove, fill únic de Marc Tul·li Ciceró l'orador.
* Quint Tul·li Ciceró el jove, fill de Quint Tul·li Ciceró.
# Comtat de Södermanland

El Comtat de Södermanland, o Södermanlands län és un comtat o län a la costa sud-est de Suècia. Fa frontera amb els comtats d'Östergötland, Örebro, Västmanland, Uppsala, Estocolm i el Mar Bàltic.

## Municipis

* Eskilstuna
* Flen
* Gnesta
* Katrineholm
* Nyköping
* Oxelösund
* Strängnäs
* Trosa
* Vingåker

## Enllaços externs

* Oficina Administrativa del Comtat de Södermanland
* Consell del Comtat de Södermanland Arxivat 1999-01-28 a Wayback Machine.
# Concerto delle donne

El concerto delle donne (literalment conjunt de les dones) era un grup professional de cantants femenines de finals del Renaixement, actiu a la ciutat italiana de Ferrara, que va tenir molt de renom pel seu virtuosisme tècnic i artístic. El grup va ser fundat per Alfons II, duc de Ferrara, l'any 1580 i va estar actiu fins que la cort es va dissoldre l'any 1597. Giacomo Vincenti, un editor musical, lloà a aquestes dones com a virtuose giovani (joves virtuoses) fent-se ressò del sentiments dels comentaristes del moment.
Els orígens del grup es troben en un conjunt d'afeccionats de cortesans ben situats que interpretaven música els unes per als altres en el context de la informal musica secreta del Duc, durant els 70. El grup va anar evolucionant fins a esdevenir un grup professional de dones cantants que donava concerts formals per a membres del reduït cercle de la cort i per a visitants importants. El seu estil interpretatiu distintiu consistent en un cant amb gran profusió d'ornamentació no sols va aportar un notable prestigi a la cort de Ferrara sinó que va motivar i inspirar notables compositors del moment.
El concerto delle donne fou un element de revolució del paper de les dones en el context de la interpretació musical professionalitzada, i va mantenir la tradició de la cort dels Este com un centre musical prestigiós. La seva anomenada es va difondre per tot Itàlia i va inspirar imitacions a les poderoses corts dels Medici i dels Orsini. La fundació d'aquesta institució va ser l'esdeveniment més important de la música profana italiana de finals del segle xvi; les innovacions musicals que van tenir lloc en aquella cort varen ser d'importància per al desenvolupament tant del madrigal com de la seconda pratica.

## Referències

* ↑ Keefe, Simon P. The Cambridge Companion to the Concerto (en anglès). Cambridge University Press, 2005, p.178. ISBN 052183483X.
* ↑ Pendle, Karin. Women and Music: A History. Indiana University Press, 2001, p. g. 83. ISBN 0-253-21422-X.
# Castell de Caudiers

El Castell de Caudiers va ser una fortificació dels segles xiii al XV en el terreny del que avui en dia és la comuna de Caudiers de Conflent, a la Catalunya del Nord.
Era situat en un aflorament rocós situat al bell mig del poble, just darrere de l'actual església de Sant Martí, que fou construïda damunt d'una part de les ruïnes del castell.

## Història

Tot i que el lloc de Caudiers de Conflent és documentat des del 1130 (honor de Calders), la primera menció d'una fortificació al poble és de l'any 1217, quan hom esmenta la forcia in honore de Calders. Cinquanta anys més tard, el 1268, ja es parla de castell: castrum seu forciam de Calders. En el període comprès entre 1232-1239, el lloc hauria estat sota el poder del noble i militar càtar Chabèrt de Barbaira, que havia estat recompensat amb terres al Rosselló i la Fenolleda pel rei Jaume I de Catalunya. Al darrer quart del segle XIV era en mans de Morer de Serrat quan el 1381, l'infant Joan II d'Aragó en concedí l'alta senyoria a Berenguer d'Oms.
Les revoltes dels hugonots que sotraguejaren França al segle xvi (massacre del dia de Sant Bartomeu, 1562), van portar a la Catalunya del Nord un clima de gran inseguretat, amb partides de revoltats que assolaren el país i, de resultes, el castell i el poble foren destruïts en una data indeterminada. No fou fins al 1683 que sobre les ruïnes de la fortificació s'hi bastí la nova església de Sant Martí de Caudiers.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «36 - Caudiers de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Caudiers de Conflent». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere. «Castells i edificacions militars del Conflent anteriors al 1300: Caudiers de Conflent. Castell de Caudiers de Conflent». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 262 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ El Castell de Conflent en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Caudies-de-Conflent». Arxivat de l'original el 2013-02-02. [Consulta: 3 març 2013]. [Consulta: 3 de març del 2013]
* ↑ Aquest infant Joan II d'Aragó, segons Ponsich, 1995 era, per ventura, el rei Joan I?
* ↑ «Caudiès-de-Conflent».[Consulta: 2 de març del 2013]
# Castell de Cava

Castell de Cava fou un castell termenat situat en el municipi de Cava (Alt Urgell). Documentat el 1277 Les seves restes són declarades bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Situat sobre un petit turó damunt el poble de Cava, a més de 1300 m d'altitud. Es poden veure restes del parament del Castell de Cava, són dos fragments de mur, un dels quals fa angle a la part que mira al Nord i just al límit del cingle que cau sobre el mateix poble. Els paraments no fan més de 8 m en total i presenten un aparell que, en la paret externa, és format per unes fileres de pedra ben tallades. Aquestes filades de pedra tallada són les úniques restes de l'antic castell.

## Història

El Castell apareix documentat en el testament que atorgà Galceran III de Pinós, el gener del 1277, on s'expressa la deixa al fill Galceran del que "ego habeo et habere debeo et predecessores mei habuerunt et habere debuerunt in castro Sancti Martini dez Castel, et in castro de Cava, et in castro de Nansovel…".
La senyoria del dit castell anava lligada a la del castell proper de Sant Cristòfol, a la mateixa vall de Cava. El 1255 Simó de Santmarti vengué a R.G. d'Enveig el castell de Sant Cristòfol, amb tots els drets que en el dit castell li pertanyien, llevat del domini superior del comte de Foix. Hi continuà el domini dels Santmarti fins a mitjans del segle xvii. Des de l'any 1644 i fins a les primeries del segle xix, la baronia de Cava va estar sota el domini de senyors genovesos, els Brea d'Alassio, i posteriorment (fins al 1842) sota el domini dels Doria d'Arfa.
El 1831, Cava tenia 75 ànimes i era de senyoriu de Tomàs Dòria, d'Arfa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Cava». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].
* ↑ «Geografia i història». Lloc Web Ajuntament de Cava. Ajuntament de Cava. Arxivat de l'original el 28 de gener 2015. [Consulta: 16 novembre 2012].
# Cauquenes

Cauquenes, és una ciutat i comuna a Xile, és la capital de la Província Cauquenes i està localitzada en la Regió Maule.

## Història

Segons els registres històrics d'Alonso de Ercilla, Cauquenes va ser originalment habitada per una comunitat indígena del Promaucaes, coneguts com els cauqui pels inques o cauquenes pels castellans i va donar el seu nom al riu Cauquenes.

## Referències

* ↑ Inca Garcilaso de la Vega, Comentarios reales, 2da_VII_20 20
* ↑ Juan Ignacio Molina, Compendio de la historia civil del reyno de Chile, pg. 9.
# Congrés Jueu Americà

El Congrés Jueu Americà (en anglès: American Jewish Congress) es descriu a si mateix com una associació de jueus nord-americans organitzats per defensar interessos jueus al seu país i a l'estranger a través de la promoció de polítiques públiques, utilitzant la diplomàcia, la legislació i els tribunals. De la mateixa manera que el Congrés Jueu Americà, una altra institució important a la vida jueva dels EUA és el Comitè Jueu Americà (American Jewish Committee). Sovint se'l coneix per les inicials AJC. Per facilitar la diferenciació, se solen nomenar AJCongress i AJCommittee.

## Enllaços externs

* Congrés Jueu Americà (anglès)