OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Havsgamar

Havsgamar (en suec, Els depredadors del mar) és una pel·lícula muda en blanc i negre sueca del 1916 dirigida per Victor Sjöström.

## Sinopsi

Dos contrabantistes són sorpresos per dos funcionaris d'aduanes quan realitzen la seva tasca i els maten. Tot i així, 15 anys més tard, el fill d'un dels funcionaris assassinats i la filla d'un dels contrabandistes s'enamoren.

## Repartiment

* Greta Almroth - Gabriele
* John Ekman - Birger
* Nils Elffors - Anton
* Richard Lund - Arnold
* Rasmus Rasmussen - Hornung
* Jenny Tschernichin-Larsson - Mrs. Arnold

## Producció

La pel·lícula es va estrenar el 31 de gener de 1916 al cinema Cosmorama de Göteborg. La pel·lícula es va rodar a l'estudi del Swedish Biografteatern a Lidingö amb exteriors de Landsort i Lidingö amb fotografia de Henrik Jaenzon. Com a guió, tenien la novel·la innovadora d'Emilie Flygare-Carlén Rosen på Tistelön que es va publicar el 1842.

## Referències

* ↑ «Progressive Silent Film List: The Sea Vultures». Silent Era.

## Enllaços externs

* Havsgamar al Svensk Filmdatabas
# Elisenda Pineda Traïd

Elisenda Pineda Traïd (Premià de Mar, 17 d'octubre de 1978) és una guionista, còmica, presentadora i actriu catalana.
Ha estat col·laboradora a diferents mitjans de comunicació de ràdio i televisió.

### Televisió

* Zona Urbana (Urbe TV)
* El salt de l’àngel a Televisió de Catalunya amb Àngel Llàcer
* Una història de la literatura
* El llop
* Tot es mou (TV3)

### Ràdio

* Fricandó Matiner (RAC105)
* L'apocalipsi

### Llibres

Ha escrit el llibre “La catalana llengua” (AraLlibres, 2024) amb il·lustracions de Jaume Capdevila.

## Referències

* ↑ «Elisenda Pineda». [Consulta: 2 setembre 2024].
* ↑ «Elisenda Pineda: "El català és una estructura d'estat. Ens hem oblidat de perseverar la nostra identitat», 05-08-2024. [Consulta: 2 setembre 2024].
* ↑ «La catalana llengua – Ara Llibres». [Consulta: 2 setembre 2024].
# El regne de Dunark

El regne de Dunark (títol original en danès, Skammerens datter) és una pel·lícula de fantasia d'acció danesa del 2015, dirigida per Kenneth Kainz. Es basa en el llibre homònim de Lene Kaaberbøl. S'ha doblat al valencià per a À Punt.

## Repartiment

* Rebecca Emilie Sattrup com a Dina Tonerre
* Petra Maria Scott Nielsen com a Rosa
* Peter Plaugborg com a Drakan
* Maria Bonnevie com a Melussina Tonerre (mare de la Dina)
* Søren Malling com a mestre d'armes
* Roland Møller com a Hannes, ajudant del mestre d'armes
* Jakob Oftebro com a Nicodemus Ravens ("Nico")
* Stina Ekblad com a Lady Lizea
* Allan Hyde com a Davin
* Laura Bro com la senyora Petri
* Olaf Johannessen com el mestre Maunus
* Jóhann G. Jóhansson com a Dres
* Adam Ild Rohweder com a Aun

## Seqüeles

La segona part de la saga Slangens gave va acabar la postproducció a finals de 2018 i es va estrenar el 24 de gener de 2019.

## Referències

* ↑ «El regne de Dunark». À Punt, 25-09-2021. [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ IMDB. «Skammerens Datter II: Slangens Gave (2018)». IMDb. [Consulta: 27 desembre 2017].
# Club Ourense Baloncesto

El Club Ourense Baloncesto és un club de bàsquet de la ciutat d'Ourense (Galícia).

## Història

El club nasqué l'any 1979 amb el nom de Club Bosco-Salesianos. L'any 1987 adoptà el nom de Club Ourense Baloncesto. El club jugà a Tercera divisió fins a la temporada 1983-84 on ascendí a Segona divisió. El 1985-86 tornà a ascendir a Primera divisió i el 1988-89, després de vèncer el Caja Madrid assolí l'ascens a la lliga ACB. Romangué en aquesta categoria fins al 1997-98, arribant a jugar dos play-off pel títol. Jugà a la lliga LEB, ascendint de nou a l'ACB el 1999-00, però retornà a la LEB Or el 2001-02, passant més tard a LEB Plata on romangué fins al 2009-10, any en què ascendí a la lliga LEB Or, de nou.
Els nom del club per patrocini han estat:
* 1980-81 Aspol
* 1981-83 Fajauto
* 1983-84 Ouro Ribeiro
* 1984-91 Caixa Ourense
* 1991-95 Coren
* 1995-98 Xacobeo 99
* 1998-08 Club Ourense Baloncesto
* 2008-09 Ourense Grupo Juanes

## Enllaços externs

* Web oficial
* Web del club Arxivat 2009-04-06 a Wayback Machine.
* Informació a Facebook
# José Benetó Ferrús

José Benetó Ferrús, alcalde del PSOE de les primeres eleccions democràtiques de Castelló, Ribera Alta, quedant proclamat com a alcalde del Primer Ajuntament per eleccion lliure al peride 1979-1983 el 19 d'abril de 1979.
En les següents eleccions 1983-1987 sortiria elegit amb el 54,72% dels vots al PSOE davant del 14,32% dels vots a Alianza Popular (actual Partit Popular), el 8 de maig de 1983.
Durant les seves dues legislatures realitzar importants canvis, reformes culturals, socials i econòmiques al poble. Establir el nom del poble en valencià quedant com "Vila·Nova de Castelló", que anys més tard seria canviat per EUPV a l'actual Castelló.
José Benet Ferrús presidia el 1977 una comissió local del PSOE que apostava per la Transició i la Reforma política espanyola de 1977 on es reunien dirigents locals d'esquerres que anaven sortint de la clandestinitat.
Gràcies a la seva adhesió a la democràcia i la Constitució de 1978 va tenir un paper important en la llavors canviant política valenciana.
Va impulsar l'oprimida cultura i història valenciana amb els Jocs Florals, que van portar al poble de Castelló a importants autors com Vicent Andrés Estellés, Manuel Sanchis Guarner o autoritats polítiques com l'ex-alcalde socialista de Madrid, sociòleg i assagista, Enrique Tierno Galván.
Va lluitar a la Guerra Civil Espanyola a Infanteria de la Segona República Espanyola, dins de la secció de metralladores.
# Creuer (aeronàutica)

El creuer és una fase de vol a nivell que es dona després que una aeronau ascendeixi a una altitud fixa i abans que comenci a descendir. És normalment la fase majoritària d'un vol. El creuer pot incloure canvis en l'orientació (direcció de l'aeronau) a velocitat i altitud constants.
Per la majoria d'aeronaus de passatgers, la fase de creuer consumeix la major part del combustible de l'aeronau, Això alleugereix l'aeronau i eleva l'altitud òptima pel consum de combustible. Per raons de control del trànsit aeri normalment és necessari que l'aeronau es mantingui en un nivell de vol preestablert. En vols de llarga durada, el pilot pot demanar a l'ATC d'ascendir d'un nivell de vol a un altre. Aquesta maniobra s'anomena «ascens esglaonat».
Normalment, les aeronaus comercials o de passatgers són dissenyades per tenir les prestacions òptimes amb la velocitat creuer o en les velocitats característiques. Els motors de combustió tenen un nivell d'eficiència òptim en consum de combustible i potència de sortida. Generalment, els motors de pistons són més eficaços entre la velocitat en ralentí i el 25% del regulador.
A part de les aeronaus, altres factors que afecten l'altitud òptima de creuer són la càrrega, el centre de gravetat, la temperatura de l'aire, la humitat, i la velocitat. Aquesta altitud és normalment on es compensen les màximes velocitats horitzontals, l'augment en la potència de l'arrossegament, i la disminució en l'empenyiment del motor i l'eficiència a altes altituds.
Valors típics de velocitats de creuer per un vol comercial de llarga durada van dels 475 als 500 nusos (878–926 km/h; 546–575 mph).

## Vegeu també

* Enlairament
* Regles de vol visual

## Referències

* ↑ «Glossary». [Consulta: 19 juny 2016].
* ↑ Cruising speed definition
* ↑ Idle speed mentioned as most efficient in some cases, up to 75% of full throttle; or 3600 rpm for gasoline engines
Viccionari
# Festes del País Valencià

Les Festes del País Valencià són les festivitats celebrades arreu del territori valencià.
La festa més celebrada a tot el territori és Sant Antoni del Porquet, o Sant Antoni Abat, o Santantonà, amb vora 400 celebracions. L'abandonament de la societat tradicional ha fet que algunes d'estes celebracions caiguen en desús, però també l'aparició de noves festes de caràcter urbà com les Falles, la Gran Fira de València o les Fogueres de Sant Joan d'Alacant.
A l'hivern hi trobem les celebracions de l'any litúrgic, que són celebracions de caràcter religiós que comencen amb el Nadal, amb una prèvia amb els quatre diumenges d'advent i finalitzen amb les cavalcades de Reixos.

## Referències

* 1 2 Alcaraz i Santiago 2011, p. 203
* ↑ Hernàndez, Gil-Manuel. «La festa valenciana de Sant Antoni». metode.cat. [Consulta: 7 gener 2017].
* ↑ «La festa de sant Antoni ocupa el calendari del cap de setmana valencià». El Punt Avui.
* ↑ Alcaraz i Santiago 2011, p. 204

## Bibliografia

* Alcaraz i Santonja, Albert. «Festes d'Horta i Marjal». A: Catàleg del Museu Valencià d'Etnologia. València: Museu Valencià d'Etnologia, 2011, p. 203-209. ISBN 978-84-938347-7-7.
# Elaine Douvas

Elaine Douvas (Port Huron, suburbi de Detroit, Michigan, 1952). És directora de l'Orquestra de l'Òpera Metropolitana de Nova York des de 1977. També és instructora d'Oboè i presidenta del Departament d'instruments de vent de fusta de la Juilliard School. També és professora a la facultat de Mannes College The New School for Music a Nova York, al Bard College Conservatory of Music d'Annandale-on-Hudson, Ny, al Festival i a l'Escola de Música d'Aspen, Le Domaine Forget Academie (Quebec), i als Hidden Valley Music Seminars (Carmel, CA).
Elaine Douvas, de petita, va estudiar piano, violí i trompa, abans de concentrar-se en l'oboè en el sisè grau. El 1960-1962, Douvas va ser estudiant dels estius a la "Interlochen Arts Academy" de Michigan. Després de l'escola secundària, Elaine Douvas va ingressar al "Cleveland Institute of Music" el 1970, on va romandre durant tres anys. Allà, el seus principals estudis d'oboè va ser amb John Mack de lOrquestra de Cleveland. Elaine Douvas, a la jove edat, va ser nomenada oboè principal de la Simfònica d'Atlanta sota la direcció de Robert Shaw, on va servir durant quatre temporades, 1973-1977.
Elaine Douvas va guanyar l'audició per convertir-se en oboè principal de lOrquestra de l'Òpera Metropolitana la temporada 1977-1978. Després de més de tres dècades al MET, continua sent líder de la seva secció. Elaine Douvas va conèixer el seu marit, Robert Sirinek, al MET, on tocava la trompeta. Robert Sirinek és ara el gerent de l’Orquestra de lÒpera Metropolitana. Elaine Douvas ha actuat moltes vegades com a solista tant amb lOrquestra de l'Òpera Metropolitana com amb altres, incloent una interpretació de Les Citations de Dutilleux amb el MET Chamber Ensemble. Activa a l'ensenyament, Elaine Douvas també és presidenta del departament d'instruments de fusta de la "Juilliard School", on imparteix classes des del 1997. Entre els seus alumnes s'hi compta Nathan Hughes, actualment company en l'orquestra novaiorquesa.
Atlètica, també gaudeix del patinatge artístic. Potser aquest és un altre exemple que la forma física sovint s'acompanya amb la realització d'una gran música.

## Notes

* ↑ Geannette, Gloria. Versitile Oboeist Manages to Do It All. Ridgewood News. Ridgewood, New Jersey. Reprinted in Double Reed journal volume 26 no 4.

## Enllaços externs

* https://www.newschool.edu/mannes/
* https://www.juilliard.edu/asp/fsnew/faculty_details.php?FacultyId=71&School=College&Division=Music Arxivat 2010-12-17 a Wayback Machine.
* http://www.bard.edu/conservatory/faculty/?action=details&id=2480
* http://www.elainedouvas.com/biography.html
# Colibrí de Dupont

El colibrí de Dupont (Tilmatura dupontii) és una espècie d'ocell de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae). Habita boscos i garrigues de Mèxic i Amèrica Central, a les terres altes des de Sinaloa, Jalisco, Colima, Michoacán, Districte Federal, Morelos i oest de Veracruz cap al sud fins al nord de Nicaragua. És l'única espècie del gènere Tilmatura Reichenbach, 1854
# Francesc de França

Francesc de França és el nom dels següents personatges:
* Francesc de França o Enric Hèrcules (Fontainebleau, 1555-Château-Thierry, 1584)), duc d'Alençon, d'Anjou, de Turena, de Brabant i Château-Thierry, darrer fill d'Enric II de França i de Caterina de Mèdici
* Francesc de França o Francesc III de Bretanya (Amboise, 1518 - Tournon, 1536), fill gran del rei Francesc I de França i de Clàudia de França, duquessa de Bretanya i reina consort
* Francesc I de França (Cognac, 1494 - Rambouillet, 1547), comte d'Angulema (1496-1515), duc de Valois (1498-1515), de Milà (1515-1521) i rei de França (1515-1547)
* Francesc II de França (Fontainebleau, 1544 - Orleans, 1560), rei de França (1559-1560) i rei consort d'Escòcia (1558-1560)
# DSDV

DSDV (acrònim de Destination-Sequenced Distance-Vector Routing) és un protocol d'enrutament basat en taules per a xarxes mòbil ad hoc (MANET) i que segueix l'algorisme Bellman-Ford. DSDV va ser desenvolupat per C. Perkins i P. Bhagwat el 1994.

## Propietats

* Cada node manté una taula de rutes amb el vector distància per arribar a tots els nodes disponibles.
* Periòdicament s'informa (broadcast) de les distàncies a tots els nodes.
| Destí | Proper Hop (salt) | Nombre de Hops |
| A | A | 0 |
| B | B | 1 |
| C | C | 2 |

## Referències

* ↑ «Destination-Sequenced Distance-Vector Routing (DSDV)» (en anglès). https://www.slideshare.net.+[Consulta: 14 octubre 2017].
* ↑ «DSDV Routing — Model Library» (en anglès). https://www.nsnam.org.+[Consulta: 14 octubre 2017].
* ↑ Ahmed, Gulfishan Firdose; Barskar, Raju; Barskar, Nepal «An Improved DSDV Routing Protocol for Wireless Ad Hoc Networks». Procedia Technology, 6, Supplement C, 01-01-2012, pàg. 822–831. DOI: 10.1016/j.protcy.2012.10.100.

## Vegeu també

Protocols AODV, Dynamic Source Routing, OSPF, OLSR
# Heaviside (cràter marcià)

* No s'ha de confondre amb el cràter lunar Heaviside (cràter).
Heaviside és un cràter d'impacte situat en el quadrangle Mare Australe de Mart. Les seves coordenades són 70.7°S de latitud i 95.3°O de longitud. Té 87,4 km de diàmetre i va ser anomenat en memòria del físic i matemàtic britànic Oliver Heaviside (1850-1925); la denominació fou aprovada el 1973 per la Unió Astronòmica Internacional (UAI).

## Referències

* ↑ "Heaviside (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# José Gil Ramos

José Gil Ramos (Onda, setembre de 1862 - ?) fou un sacerdot i cantor valencià.
Nascut en Onda començà els seus estudis eclesiàstics en els Seminari Diocesà de Tortosa, admès molt prompte com a salmista, gràcies a la seua robusta i dolça veu, en la Concatedral de Tortosa. Al 1888 va accedir al càrrec de director del cor, mitjançant oposicions, de la Catedral de l'Almudena de Madrid. Més tard al 1893 va passar a ocupar, també opositant, el benefici de salmista a la Seu de València, càrrec que exercirà fins a 1925, any en què se li va atorgar un benefici de gràcia. Després de 40 anys de servei en diverses catedrals, l'any 1928 fou ascendit a una canongia en la Catedral de Granada.

## Bibliografia

* RIPOLLÉS, Vicente. Músicos castellonenses. Castelló: Sociedad Castellonense de Cultura, 1935.
# Creuer

«Creuer» té aquests significats:
* Creuer (arquitectura), part d'una església, on es creuen les naus principal i transversal.
* Creuer (aeronàutica), principal fase de vol en la majoria de vols comercials.
* Nàutica:
** Creuer (vaixell de guerra), vaixell militar de mida considerable que pot operar de forma independent de la flota durant llargues travessies
*** Creuer lleuger
*** Creuer cuirassat
*** Creuer de batalla
*** Creuer pesant
** Creuer (viatge), viatge realitzat en vaixell de passatgers a qualsevol part del món com a viatge recreatiu
# Francesc de Gualbes i de Terrades

Francesc de Gualbes i de Terrades (m. ca. 1346), conegut pel sobrenom de «Dirga», va ser un mercader i ciutadà de Barcelona. Va ser un dels fills petits de Joan Ferrer de Gualbes i de Valença de Terrades; d'ells va rebre 8.000 sous en qualitat de legítima. Es va casar amb Maciana de Nàgera i va tenir un únic fill del mateix nom; Maria Teresa Ferrer i Mallol apunta que era Francesc de Gualbes, que va arribar a ser diputat del braç reial a la Diputació del General de Catalunya. Ell mateix va arribar a ser jurat del Consell de Cent. La data exacta de la seva mort és desconeguda, però almenys havia mort el 23 d'agost de 1346, data del testament del seu germà Ferrer. Abans va tenir temps de testar en favor del seu fill.

## Referències

* 1 2 Morales Roca, 1995, p. 166.
* 1 2 Batlle i Gallart, 2007, p. 80.
* ↑ Ferrer i Mallol, 2007, p. 299.

## Bibliografia

* Batlle i Gallart, Carme. «Evolució d'una família de la Barcelona medieval: els Gualbes del segle XIV». A: El "Llibre del Consell" de la ciutat de Barcelona. Segle XIV: les eleccions municipals. Barcelona: CSIC, 2007.
* Ferrer i Mallol, Maria Teresa. «Altres famílies i membres de l'oligarquia barcelonina». A: El "Llibre del Consell" de la ciutat de Barcelona. Segle XIV: les eleccions municipals. Barcelona: CSIC, 2007.
* Morales Roca, Francisco José. Ciudadanos y burgueses honrados habilitados como síndicos del brazo real en las cortes del Principado de Cataluña. Dinastia de Trastámara y de Austria. Siglos XV y XVI (1410-1599) (en castellà). Madrid: Hidalguia, 1995.
# Derborence

Derborence és un llogarret del municipi de Conthey, al cantó de Valais, Suïssa. Es troba a 1,450 metres en una vall aïllada del costat sud dels Alps Bernesos i no és permanentment habitada. Derborence és completament envoltat per muntanyes: Els Diablerets (més alt) al nord, Haut de Cryt al sud i Mont Gond a l'est. A Derborence s'hi pot arribar per una carretera des de Conthey, o a peu des de Gryon via el Pas de Cheville.
El Llac Derborence va ser format el 1749 després de dues esllavissades de la paret del sud dels Diablerets. Milers de tones de roques van caure d'una alçada de 1900 metres el 1714 i 1749, caient a 400 metres a sota i formant una llarga barrera natural de 2 km que gradualment es va omplir d'aigua. Un bosc verge va créixer a sobre les restes rocoses, compost de pícees, pins, làrixs, pins escocesos, faigs i salzes. L'àrea va ser adquirida per Pro Natura el 1961 i és ara zona protegida.
La vall és excepcionalment rica en fauna, amb íbex, isards, cérvols, marmotes i llebres i diverses espècies d'ocell incloent-hi el mussol, àguila daurada, trencalòs i gralla alpina.

## Enllaços externs

* Derborence.ch
* Derborence a myswitzerland.com
# Epipremnum ceramense

Epipremnum ceramense és una espècie de planta amb flors del gènere Epipremnum i de la família de les aràcies (Araceae).

## Descripció

Epipremnum ceramense és una enfiladissa de grans dimensions i perennifoli, que arriba fins a 20 m d'alçada. Té flors petites de color groc verd amb un centre groc. Les flors estan disposades en una espiga solta i unilateral. La llavor és una llavor petita, rodona i negra. Les plàntules són petites, verdes i tenen dues fulles oposades.

## Distribució i hàbitat

L'àrea de distribució nativa d'aquesta espècie és a les illes Moluques. És trepador i creix principalment al bioma tropical humit.

## Taxonomia

Epipremnum ceramense va ser descrita per Cornelis Rugier Willem Karel van Alderwerelt van Rosenburgh i publicat a Bulletin du Jardin Botanique de Buitenzorg, sér. 2 1: 376 a l'any 1920.

### Etimologia

Epipremnum: nom genèric de dues paraules gregues ἐπί (damunt) i πρέμνον (soca).
ceramense: epítet geogràfic que al·ludeix a la seva àrea de distribució a l'illa Seram, antigament anomenada Illa Ceram.

## Referències

* ↑ «Epipremnum ceramense - Uses, Benefits & Care» (en anglès). Selina Wamucii. [Consulta: 19 desembre 2023].
* ↑ «Epipremnum ceramense (Engl. & K.Krause) Alderw.» (en anglès). Royal Botanic Gardens Kew | Plants of the World online. [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ «Epipremnum ceramense». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 19 desembre 2023].
* ↑ Quattrocchi, Umberto. CRC World Dictionary of Medicinal and Poisonous Plants: Common Names, Scientific Names, Eponyms, Synonyms, and Etymology (en anglès). Conjunt de 5 volums, 19 d'abril de 2016. ISBN 9781482250640.
# En av de många

En av de många (en suec Un de molts) és una pel·lícula muda sueca de 1915 dirigida i escrita per Victor Sjöström. Els protagonistes foren Gunnar Tolnæs, Greta Almroth i August Warberg.

## Sinopsi

L'orfe i malalt Erik Wall perd la feina i troba la necessitada Frida, una dona que ja coneix. Els dos s'enamoren, però la Frida aviat s'enfronta a la competència de la rica Ellen, que també cobeja l'Erik. L'Erik tria l'Ellen, però aviat resulta que la Frida està embarassada. Aleshores, l'Erik intenta comprar-la per responsabilitat, però la Frida li torna els diners. L'Erik es casa amb l'Ellen.
16 anys després, l'Erik és un vidu ric. Durant un passeig, el seu cavall s'encabrita i perd la cartera. La recull una noia de 15 anys que resulta ser la seva filla. Li dona tots els diners de la cartera, però quan la Frida s'assabenta d'això, els torna, creient que l'Erik la vol insultar de nou. Al final, l'Erik i la Frida es reconcilien.

## Repartiment

* Gunnar Tolnæs – Erik Wall
* Greta Almroth – Clara, filla d'Erik Walls
* August Warberg – Sahlberg,
* Lilly Jacobsson – Ellen
* Lili Bech – Frida Nilsson
* Alfred Lundberg –
* Gull Natorp –
* Jenny Tschernichin-Larsson –
El rodatge va tenir lloc el 22 de juny-28 de juliol de 1914 a l'estudi del cinema suec a Lidingö amb Henrik Jaenzon com a fotògraf. La pel·lícula no es conserva ni tampocel seu manuscrit. La pel·lícula es va vendre a Dinamarca, Noruega, Finlàndia, Rússia, Països Baixos, Anglaterra, Alemanya, Àustria, els estats dels Balcans i Sud-àfrica i té el subtítol Drama ur det modärna storstadslivet. Es va estrenar el 14 de gener de 1915 al cinema Cosmorama de Göteborg.

## Referències

* 1 2 3 4 «En av de många». Svensk Filmdatabas, 30-06-2013.
# Coll d'en Guilla de Dalt

El Coll d'en Guilla de Dalt és una collada situada a 1.670,7 metres d'altitud del límit dels termes comunals de Fontpedrosa i Planès, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. És al nord-est del terme comunal, a la zona de Brullà, en el vessant sud-est del Serrat del Coll d'en Guilla, al sud-est, també, del Coll d'en Guilla de Baix.

## Referències

* ↑ El Coll d'en Guilla de Dalt en els ortofotomapes de l'IGN