OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Al-Mubarka

Al-Mubarqa, literalment «el Velat», malnom o làqab amb què fou conegut Tamim al-Lakhmí, al seu torn conegut també com a Abu-Harb al-Yamaní, fou un rebel contra el califa al-Mútassim a Palestina. Les fonts principals de la seva activitat són Muhàmmad ibn Jarir at-Tabarí i al-Yaqubí.
Era un cap tribal i hauria fet matar un soldat per raons personals el que va provocar un conflicte que va portar a la seva revolta a la que van participar les tribus Lakhm, Djudham, Amila i Balkayn. Derrotat es va refugiar a les muntanyes d'al-Urdunn. Cobria el seu rostre amb un vel i per això fou anomenat «el Velat», al-Mubarka.
Se li van unir camperols pobres de la regió i alguns malcontents; com que pretenia ser descendent dels omeies fou considerat per la gent com el Sufyani, i va fer nombrosos adeptes fins i tot entre les famílies nobles. El califa va enviar un exèrcit manat per Radja ibn Ayyub al-Hidari però aquest no tenia prou homes per derrotar-lo; no obstant va saber esperar amb paciència al temps de la collita quan els camperols que seguien a al-Mubarka van anar a fer les tasques pròpies. Segons Ibn Khaldun, al-Mutasim va morir durant aquest temps (se sap que al-Mútassim va morir el 6 de gener del 842) i el seu successor al-Wathik va enviar a Radja contra el iemenita Ibn Bayhas, un noble que segons algunes fonts s'havia posat al costat d'al-Mubarka (altres fonts no ho esmenten) i s'havia revoltat a Damasc; segons al-Tabarí fou el mateix al-Mútassim el que va enviar a Radja contra Ibn Bayhas. Fos com fos el rebel fou derrotat i llavors Radja va retornar a Palestina i va atacar al velat. La batalla es va lliurar prop de Ramla, i el rebel fou fet presoner i enviat a Samarra on fou empresonat. No se sap quan va morir.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, VII, 281
# Angela von Neumann

Angela von Neumann (Milwaukee, Wisconsin, 1928 - Palma, 29 de gener del 2010) fou una pintora estatunidenca, filla de Robert von Neumann.
Estudià a l'Institut d'Art de Chicago des de 1946 a 1950, i anà a viure a ciutat de Mèxic fins al 1952. Durant els anys 1953 i 1954 va ensenyar pintura a Denver (Colorado), i cap al 1954 anà a Europa, tot establint-se a Galilea (Mallorca) amb el seu marit, el pintor John Ulbricht.
Va exposar la seva obra en diverses col·lectives d'Amèrica i Europa, i va celebrar exposicions individuals a Mèxic, Milwaukee, Denver, Palma i Nova York. Té obres als Museus d'Art de Denver i de Columbus, Ohio. El 1997 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Mor la pintora Angela von Neuman. Diari de Balears, 31-1-2010». Arxivat de l'original el 2014-06-01. [Consulta: 27 febrer 2011].
# Aqüeducte Carolí

L'Aqüeducte Carolí o aqüeducte de Vanvitelli és l'aqüeducte que proporcionava l'aigua al Palau Reial de Caserta, (província de Caserta) prenent l'aigua de les fonts de la muntanya Taburno i transportant-la al llarg d'un traçament que discorre, en la seva major part enterrat, al llarg de 38 quilòmetres i que alimenta també el complex de San Leucio.
Els treballs de l'aqüeducte, projectat per Luigi Vanvitelli per encàrrec del rei Carles de Borbó -d'aquí el sobrenom de Carolí-, va començar el març de 1753 i es van concloure amb la inauguració el 7 de maig de 1762.
De particular mèrit arquitectònic i des de 1997 Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO és el pont, avui perfectament conservat, que travessant la vall de Maddaloni uneix la muntanya Logano a l'est, amb la muntanya Garzano a l'oest, alçant-se sobre tres ordres d'arcades al llarg de 529 metres i amb una alçada màxima de 55,80 metres.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «18th-Century Royal Palace at Caserta with the Park, the Aqueduct of Vanvitelli, and the San Leucio Complex» (en anglès). [Consulta: 8 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina de Campania Arxivat 2009-01-04 a Wayback Machine.
# Albert Viladot i Presas

Albert Viladot i Presas (Barcelona, 1954 - Barcelona, 9 de febrer de 1993) va ser un periodista català. Es va llicenciar en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Va treballar en premsa, ràdio i televisió. A partir del 1978, va treballar a Mundo Diario, Ràdio Barcelona, La Vanguardia i El Periódico. També va col·laborar en altres publicacions: El Món, El Temps, Tiempo, Interviú. Va ser director del diari Avui, on ja col·laborava setmanalment amb una crònica política.
Va col·leccionar un gran nombre de publicacions clandestines de l'època franquista que abraça tot l'espectre de la ideologia política. Aquesta col·lecció va ser constituïda en el Fons Albert Viladot i donada al Centre de Documentació de la Comunicació (CEDOC) de la UAB. Va ser un dels impulsors de la Fundació Acta, i va rebre el premi Ciutat de Barcelona en la categoria de Premsa, Ràdio i Televisió el 1982.
En televisió va començar al programa de Televisió Espanyola a Catalunya (TVE-Catalunya) Memòria popular. En acabat va dirigir el Telenotícies Nit i va conduir el programa A debat de Televisió de Catalunya (TVC).

## Obres

* Nacionalisme i premsa clandestina (1939-1951) (1987) premi Xarxa el 1985.
* Catalunya: Història d'un maniqueisme (1988) premi Avui l'any 1987
* L'esquerra nacionalista. Diàlegs amb Heribert Barrera (1988)
* L'Estatut: entre el desig i la realitat (1989)

## Referències

* ↑ País, El «Albert Viladot director del diario 'Avui'» (en castellà). El País [Madrid], 09-02-1993. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 Clarà, Joan B. Culla i «En memoria de Albert Viladot» (en castellà). El País [Madrid], 11-02-1993. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Albert Viladot i Presas | enciclopèdia.cat». [Consulta: 21 gener 2022].
# Hoquei sobre herba als Jocs Olímpics d'estiu de 1980

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 celebrats a la ciutat de Moscou (Unió Soviètica) es disputaren dues proves competicions d'hoquei sobre herba, una en categoria masculina i una altra en categoria femenina, sent la primera vegada que les dones pogueren participar en el torneig olímpic. La competició es disputà entre els dies 20 i 31 de juliol de 1980 a l'Estadi dels Joves Pioners de la Unió Soviètica i l'Arena de l'Estadi Dynamo.

## Comitès participants

Participaren un total de 187 jugadors d'hoquei, entre ells 96 homes i 91 dones, de 9 comitès nacionals diferents:
| Categoria masculina Cuba Espanya Índia Polònia Tanzània Unió Soviètica | Categoria femenina Àustria Índia Polònia Txecoslovàquia Unió Soviètica Zimbàbue |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Hoquei masculí Detalls | ÍndiaAllan Schofield Bir Bhadur Chettri Sylvanus Dung Dung Rajinder Singh Davinder Singh Gurmail Singh Ravinder Pal Singh Vasudevan Baskaran Sommayya Maneypande Maharaj Krishan Kaushik Charanjit Kumar Merwyn Fernandes Amarjit Singh Rana Mohamed Shahid Zafar Iqbal Surinder Singh Sodhi | EspanyaJoan Amat Joan Arbós Jaume Arbós Xavier Cabot Ricard Cabot Miguel Chaves Juan Coghen Miguel de Paz Francesc Fàbregas Josep Garcia Rafael Garralda Santiago Malgosa Paulino Monsalve Juan Pellón Carles Roca Jaime Zumalacárregui | Unió SovièticaVladimir Pleshakov Viacheslav Lampeev Leonid Pavlovski Sos Airapetian Farit Zigangirov Valeri Belyakov Sergei Klevtsov Oleg Zagorodnev Aleksandr Gusev Sergei Pleshakov Mikhail Nichepurenko Minneula Azizov Aleksandr Sychyov Aleksandr Miasnikov Viktor Deputatov Aleksandr Goncharov |
| Hoquei femení Detalls | ZimbàbueSarah English Maureen George Ann Grant Susan Huggett Patricia McKillop Brenda Phillips Christine Prinsloo Sonia Robertson Anthea Stewart Helen Volk Linda Watson Elizabeth Chase Sandra Chick Gillian Cowley Patricia Davies | TxecoslovàquiaMilada Blazková Jirina Cermáková Jirina Hájková Berta Hrubá Ida Hubácková Jirina Kadlecová Jarmila Králícková Jirina Krízová Alena Kyselicová Jana Lahodová Květa Petříčková Viera Podhányiová Iveta Srámková Marie Sykorová Marta Urbanová Lenka Vymazalová | Unió SovièticaLiailia Akhmerova Natalia Buzunova Natalia Bykova Tatiana Embakhtova Nadezhda Filippova Liudmila Frolova Lidia Glubokova Nelli Gorbatkova Elena Guryeva Galina Inzhuvatova Alina Kham Natella Krasnikova Nadezhda Ovechkina Tatiana Shvyganova Galina Viuzhanina Valentina Zazdravnykh |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Índia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 1 | Zimbàbue | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Espanya | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Txecoslovàquia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Unió Soviètica | 0 | 0 | 2 | 2 |
# Intecymbium

Intecymbium antarcticum és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Intecymbium.
Fou descrit per primera vegada per J. A. Miller l'any 2007,

## Distribució

És un endemisme de la part sud de Xile i l'Argentina ( a la Patagònia).

## Referències

* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ Miller, J. A. «Review of erigonine spider genera in the Neotropics (Araneae: Linyphiidae, Erigoninae)». Zoological Journal of the Linnean Society, vol. 149, 2007, pàg. 1–263. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2007.00233.x.
* ↑ Gloor, Daniel; Nentwig, Wolfgang; Blick, Theo; Kropf, Christian «Gen. Intecymbium Miller, 2007». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2 [Consulta: 15 juny 2019].

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# (978) Aidamina

(978) Aidamina és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Sergei Belyavskij en 1922 des de l'observatori de Simeiz, Ucraïna.
Deu el seu nom a Aida Minaevna, una amiga de la família del descobridor.
S'estima que té un diàmetre de 78,73 ± 2,3 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d'1,49357 ua.
Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 10,09 hores, amb una variació de lluentor de 9,73 de magnitud absoluta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a ed., 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* 1 2 JPL Small-Body Database
# Salts als Jocs Olímpics d'estiu de 1932

Plantilla:Salts a Los Angeles 1932
Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 celebrats a la ciutat de Los Angeles (Estats Units) es disputaren quatre proves de salts, dues en categoria masculina i dos en categoria femenina. Les proves es realitzaren entre els dies 8 i 13 d'agost de 1932.

## Comitès participants

Participaren un total de 28 saltadors, entre ells 11 dones, de 9 comitès nacionals diferents:
* Àustria (2) (homes:1 dones:1)
* Canadà (3) (homes:2 dones:1)
* Dinamarca (1) (homes:0 dones:1)
* Estats Units (9) (homes:4 dones:5)
* França (1) (homes:1 dones:0)
* Alemanya (2) (homes:1 dones:1)
* Japó (4) (homes:3 dones:1)
* Mèxic (5) (homes:5 dones:0)
* Suècia (1) (homes:0 dones:1)

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Trampolí de 3 metres detalls | Michael Galitzen | Harold Smith | Richard Degener |
| Palanca de 10 metres detalls | Harold Smith | Michael Galitzen | Frank Kurtz |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Trampolí de 3 metres detalls | Georgia Coleman | Katherine Rawls | Jane Fauntz |
| Palanca de 10 metres detalls | Dorothy Poynton | Georgia Coleman | Marion Roper |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 4 | 4 | 4 | 12 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Diving at the 1932 Summer Olympics». [Consulta: 26 agost 2024].
# (982) Franklina

(982) Franklina és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom H.E. Wood en 1922 des de l'Union Observatory de Johannesburg, Sud-àfrica.
Deu el nom a John Franklyn Adams (1843-1912), un astrònom amateur britànic i autor de mapes estel·lars.
S'estima que té un diàmetre de 32,5 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d'1.33144 ua.
Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 16 hores, amb una variació de lluentor de 9,9 de magnitud absoluta.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a ed.. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* 1 2 JPL Small-Body Database
# La settimana della sfinge

La settimana della Sfinge és una pel·lícula italiana de comèdia dramàtica del 1990 coescrita i dirigida per Daniele Luchetti. Pel seu paper Margherita Buy va ser premiada com a millor actriu al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià.

## Argument

La Gloria és una jove cambrera que treballa en un restaurant, té passió pels trencaclosques i somnia desperta; la noia es delecta, provocant la ira del seu cap, en plantejar diverses endevinalles als clients, sense que ningú no els pugui resoldre. Un dia arriba a dinar Eolo, un jugador d'antenes amb fama de faldiller, i aconsegueix guanyar-se el cor de Glòria; però Aeolus, al·lèrgic a les relacions duradores, deixa la noia després de només una nit junts, sense ni tan sols acomiadar-se.
Glòria, seduïda i abandonada, deixa la seva feina i marxa a la recerca del seu estimat. Viatja per tota Itàlia, travessant mars i muntanyes, platges i convents, coneixent tota mena d'humanitat. Després d'una llarga persecució, la noia aconsegueix finalment trobar l'Eolo, que, sorprès per la seva determinació, s'enamora d'ella al seu torn. Però a hores d'ara ja és massa tard: la Glòria, un cop assolit el seu objectiu, fuig, tornant a ser cambrera i a somiar amb una nova aventura.

## Repartiment

* Margherita Buy com a Gloria
* Paolo Hendel com a Eolo
* Silvio Orlando com a ministre
* Isaac George com a Ferruccio
* Delia Boccardo com a Sara
* Roberto Nobile com a comissari de policia
* Corso Salani com a Gommista

## Critica

* La construcció de la història decebe perquè els episodis (...) sovint van en cercles. (..) Margherita Buy sens dubte farà un llarg camí. Gian Luigi Rondi per a Il Tempo.
* En el seu irrealisme de faula, és una pel·lícula escapista que perd molt d'un cop a la segona part. Comentari del diccionari Morandini que assigna a la pel·lícula dues estrelles de cinc.
* Hi ha una atmosfera entre el cinema de Moretti i Fellini, però en general la comparació no aguanta. Comentari del diccionari Farinotti que assigna la pel·lícula dues estrelles sobre cinc

## Referències

* ↑ Gino Moliterno. The A to Z of Italian Cinema. Scarecrow Press, 2009, 2009. ISBN 978-0810868960.
* ↑ Thomas Riggs. Contemporary Theatre, Film and Television, Volume 73. Gale, Jan 19, 2007.
* ↑ Mo-Net s r l Milano-Firenze. «La settimana della sfinge (1990)». mymovies.it.
* ↑ MYmovies.it. «La settimana della sfinge». MYmovies.it.
* ↑ M. Morandini, Il Morandini 2003, Zanichelli 2002 - pag.1250
* ↑ Pino Farinotti, Il Farinotti 2009, Newton Compton Editori 2008 - pag 1802-1803

## Enllaços externs

* Tràiler a YouTube
# Anell ordenat

En l'àlgebra abstracta, un anell ordenat és un anell commutatiu A amb un ordre total ≤ tal que
Els anells ordenats són propis de l'aritmètica. Alguns exemples inclouen els enters, els racionals i els reals. (Els racionals i els reals són, de fet, cossos ordenats). Per altra banda, els nombres complexos no formen un anell ordenat de manera natural.
Igual que amb els nombres ordinaris, diem que un element c d'un anell ordenat és positiu si 0 ≤ c i negatiu si c ≤ 0. La qualificació del zero (l'element neutre per la suma) com a nombre positiu (i negatiu) o com a no positiu i (no negatiu) difereix segons els autors i és subjecte de debat. El conjunt dels elements positius en un anell A és denotat per alguns autors com A+.
Si a és un element d'un anell ordenat A, aleshores el valor absolut d'a, denotat per |a|, es defineix de la següent forma:
    $|a|:={\begin{cases}a,&{\text{si }}0\leq a\\-a,&{\text{altrament}}\end{cases}}$
on −a és l'oposat d'a i 0 és l'element neutre respecte de la suma.

## Propietats bàsiques

* Si $a\leq b$ i $0\leq c$, aleshores $ac\leq bc.$ Aquesta propietat, a vegades, s'utilitza per a definir anells ordenats en lloc de la segona propietat en la definició de més a dalt.
* Si $a,b\in A$, aleshores $|ab|=|a||b|.$
* Un anell ordenat no trivial és infinit.
* Si $a\in A$, aleshores o $a\in A_{+}$, o $-a\in A_{+}$, o a = 0. Aquesta propietat es deriva del fet que els anells ordenats són grups abelians, amb ordre total respecte la suma.
* Un anell ordenat A no té divisors de zero si i només si $A_{+}$ és tancat respecte al producte, és a dir, ab és positiu quan ambdós a i b són positius.
# Albert Villaró i Boix

Albert Villaró i Boix (La Seu d'Urgell, 5 de març de 1964) és un historiador i escriptor andorrà. Fou director de Cultura i també d'Arxius, Patrimoni i Recerca del comú d'Andorra la Vella. Actualment és coordinador de la secció d'història d'Andorra Recerca + Innovació col·labora amb una columna diària al Diari d'Andorra.

## Obra publicada
### Narrativa breu

* 1993: La selva moral
* 2013: La selva moral 2.0

### Novel·la

* 2000: Les ànimes sordes
* 2003: Obaga
* 2003: L'any dels francs
* 2006: Blau de Prússia
* 2010: La primera pràctica
* 2012: L'escala del dolor
* 2013: Els ambaixadors
* 2015: La bíblia andorrana
* 2018: El sindicat de l'oblit
* 2020: La Companyia Nòrdica

### No ficció

* 1995: Hèrcules i la ciutat: un passeig per la història de La Seu
* 1998: Els quatre pilans
* 2000: Estamariu: respostes al qüestionari de Francisco de Zamora
* 2009: Le somni de Carlemany (música impresa)
* 2011: Nova descripció del Principat i valls d'Andorra
* 2012: Unes memòries possibles del Doctor Molines
* 2018: Manual digest de les Valls Neutres d'Andorra, d'Antoni Fiter i Rossell (editor)

### Infantil

* 2017: La Clara i la sopa de lletres

## Referències

* ↑ «Albert Villaró». AELC. [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ Nopca, Jordi. «M’he inventat una Catalunya normal». Ara, 01-03-2014. [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ «Albert Villaró gana el Premi Carlemany con una novela negra ambientada en Andorra». Europapress. [Consulta: 15 setembre 2015].
* ↑ Nopca, Jordi. «Volia donar una segona oportunitat a Catalunya». Ara, 08-01-2014. [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ «Albert Villaró guanya el 46è premi Josep Pla amb 'Els ambaixadors'». Ara. [Consulta: 15 setembre 2015].
* ↑ Nopca, Jordi. «Quin futur té la sobirania d'Andorra?». Ara, 02-12-2015. [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ Juanico, Núria. «‘La bíblia andorrana’ d'Albert Villaró guanya el Prudenci Bertrana». Núvol. [Consulta: 17 setembre 2015].
* ↑ «Albert Villaró reivindica las guerras carlistas» (en castellà), 08-10-2020. [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ «Albert Villaró, historiador i escriptor, ens presenta la seva darrera novel·la, "La companyia nòrdica"». TV3, 22-10-2020. [Consulta: 12 novembre 2021].
# Antònia Tayadella i Oller

Antònia Tayadella i Oller (Manresa, Bages, 1954) és una historiadora de la literatura i professora universitària catalana.

## Trajectòria

Formada i doctorada en filologia catalana el 1988, ha exercit com a professora de la Universitat de Barcelona entre els anys 1977 i 2006. Dins de la seva trajectòria professional destaquen els seus estudis sobre la introducció i l'evolució del romanticisme a Catalunya, sobre l'obra crítica de Josep Maria Quadrado, Francesc Miquel i Badia i Joan Sardà, i sobre l'obra narrativa, entre d'altres, de Martí Genís i Aguilar i Marià Vayreda. És membre de la Societat Verdaguer.

## Publicacions

* Presència de Jean Paul a la literatura catalana vuitcentista, amb Roger Friedlein (1996)
* edició i estudi dels Assaigs literaris de Josep Maria Quadrado (1995)
* Francesc Miquel i Badia, crític literari al Diario de Barcelonal, amb Enric Cassany i Cels (2001)
* edició i estudi d'Art i veritat. Crítiques de novel·la vuitcentista de Joan Sardà (1997)
* “Julita”, de Martí Genís i Aguilar, novel·la romàntica (1997)
* edició i estudi de Lo trabucaire (2003) L'afusellat (2004) i La punyalada (2004) de Marià Vayreda
* Antònia Tayadella. 'Sobre literatura del segle XIX' (2012), on es recullen els seus treballs sobre literatura catalana vuitcentista que va escriure des del 1980 fins al 2004.

## Referències

* 1 2 3 «Antònia Tayadella i Oller». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 28 març 2020].
* ↑ Roca, Rafael «Antònia Tayadella, una baula imprescindible en l'estudi de la literatura del segle xix». Publicacions de la Universitat de Barcelona, pàg. 73-74 [Consulta: 28 març 2020].
* ↑ Bonet, Laureà «Antònia Tayadella. 'Sobre literatura del segle XIX'». Revista de Catalunya, Núm. 283, 2013, pàg. 175-185 [Consulta: 28 març 2020].
# Associació Catalana d'Universitats Públiques

L'Associació Catalana d'Universitats Públiques (ACUP) és una organització creada l'any 2002 per diverses universitats públiques catalanes amb l'objectiu de promoure iniciatives, programes i projectes conjunts per millorar el sistema universitari català. Des de gener de 2023, el seu actual president és Daniel Crespo, rector de la UPC.
L'Associació agrupa les universitats públiques de Catalunya: la Universitat de Barcelona (UB), la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), la Universitat Pompeu Fabra (UPF), la Universitat de Girona (UdG), la Universitat de Lleida (UdL), la Universitat Rovira i Virgili (URV) i la Universitat Oberta de Catalunya (UOC).

## Referències

* ↑ «El rector de la UPC serà el nou president de l'Associació Catalana d'Universitats Públiques» (en castellà), 25-01-2023. Arxivat de l'original el 2023-05-21. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ Vicens, Laia. «Les universitats públiques catalanes retornen 449 euros a la societat per cada 100 euros d'inversió que reben», 16-12-2020. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ Escriche, Elisabet. «Cau un 20% el finançament destinat a les universitats públiques per a recerca i innovació», 13-12-2013. [Consulta: 21 maig 2023].
# Arqueobatracis

Els arqueobatracis (Archaeobatrachia) són un subordre d'amfibis de l'ordre Anura que comprèn 28 espècies entre granotes i gripaus.
Es troba present a Euràsia, Nova Zelanda, les Filipines i Borneo.

## Taxonomia

* Ascaphidae
* Bombinatoridae
* Discoglossidae
* Leiopelmatidae

## Referències

* Roelants, Kim; Franky Bossuyt: "Archaeobatrachian paraphyly and pangaean diversification of crown-group frogs". Systematic Biology 54: 111-126. Febrer de 2005.