OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deutsche Telekom

Deutsche Telekom AG (abbreujadament DTAG) és una companyia alemanya de telecomunicacions amb seu a Bonn, Alemanya. És la companyia de telecomunicacions més gran d'Europa.

## Història

Deutsche Telekom es va formar el 1996 quan es va privatitzar l'antic monopoli Deutsche Bundespost. El juny de 2008, el govern alemany encara mantenia el 15% de les accions directament i in altre 17% a través del banc estatal KfW.
Va perdre 30.000 treballadors com a resultat que més d'un milió i mig de clients canviaren cap a companyies rivals durant els anys 2005 i 2006.
Opera en diverses marques comercials com T-Home (abans T-Com) un operador de xarxa telefònica i servei de IPTV; T-Online, un proveïdor d'Internet (ISP); T-Mobile, un proveïdor de telefonia mòbil, i T-Systems, una divisió de negocis.
També té una participació important en altres companyies de telecomunicació Slovak Telekom (Eslovàquia), Magyar Telekom (Hongria), i T-Hrvatski Telekom (Croàcia) a més Magyar Telekom té la majoria de les accions de Combridge (Romania), Makedonski Telekom (Macedònia del Nord), i T-Crnogorski Telekom (Montenegro)
El setembre de 2009 Orange Espanya i T-Mobile anunciaren que estaven en negociació per fer al Regne Unit una gran companyia que cobriria el 37% del mercat de telefonia mòbil.

## Referències

* ↑ «Deutsche Telekom Looks for New Leadership». Der Spiegel, 13-11-2006 [Consulta: 28 agost 2008].
* ↑ BBC NEWS

## Enllaços externs

* Web oficial: http://www.telekom.com
# Carl Sonnenschein

Carl Sonnenschein (Düsseldorf, 15 de juliol de 1876) - Berlín, 20 de febrer de 1929) va ser un sacerdot i escriptor alemany, fundador del Moviment Catòlic estudiantil a Alemanya.
Les Fraternitats Catòliques Alemanyes (KV) van crear el premi anual Carl Sonnenschein per premiar cada any la investigació científica més destacada d'Alemanya.

## Obra

* Die sozialstudentische Bewegung (1909)
* Notizen (Weltstadtbetrachtungen) (1926 - 1928), Berlín
* Sonntagsevangelien (Erklärungen) (1928), Berlín.

## Referències

* ↑ Ruff, Mark Edward. The Battle for the Catholic Past in Germany, 1945-1980 (en anglès). Cambridge University Press, 2017-07-14, p. 37. ISBN 978-1-107-19066-5.
* ↑ Britt, Brian. Religion Around Walter Benjamin (en anglès). Penn State Press, 2022-06-29, p. 71. ISBN 978-0-271-09357-4.

## Enllaços externs

* Carl Sonnenschein al catàleg de la Biblioteca Nacional Alemanya
# Carlopoli

Carlopoli (en calabrès Garruàpui) és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 1.385 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 1.515 | 1.525 | 1.385 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |

## Referències

* ↑ Dizionario Di Toponomastica: Storia E Significato Dei Nomi Geografici Italiani. Garzanti, 1990.
# Can Surriga

Can Surriga és una obra de Vidreres (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'Edifici actual és de planta quadrada amb coberta a quatre vessants, tres plantes i terrassa sobre el teulat. Els elements més destacats de les façanes són els emmarcaments de pedra grisa amb motllures de rombes decoratius a la part superior de les múltiples finestres i els balcons de ferro que, a les cantonades, unifiquen les balconades de les dues façanes.

## Història

La porta d'arc de mig punt existent fins als anys noranta duia la inscripció de 1730. No en resta res de l'antic portal d'accés, que no es va conservar quan es va ampliar la plaça.
Durant la modificació de la Plaça l'edifici es va destruir i la façana es va tirar enrere, deixant més espai per la plaça i pels accessos al carrer Barcelona i Dr. Deulofeu.

## Referències

* 1 2 3 «Can Surriga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 juliol 2018].
# Can Suriol

«Can Suriol» té aquests significats:
* Can Suriol (Olivella), masia d'Olivella (Garraf)
* Can Suriol de Dalt, masia de Sant Cugat de Sesgarrigues (Alt Penedès)
# Can Surell

Can Surell és un edifici del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge unifamiliar entre parets mitgeres. Consta de planta baixa i pis. El portal d'entrada és d'arc de mig punt adovellat i a la clau hi ha finestra de pedra amb muntants treballats i llinda d'una pesa, protegida per un guardapols. El ràfec de la coberta és amb imbricació de teules. Amb la restauració s'esgrafià la façana amb dibuixos romboïdals.
Originàriament, Can Surell estava edificat al costat de la capella de Balneari Blancafort -ja desapareguda- i de la qual hi ha un reproducció al poble espanyol de Montjuïc.

## Referències

* 1 2 «Can Surell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Casa Vella de la Rodonella

La Casa Vella de la Rodonella és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici integrat en nucli urbà de planta baixa, un pis i golfes. Té obertures orientades a migdia i llevant, aquestes són petites i distribuïdes irregularment en els plans de façana. Té un afegit lateral mitjançant galeria oberta i tancament en ferro de forja. Contraforts a ambdues bandes de l'element. Aparell de pedra mitjana unida amb morter i arrebossada. Restes d'aprofitaments de tàpia. Teulada a dues aigües i carener perpendicular a la façana principal. Conserva elements originals en fusta i reforços d'ampliacions més moderns fets amb obra vista. Modificacions a la part posterior amb reconversió de la paret en espai d'aprofitament públic (banc i font).

## Història

L'edifici, que es pot datar de la primera meitat del segle xix, ha tingut ampliacions i modificacions considerables. Al seu voltant va créixer en la primera meitat del segle XX la barriada d'obrers miners de la Rodonella. En l'actualitat l'edifici és propietat municipal i resta deshabitada.

## Referències

* 1 2 «Casa Vella de la Rodonella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Casa Vallvé

La Casa Vallvé és un edifici del municipi de Vallmoll (Alt Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'habitatge està situat dintre el nucli històric de Vallmoll. Es tracta d'un edifici entre mitgeres que fa cantonada. Té planta baixa, pis i golfes. Els elements més remarcable de la façana són: la porta d'accés, que s'obre al carrer de la Unió, d'arc de mig punt amb dovelles de pedra; a la dreta hi ha una finestra damunt la qual apareix esculpit un escut amb una mà; al primer pis hi ha dues finestres renaixentistes amb brancals que simulen pilastres i llindes amb motllures i fris que mostra relleus gastats però de gran riquesa. Les golfes presenten obertures rectangulars. La coberta és de teula, amb ràfec sobresortint.
La construcció és de pedra arrebossada.

## Història

La construcció de la casa Vallvé data del segle xvi, d'acord amb les inscripcions que apareixen a les finestres, dels anys 1542 i 1588. L'any 1874 fou valorada en 160 escuts (unes 4000 pessetes actuals). Sembla que al llarg de la seva història ha patit diversos saqueigs. Hi ha constància que hi havia unes pedres on es podia veure la reproducció d'una roca i d'una mora, la qual cosa sembla indicar que hi visqué algú del senyoriu dels Rocamora.
Actualment, la casa es troba deshabitada i en estat d'abandó.

## Referències

* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
# Casa Duran (Ripoll)

La Casa Duran és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa formada per planta baixa i dos pisos amb teulada de teula àrab a dues vessants. L'any 1868 amb motiu de l'ordenació i alineació que patí la plaça Nova i carrers pròxims es feren recular les façanes d'alguns edificis, un dels quals fou la casa Duran. De la façana en destaca un escut d'armes situat sobre una finestra.

## Referències

* ↑ «Casa Duran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Casa Duró

La Casa Duró és un edifici d'habitatges de la parròquia andorrana d'Escaldes-Engordany, protegit com a bé immoble inventariat per la seva significació en l'arquitectura de granit del principat. Està situada al número 91 de l'avinguda Carlemany.
Aixecada als anys 1930, la casa Duró és un edifici plurifamiliar construït totalment en granit i que destaca pel seu important volum. Seguint l'orientació de l'avinguda Carlemany, la seva façana presenta diversos elements característics de l'arquitectura de granit com són els arcs de mig punt a les finestres centrals, els arcs rebaixats a les obertures de les botigues, les llindes rectangulars adovellades, els carreus esquadrats als angles, el parament irregular en granit i la mansarda central a la coberta.
La casa Duró constitueix un dels exemples més significatius de l'aplicació de l'anomenada arquitectura de granit a la construcció d'un edifici plurifamiliar, i popularitza aquesta mena de construccions. A la vegada presenta el valor de ser de les primeres edificacions en què s'abandona el model de casa unifamiliar propi de l'arquitectura tradicional del país per passar a adoptar-se un nou model de casa, desenvolupada en alçada i destinada a acollir diverses unitats familiars i amb establiments comercials a planta baixa, d'acord amb el procés de modernització que s'inicia a Andorra els anys quaranta i cinquanta.

## Referències

* ↑ «Casa Duró». Patrimoni Cultural d'Andorra. Govern d'Andorra. [Consulta: 18 agost 2017].
# Casa al carrer Retir, 30 (Igualada)

La Casa al carrer Retir, 30 és una obra modernista de Igualada (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres en la qual es va fer un arranjament de façana d'estil modernista. Estructuralment presenta una composició simètrica marcada per les obertures que són totes amb llinda. L'aspecte modernista es basa en els trencaaigües de tipus floral que decoren les obertures. Són fets de ciment amb motllo intentant donar l'aspecte de relleus de pedra. Aquests tenen la seva correspondència amb l'acabament de la façana de forma també ondulada i amb ornaments florals.

## Història

Propietari promotor de l'obra: Francesc Reixacs Marbres.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Retir, 30». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Casa a la plaça de Flos i Calcat, 33 (Arenys de Mar)

La Casa a la plaça de Flos i Calcat, 33 és una casa d'Arenys de Mar (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa hi ha una porta i una finestra d'arc de mig punt i al primer pis hi ha un balcó que ocupa dues obertures, de ferro i ceràmica. Al segon pis o golfes hi ha cinc finestretes d'arc separades per columnes i està coronat per un gran ràfec i una cornisa d'obra a diferents nivells. Tota la façana està estucada i sobre la llinda dels balcons hi ha decoració floral.
Les rajoles que hi han a sota del ràfec i el balcó son de la fabrica Pujol i Bausis.
Era un habitacle de certa categoria, però els darrers anys estava deshabitada. Actualment acull vivendes i un negoci.

## Referències

* 1 2 «Plaça de Flos i Calcat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
https://museus.esplugues.cat/col%C2%B7leccio-de-rajoles-planes-de-pujol-i-bausis
http://www.gaudiallgaudi.com/EDc02pujolibausis.htm
# Cui Xiuwen

Cui Xiuwen (xinès tradicional: 崔岫聞, xinès simplificat: 崔岫闻, pinyin: Cuī Xiùwén; Harbin, Heilongjiang, 1970 - 1 d'agost de 2018) fou una artista que feu vídeos, es dedicà a la fotografia i pintà olis sobre tela. El 1990 es va graduar en belles arts a la Normal de la Universitat del Nord-est i el 1996 va obtenir el màster de l'Acadèmia Central de Belles Arts, de Beijing. Exhibí les seves obres en diversos països. Les seves pintures mostraven les preocupacions i els aspectes vulnerables de les dones.

## Referències

* ↑ http://www.brooklynmuseum.org

## Bibliografia

* China Art Book. Uta Grosenick i Caspar H. Schübbe. Colònia, DuMont Publishers, 2007.

## Enllaços externs

* http://www.cuixiuwen.com/EnArtist.aspx Arxivat 2014-07-26 a Wayback Machine.
* http://www.brooklynmuseum.org/eascfa/feminist_art_base/gallery/Cuixiuwen.php
# Cyprinus micristius

Cyprinus micristius és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al llac Dian Chi (Yunnan, Xina).

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* International Union for Conservation of Nature and Natural Resources (UICN), 1994. 1994 IUCN red list of threatened animals. International Union for Conservation of Nature and Natural Resources, Gland, Suïssa i Cambridge, Gran Bretanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Campanulorchis thao

Campanulorchis thao és una espècie d'orquídia epifita originària d'Àsia. Es troba a Hainan, a la Xina i a Vietnam en els boscos perennifolis de terres baixes i boscos ennuvolats primaris de les terres altes en elevacions de 500 a 2200 metres.
És una orquídia de grandària petita, amb hàbits epífita amb Pseudobulbs subglobosos a ovoides que estan embolicats per una beina en la joventut i que porten una sola hona apical petita, estretament el·líptica a oblong coriàcia amb la base peciolada. Floreix en l'estiu i la tardor en una inflorescència terminal, alçada, tomentosa de color vermell marró, de 3 a 4 cm de llarg, amb flors fragants.

## Taxonomia

Va ser descrita per (Gagnep.) S.C.Chen & J.J.Wood i publicat en Flora of Xina 25: 346. 2009.

### Etimologia

Campanulorchis: nom genèric compost que significa campanula = "campana" i orchis = "oquídea".
thao: epítet

### Sinonímia

* Eria thao (Gagnep.)
* Eria bulbophylloidea Tang & F.T. Wang
* Eria bulbophylloides Tang & F.T.Wang

## Vegeu també

* Història de la botànica
* Pol·linització de les orquídies
* Orquídia

## Referències

* ↑ Jay Pfahl. «Campanulorchis thao» (en anglès). Internet Orchid Species Photo Encyclopedia. [Consulta: 12 febrer 2014].
* ↑ «Campanulorchis thao». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 12 febrer 2014].
* ↑ Campanulorchis thao a PlantList
* ↑ «Campanulorchis thao». World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 12 febrer 2014].
# Coryphopterus humeralis

Coryphopterus humeralis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a la Polinèsia Francesa, les Illes Ryukyu, la Gran Barrera de Corall i Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1863. Descriptions of the gobioid genera of the western coast of temperate North America. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 262-267.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. 2005. Reef and shore fishes of the South Pacific. New Caledonia to Tahiti and the Pitcairn Islands. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 720 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R. i G.C. Ray 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Casa a la plaça de Baix, 1 (Santa Pau)

La Casa a la plaça de Baix, 1 és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de planta baixa i primer pis. La porta d'entrada queda reduïda al costat esquerre. En el primer pis hi ha dos balcons i una tribuna en el mig formant un eix de simetria. La cantonada de la casa és arrodonida. La façana està pintada amb dos tons de gris.

## Referències

* 1 2 «Casa a la plaça de Baix, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Creu de terme de Salelles

La Creu de terme de Salelles és una obra del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'actual creu de terme de Salelles consta de les següents parts: una peanya de dos graons i un cos circular de 40cm d'alçada, a sobre del qual es recolza el basament d'una columna de base quadrada amb els cantons bisellats per la part superior, la qual cosa permet la transició a una columna de base octogonal. El capitell situat a la part superior és sense cap mena de decoració i culmina amb una creu de pedra, que està força desgastada.

## Història

No la trobem consignada en cap document antic, però com diu Sarret i Arbós en el seu llibre: Les creus de pedra del terme de Manresa, es creu que l'antiga creu era obra del segle xv, i que seria una de les fites que separaven el terme jurisdiccional del senyor de Salelles, que n'era el Pobarde i capítol de la seu de Manresa, del terme del veguer. A 1913, data de publicació de l'esmentat llibre, la creu encara estava en peu, i el seu autor en fa una petita descripció. L'actual creu de pedra és obra de l'any 1947, segons la inscripció del seu sòcol.
El seu estat de conservació és en general bo, malgrat que el sòcol està força desgastat.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de terme de Salelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Delevan

Delevan és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.089 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Delevan tenia 1.089 habitants, 436 habitatges, i 279 famílies. La densitat de població era de 429 habitants/km².
Dels 436 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,5% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 29,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.654 $ i la renda mediana per família de 42.039 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.037 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 15.667 $. Entorn de l'11,2% de les famílies i el 14,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Delevan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Delevan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Coryphopterus lipernes

Coryphopterus lipernes és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Florida fins a l'Amèrica Central. També és present a les Bahames, el Carib i les Antilles.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1863. Descriptions of the gobioid genera of the western coast of temperate North America. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 262-267.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R. i G.C. Ray 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.