OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apaf-1

La proteïna Apaf-1 (Apoptosis protease-activating factor-1) és un regulador clau de la via apoptòtica mitocondrial, sent l'element central del complex multimèric anomenat apoptosoma, format també per la procaspasa-9 i el citocrom c.
Les activitats Apaf es van descriure per primera vegada en experiments in vitro per recuperar l'activitat caspasa a partir de fraccions citosòliques de cèl·lules HeLa. Apaf-1 va resultar ser una molècula adaptadora amb homologia amb la proteïna CED-4 de C. elegans, mentre que Apaf-2 i Apaf-3 van ser identificats com el citocrom ci la caspasa-9 respectivament (Zou et al. 1997).

## La formació de l'apoptosoma

La formació de l'estructura de l'apoptosoma es desencadena amb l'alliberament del mitocondri del citocrom c intervingut per la família Bcl-2. Un cop alliberat, el citocrom c s'uneix a Apaf-1 formant un primer complex. Aquesta unió ve definida per l'existència en l'extrem C-terminal d'Apaf-1 de diversos dominis WD40 d'unió proteïna-proteïna com els presents en la subunitat b de les proteïnes G heterotrimèriques. Apaf-1 presenta també un domini de reclutament de caspases (CARD) que, en condicions d'inactivitat, estaria "segrestat" per dos dels dominis WD40, però que s'allibera amb la unió del citocrom c. L'exposició dels dominis CARD permet a Apaf-1 reclutar la procaspasa-9 en presència de dATP que intervé l'oligomerització del complex. Un cop unida, la procaspasa-9 té un autoprocessament donant lloc a la seva forma activa de caspasa-9, una caspasa iniciadora capaç d'activar caspases efectores com la caspasa-3. Aquesta successió d'esdeveniments acaba desembocant en l'activació d'altres caspases i de factors de degradació d'ADN que s'encarregarien de fragmentar el material genètic.

## Bibliografia

* Zou H, Henzel WJ, Liu X, Lutschg A, Wang X. Apaf-1, a human protein homologous to C. elegans CED-4, participates in cytochrome c-dependent activation of caspase-3. Cell 1997 Aug 8;90(3):405-13. PMID: 9267021.
* Yoshida H, Kong YY, Yoshida R, Elia AJ, Hakem A, Hakem R, Penninger JM, Mak TW. Apaf1 is required for mitochondrial pathways of apoptosis and brain development. Cell. 1998 Sep 18;94(6):739-50. PMID: 9753321.
* Danial NN, Korsmeyer SJ. Cell death: critical control points. Cell 2004 Jan 23;116 (2):205-19. PMID: 14744432.

## Enllaços externs

* APAF1 (Apoptotic protease activating factor 1) Arxivat 2005-10-25 a Wayback Machine.
* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000120868 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000019979 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
# Buschwiller

Buschwiller (en alsacià Büschwíller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2007 tenia 950 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 659 | 607 | 762 | 759 | 767 | 883 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Alain Schweitzer | PS |
| 2008- | Christèle Willer | DVD |
# Ain El Aouda

Ain El Aouda (en àrab عين العودة, ʿAyn al-ʿŪda; en amazic ⵄⵉⵏ ⵄⵡⴷⴰ) és un municipi de la prefectura de Skhirate-Témara, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 49.816 persones. Està format pels barris de Hay Pam, Hay Aljadid, Sidi Larbi, Hay Doukkala, Hay Ennacer, Hay El Amal, Hay Ghizlane, Hay Ettadamoun i Ouled Zaers.
Es rumoreja que la ciutat és un centre de detenció dels serveis secrets marroquins, coneguts com a Direcció de Vigilància del Territori o DST (Direction de surveillance du Térritoire).

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ Abdelilah Gueznaya «Un diplomate marocain visé par une enquête criminelle à Paris». Demain Online, 07-01-2014 [Consulta: 7 gener 2014]. Arxivat 7 de gener 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-01-07. [Consulta: 3 desembre 2016].
# Bosc Sectorial de Formiguera

El Bosc Comunal de Formiguera (en francès, oficialment, Forêt Communale de Formiguères), recentment reanomenat com a Bosc Sectorial de Formiguera (Forêt Sectionale de Formiguères), és un bosc del terme comunal de Formiguera, de la comarca del Capcir, a la Catalunya del Nord.
Aquest bosc, de 8,03 km² d'extensió, està situat en un arc, amb molta profunditat al nord-oest, que va des del sud-est del poble de Formiguera fins al nord-est.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per la comuna dels Angles, atès que la propietat del bosc és de la comuna. Té el codi identificador de l'ONF F16242R.

## Referències

* ↑ El Bosc Comunal de Formiguera en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «70 - Formiguera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Formiguera». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Ualabi boscà comú

El ualabi boscà comú (Dorcopsis muelleri) és una espècie de marsupial de la família dels macropòdids. És endèmic d'Indonèsia. Fou anomenat en honor del naturalista Salomon Müller.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 62. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Leary, T.; Singadan, R.; Menzies, J.; Helgen, K.; Allison, A.; James, R.; Flannery, T.; Aplin, K.; Dickman, C.; Salas, L. Dorcopsis muelleri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 286. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Tigranes IV d'Armènia

Tigranes IV (en grec antic Τιγράνης) va ser rei d'Armènia de l'any 12 aC al 5 aC i del 4 aC a l'1 dC.
A la mort de Tigranes III, el partit favorable als parts va proclamar rei al seu fill Tigranes IV que va tenir a Erato (que segons unes fonts era sa germanastra i muller, però d'altres la fan vídua del rei Tigranes III), com associada al poder (regent si era la vídua de Tigranes III) i tenia el suport dels partidaris dels parts. Com que la coronació no va tenir l'aprovació romana, August va instigar un cop d'estat i va ser enderrocat l'any 5 aC per Artavasdes IV, fill d'Artaxes II i germà de Tigranes III (oncle per tant de Tigranes IV i potser d'Erato), que va tenir el suport romà, però que va comptar també amb l'ajuda dels parts, Tigranes i Erato van recuperar el poder al cap de pocs mesos. L'autoritat sembla que era de Tigranes IV que apareix a les monedes amb corona, mentre Erato no porta ni diadema ni consta en lloc amb el títol de reina.
Revoltat el partit pro-romà d'Armènia l'any 1, el rei Tigranes IV va morir i la reina Erato va abdicar i va fugir, però alguns dels nobles partidaris dels parts que es van mantenir lleials a Erato, es van aixecar sota la direcció d'Artavasdes V, germà de Tigranes IV, i va esclatar la guerra civil. August va enviar l'any 1 a Gai Agripa, que va trobar al rei part Fraates V a la vora de l'Eufrates i els dos homes es van posar d'acord per retornar Armènia a la influència romana. L'any 2, quant els romans anaven a tornar la corona a l'antic rei Artavasdes IV (5 aC-4 aC), aquest va resultar mort en un combat (en una expedició), i llavors van decidir canviar de dinastia i van donar la corona a Ariobarzanes II d'Atropatene i I d'Armènia, fill del rei Artabas o Artavasdes I d'Atropatene, d'origen mede i que els nobles van acceptar gràcies a les seves bones qualitats. La ciutat d'Artageira i alguna altra que es va oposar als romans i van mantenir lleialtat a Erato o Artavasdes V, van ser sotmeses l'any 3.

## Referències

* ↑ Hovannisian, Richard G. (ed.). The Armenian people from ancient to modern times vol. 1: The dynastic periods: from antiquity to the fourteenth century. Nova York: St. Martin's Press, 2004, p. 48-49. ISBN 9781403964212.
* ↑ Bunson, Matthew. Encyclopedia of the Roman empire. Nova York: Facts on File, 2002, p. 36, 200. ISBN 9780816045624.
* ↑ Cassi Dió. Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), XXXVI, 14
* ↑ Kurkjian, Vahan M. A history of Armenia. Nova York: Armenian General Benevolent Union of America, 1959, p. 73.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947
# Via Verda del Xitxarra

La Via Verda del Xitxarra és una via verda que parteix de la localitat de Cocentaina (El Comtat) al País Valencià i finalitza a Iecla (Regió de Múrcia).

## Origen

La Companyia dels Ferrocarrils de Villena a Alcoi i Yecla va inaugurar el seu primer tram entre Villena i Banyeres de Mariola el 1884. El 1909 es va ampliar fins a Muro d'Alcoi on enllaçava amb el Tren Alcoi-Gandia i el 1924 es va estendre fins a Iecla, a Múrcia, des d'on es podia arribar fins a Cieza. El 1965 es va concedir la línia a la Feve, però, ja que ja no podia competir amb el transport amb carretera, es va tancar el 1969 i poc després de van desmantellar les vies i els ponts metàl·lics. En aquesta situació va romandre fins que el 2004 va començar a recuperar-se part del traçat en forma de via verda, que el 2009 es va completar fins a Cocentaina en reposar-se l'últim pont que faltava, a l'altura d'Agres.

## Recorregut

El sender, ja que el trajecte fins a Alcoi es troba desaparegut majoritàriament, comença en Cocentaina, a la rotonda d'Alcúdia. Es travessen unes naus industrials per internar-se després en un camp d'oliveres i canyars. En 4 km s'arriba a Muro, al nucli urbà del qual es troba l'antiga estació, continua per un polígon industrial i s'endinsa en l'obaga de la Serra de Mariola. Aquesta és la part més frondosa del recorregut, ja que el sender està envoltat de pins i carrasques. Es va eixamplant la vall segons s'apropa l'Estació d'Agres, on es feien els transbords de la línia Alcoi-Xàtiva. A l'esquerra, a dalt en la muntanya, queda Agres, però el sender continua cap a Alfafara, a uns 5 km a partir d'ací, l'espai es va eixamplant camí de Bocairent, el nucli antic medieval del qual és ben visible des del camí. Allà, en haver desaparegut part del traçat, cal prendre la via de servei de la carretera CV-81 fins a les proximitats de Banyeres. L'estació d'aquesta població és en una ampla avinguda, al costat d'una antiga fàbrica paperera. El sender continua, travessant El Salze, cap a Beneixama, l'estació del qual es troba una mica apartada del nucli urbà, al costat d'una antiga indústria licorera. El paisatge a partir d'aquest punt es compon de camps de fruiters, olivers i vinyes. Se segueix fins a Biar, on es troba el pont més impressionant de tot el camí, de quatre pilastres de pedra sobre un barranc agrest. Ací el sender coincideix amb un tram del Camí de Sant Jaume. La següent població és Villena, a l'estació del qual, encara en funcionament, s'arriba després de travessar part del nucli urbà. Des de Villena, a la carretera CV-813, es reprèn l'antic trajecte del ferrocarril que continua travessant vinyes cap a la pedania de Las Virtudes i des d'allà continua fins a Iecla, a l'estació del qual acaba el sender.

## Vegeu també

* Via verda
* Tren Villena-Alcoi-Iecla

## Enllaços externs

* «La Senda del Xitxarra» (en castellà). Levante, El Mercantil Valencià, 10-02-2008. [Consulta: 20 febrer 2010].
# Cal Quim de Calabuix

Cal Quim de Calabuix és una masia del municipi de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La masia és de planta rectangular i consta de planta baixa i un pis, amb coberta a dues vessants, de teula àrab. La façana presenta una composició molt senzilla amb poques obertures i la porta d'accés és d'arc de mig punt i adovellada. Hi ha elements d'interès a l'interior de l'edifici com els arcs apuntats, i també és remarcable una finestra de pedra treballada, amb la inscripció de 1618. El conjunt es completa amb un baluard que tanca la part davantera.

## Història

Els orígens d'aquesta masia són medievals. Hi ha pergamins amb data del 1400. Al llarg dels anys, ha experimentat diverses modificacions.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Quim de Calabuix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Ain Kaicher

Ain Kaicher (àrab عين قيشر) és una comuna rural de la província de Khouribga de la regió de Béni Mellal-Khénifra. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.609 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Bosc Sectorial de Vilanova

El Bosc Sectorial de Vilanova (en francès, oficialment, Forêt Sectionale de Villeneuve) és un bosc del terme comunal de Formiguera, de la comarca del Capcir, a la Catalunya del Nord.
Aquest bosc, de 2,07 km² d'extensió, està situat a l'extrem oriental del terme de Formiguera, tot a l'entorn del poble de Vilanova, a sota i al sud-oest del Coll de Censà.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per la comuna de Formiguera, atès que la propietat del bosc és de la comuna. Té el codi identificador de l'ONF F16212N.

## Referències

* ↑ El Bosc Sectorial de Formiguera en els ortofotomapes de l'IGN
# Variant Beta del SARS-CoV-2

La variant Beta, també coneguda com a llinatge B.1.351, és una [[variant preocupant del SARS-CoV-2]], el virus que provoca la COVID-19. Es va detectar per primera vegada a l’àrea metropolitana de la badia de Nelson Mandela de la província del Cap Oriental de Sud-àfrica a l’octubre de 2020, que va ser informat per la departament de salut del país el 18 de desembre de 2020. L'anàlisi filogeogràfica suggereix que aquesta variant va sorgir a la badia de Nelson Mandela ja al juliol o agost de 2020.
L'Organització Mundial de la Salut va etiquetar la variant com a variant Beta, no per substituir el nom científic, sinó com un nom que el públic pot utilitzar habitualment. L'OMS considera que és una variant preocupant.

## Notes

* ↑ Altres noms inclouen: – 20H/501Y.V2 (antigament 20C/501Y.V2) – variant 501Y.V2 – Variant sud-africana de la COVID-19

## Perfil genètic

* Mutacions d'aminoàcids de la variant beta del SARS-CoV-2 representades en un mapa del seu genoma amb un enfocament en l'espícula.

## Referències

* ↑ Global Report B.1.351. cov-lineages.org. 2021-01-20.
* ↑ Baker, Tim «South Africa variant: Where in the UK was it found, is it more deadly and do vaccines work?». Sky News [UK], 01-02-2021 [Consulta: 2 febrer 2021]. «El govern diu que ha identificat 105 casos de la variant de Sud-àfrica, 11 dels quals no han pogut ser rastrejats per viatjar des de Sud-àfrica.»
* ↑ «Tracking SARS-CoV-2 variants» (en anglès). [Consulta: 1r juny 2021].
* ↑ «Emerging SARS-CoV-2 Variants». Centers for Disease Control and Prevention, 03-01-2021.
* ↑ Per obtenir una llista de fonts, vegeu South African COVID-19 variant.
* ↑ «SA reaches grim milestone of 1 million Covid-19 cases» (en anglès). www.iol.co.za. [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ «Covid: South Africa passes one million infections as cases surge» (en anglès). BBC News, 28-12-2020 [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ «South Africa announces a new coronavirus variant». The New York Times, 18-12-2020. [Consulta: 20 desembre 2020]. ««N501Y ... s'ha trobat en altres països, inclòs el Regne Unit»
* ↑ Houriiyah Tegally «Emergence and rapid spread of a new severe acute respiratory syndrome-related coronavirus 2 (SARS-CoV-2) lineage with multiple spike mutations in South Africa». medrxiv, 22-12-2020 [Consulta: 10 març 2021]. «L’anàlisi filogeogràfic espaciotemporal suggereix que el llinatge 501Y.V2 va sorgir a principis d’agost (principis de juliol - finals d’agost de 2020, densitat posterior del 95% més alta) a la badia de Nelson Mandela.»
* 1 2 «Tracking SARS-CoV-2 variants» (en anglès). [Consulta: 1r juny 2021].
* ↑ TIMESOFINDIA.COM. «Explained: Why WHO named Covid-19 variants first found in India as 'Kappa' and 'Delta'», 02-06-2021. [Consulta: 2 juny 2021].
* ↑ Spike Variants: Beta variant, aka B.1.351, 501Y.V2, 20C/501Y.V2, and South African COVID-19 variant 24 June 2021, covdb.stanford.edu, accessed 1 July 2021
COVID-19 i la Pandèmia de COVID-19 :
Als Països Catalans :
Salut :
# Apples

Apples és un municipi del cantó suís del Vaud, situat al districte de Morges.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
Viccionari
# Tigranes I d'Armènia

Tigranes I (en armeni Տիգրան Ա en grec antic Τιγράνης) va ser rei d'Armènia del 159 aC o 149 aC aproximadament fins potser el 123 aC.
De vegades es dona el nom de Tigranes I a Tigranes II d'Armènia el gran. Cap a l'any 159 aC, el seu pare Artàxies I, fundador de la dinastia dels Artàxides d'Armènia, va morir i el va succeir probablement el fill gran Artavasdes I d'Armènia, però alguns historiadors pensen que com que Artàxies va morir vell, la successió va anar directament a Tigranes, un fill més petit, ja que els fills més grans haurien mort. Tigranes al seu torn va tenir un fill de nom Artavasdes que el va succeir. També és possible que la línia fos Artavasdes I > Tigranes I > Artavasdes II > Tigranes II. Artavasdes (II) s'esmenta cap al 123 aC i difícilment podria ser fill d'Artàxies. Tigranes podria haver regnat de vers el 149 al 123 aC, però si no era fill d'Artàxies sinó que ho era d'Artavasdes I, llavors hauria pogut iniciar el regnat cap a l'any 123 aC i hauria governat fins al 95 aC.
Segons Ampeli hauria ajudat als romans en la Tercera Guerra Púnica. A la seva mort el va succeir o bé un fill, Artavasdes II, si va ser el 123 aC, o bé Tigranes II (que seria fill o germà d'Artavasdes II). Segons Cyril Toumanoff i Vahan Kurkjian, hauria regnat del 149 aC al 123 aC, dates que accepta René Grousset que diu que llavors el va succeir Artavasdes II, germà gran i predecessor de Tigranes II. Altres historiadors allarguen el regnat d'Artavasdes I fins al 123 aC i fan regnar a Tigranes I del 123 al 95 aC. Actualment, se suposa que Tigranes I va ser el successor i germà d'Artavasdes I (que va morir sense hereu) i fill d'Artàxies I.
Estrabó diu que Tigranes I va posar una forta resistència contra els parts i va defensar amb èxit Armènia. Segons Moisès de Khoren, historiador armeni, hi va haver un tirà fill d'Ataràxies i germà d'Artavasdes, que s'ha identificat amb Tigranes I. També diu que l'estàtua de coure d'Hèracles que es trobava al temple de la ciutat d'Armavir va ser traslladada en contra de la seva voluntat al temple d'Ashtishat, que es va convertir en un domini reial.
Després de la seva mort, Tigranes II, que va ser donat com a ostatge als parts per Artavasdes I, va tornar de la seva captivitat a Pàrtia i va assumir el tron. Segons Appià, Tigranes II era el fill de Tigranes I. Aquesta opinió ha estat recolzada per la investigació moderna.

## Referències

* ↑ De Morgan, Jacques. History of the armenian people, from the remotest times to the present day. [s.l.]: Nabu Press, 2010, p. 402. ISBN 9781147838237.
* ↑ Ampeli. Liber Memorialis XXXII, 1
* ↑ Kurkjian, Vahan M. A history of Armenia. Nova York: Armenian General Benevolent Union of America, 1959, p. 82, 502.
* ↑ Appià. Ῥωμαϊκά (Història de Roma) XI, 48

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947
# Vicente González Moreno

Vicente González Moreno (Cadis, 9 de desembre de 1778 - Urdazubi Navarra, 6 de setembre de 1839) fou un militar espanyol.
Quan era governador militar de Màlaga el 1831, descobrí la conspiració del general José Maria Torrijos i Uriarte, el qual prengué amb traïdoria i per ordre reial feu afusellar al costat d'altres revoltats. Per aquests fets arrossegà el mot d'el botxí de Màlaga.
Era un ardent absolutista i el juliol de 1835 aconseguí el comandament de l'exèrcit carlista succeint Francisco Benito Eraso, qui havia estat nomenat a la mort de Tomás de Zumalacárregui durant el setge de Bilbao, i en octubre del mateix any rellevat per Nazario Egia.
Comandà juntament amb l'Infant Sebastià les columnes de l'Expedició Reial el 1837 i finalment fou assassinat quan intentava passar a França per uns voluntaris carlins que es revoltaren i li donaren mort a cops de baioneta.

## Referències

* ↑ «Vicente González Moreno». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ de Ramón Carbonell, Ignacio. Revista de España, de Indias y del extrangero (en castellà). Volum 9. Imprenta de Alegria y Charlain, 1847, p. 125.
* ↑ de Ramón Carbonell, Ignacio. Revista de España, de Indias y del extrangero (en castellà). Volum 9. Imprenta de Alegria y Charlain, 1847, p. 128.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Tom. núm 36. Pàg. 1018, ISBN 84-239-4536-7
# Andy Rourke

Andy Rourke (Manchester, 17 de gener de 1964 - Nova York, 19 de maig de 2023) va ser un músic anglès conegut per ser el baixista del grup The Smiths.
Rourke coneixia Johnny Marr, el guitarrista de The Smiths, des de l'escola. Es va unir al grup després del seu primer concert el 1982 i va participar en els seus quatre àlbums d'estudi. Després de la separació del grup el 1987, va tocar en els treballs en solitari de Morrissey, va gravar amb Sinéad O'Connor i The Pretenders a principis de la dècada del 1990, i va ser membre des grups Freebass, D.A.R.K. i Blitz Vega.

## Discografia
### The Smith

* The Smiths (1984)
* Meat Is Murder (1985)
* The Queen Is Dead (1986)
* Strangeways, Here We Come (1987)

### Morrissey

Senzills
* "Piccadilly Palare"
* "Interesting Drug"
* "November Spawned a Monster"
* "The Last of the Famous International Playboys"
Àlbums
* Bona Drag (1990)

### FreeBass

Senzills
* "Live Tomorrow You Go Down" – 2010 – 24 Hour Service Station
EP
* Two Worlds Collide – 2010 – 24 Hour Service Station
* You Don't Know This About Me (The Artur Baker Remixes) – 2010 – 24 Hour Service Station
* Fritz von Runte vs Freebass Redesign – 2010 – 24 Hour Service Station
* Two Worlds Collide (The Instrumental Mixes) – 2010 – 24 Hour Service Station
Àlbums
* It's a Beautiful Life – 2010 – 24 Hour Service Station / Essential

### D.A.R.K.

* Science Agrees (2016)

### Sinéad O'Connor

* I Do Not Want What I Haven't Got (1990)

### The Pretenders

* Last of the Independents (1994)

### Ian Brown

* The World Is Yours (2007)

## Referències

* ↑ «Mor als 59 anys Andy Rourke, baixista de The Smiths». 324cat, 19-05-2023. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ Cabrera, Elena. «Muere Andy Rourke, bajista de los Smiths» (en castellà), 19-05-2023. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Single Stories: Morrissey, “Piccadilly Palare” | Rhino» (en anglès). [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Best Andy Rourke Basslines: 10 Classics From The Smiths And Beyond» (en anglès americà). [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ , 15-10-2010 [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ Nast, Condé. «D.A.R.K.: Science Agrees» (en anglès americà). [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Sinéad O’Connor got what she didn’t want: mainstream acceptance» (en anglès), 04-02-2014. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Last Of The Independents: How Pretenders Roared Back Into Battle». Dig!, 09-05-2021 [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ NME. «Ian Brown: 'The World Is Yours'» (en anglès britànic), 27-09-2007. [Consulta: 21 maig 2023].