OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dürrizade

Els Dürrizade foren una família otomana amb cinc membres que va exercir el càrrec de Xaikh al-Islam fins a nou vegades entre 1734 i 1815 i un posteriorment.
Aquests cinc foren:
* Dürrizade Mehmed Efendi
* Dürrizade Mustafa Efendi
* Dürrizade Seyyid Mehmed Ata Allah Efendi
* Dürrizade Seyyid Mehmed Arif Efendi
* Dürrizade Seyyid Abd Allah Efendi
* Dürrizade Seyyid Abd Allah Bey
# Dürüm

Dürüm és un rotllo fet amb un tipus de pa pla, com el yufka o lavash i s'omple amb ingredients. La paraula significa 'rotllo' en idioma turc i dürüm és un menjar de carrer comú tant a Turquia i els països del seu voltant com en altres parts d'Europa i de l'Orient Mitjà. En la cuina turca, dürüm és menjat per esmorzar, amb ingredients com çökelek o formatge blanc, o en altres hores amb la versió fast food de molts plats de carn com els kebaps, döner, tantuni, kokoreç, ciğer şiş i d'altres similars.
Dürüm döner és un element comú de menjar ràpid a Alemanya.

## Vegeu també

* Burrito
* Entrepà
* Pide

## Referències

* ↑ Ursula Heinzelmann. Beyond Bratwurst: A History of Food in Germany. Reaktion Books, 15 abril 2014, p. 347–. ISBN 978-1-78023-302-4.
# Font de l'Horta (Hortoneda)

La Font de l'Horta és una font del poble d'Hortoneda, de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, pertanyent a l'actual municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà.
Està situada a 945 m d'altitud, al nord-oest d'Hortoneda, a la part de migdia de l'Horta d'Hortoneda, bastant a prop del poble, a llevant dels Horts de la Font del Cabrer. A prop i més al nord, prop del Camí del Solà hi ha la surgència que forma la Pica.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ermita del Remei (Cervelló)

La Capella del Remei és un edifici religiós del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella que pertànyer a la masia de Mas Vila, situada a la part alta de la urbanització Ciutat del Remei, sota el puig de Gallina. És un edifici format per un cos central amb coberta a dues aigües i dues capelles laterals, cobertes amb cúpules de planta quadrada aristades acabades amb rajola esmaltada de diferent color. La façana té la porta allandada, a sobre un òcul i una cornisa curvilínia amb una campanar d'espadanya. A la façana es pot veure la data "1758".

## Referències

* ↑ «Ermita del Remei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Coenzim

Els coenzims són un tipus de cofactor, partícula que s'uneix a un apoenzim per tal de formar un holoenzim capaç de catalitzar reaccions químiques.
Els coenzims solen ser molècules complexes, que generalment el nostre organisme no pot sintetitzar. Per aquesta raó molts d'ells han de ser ingerits amb la dieta. Gran part dels coenzims són derivats de vitamines hidrosolubles.
Els coenzims es poden classificar segons si són transportadors d'hidrogens (electrons i protons) o transportadors de grups químics:
* Transportadors d'hidrogen: tots ells intervenen en reaccions d'oxidació-reducció acceptant i donant electrons i protons, sovint combinats formant àtoms d'hidrogen.
** Nicotinamida adenina dinucleòtid (NAD$^+$): és un derivat de la niacina o vitamina B₃
** Nicotinamida adenina dinucleòtid fosfat (NADP$^+$): és un derivat de la niacina o vitamina B₃
** Flavina adenina dinucleòtid (FAD): és un derivat de la riboflavina o vitamina B₂
** Flavina mononucleòtid (FMN): és un derivat de la riboflavina o vitamina B₂
** Coenzim Q: és una quinona; intervé a la cadena respiratòria i només transporta electrons
* Transportadors de grups químics:
** Coenzim A (CoA-SH): intervé en la transferència del grup acil; és un derivat del pantotenat o vitamina B₅
** Biocitina: intervé en la transferència del grup carboxil; és un derivat de la biotina o vitamina H
** Piridoxal fosfat (PyF): intervé en la transferència del grup amino; és un derivat de la piridoxina o vitamina B₆
** Metilcobalamina: intervé en la transferència d'unitats de carboni; és un derivat de la cobalamina o vitamina B₁₂
** Tetrahidrofolat (THF): intervé en la transferència d'unitats de carboni; és un derivat de l'àcid fòlic
** Tiamina pirofosfat (TPP): intervé en la transferència del grup aldehid; és un derivat de la tiamina o vitamina B$_1$
# Corbeyrier

Corbeyrier és una ciutat i municipi de Suïssa del cantó de Vaud, al districte d'Aigle.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Formigueret ullblanc

El formigueret ullblanc (Epinecrophylla leucophthalma) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, matolls de bambú, vegetación secundària prop de corrents fluvials. Terres baixes, per l'est dels Andes, del sud-est de Perú, nord de Bolívia i Brasil.

## Referències

* ↑ «Formigueret ullblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# El crit (pel·lícula)

El crit (títol original: The Shout) és una pel·lícula britànica dirigida per Jerzy Skolimowski, estrenada el 1978. Ha estat doblada al català.

## Argument

En un partit de cricket que té lloc en una institució psiquiàtrica, l'escriptor Robert Graves coneix Charles Crossley, un estrany intern presentat com molt intel·ligent. Mentre són tots dos en una cabina comptant els punts del partit, Crossley comença a explicar la seva història. Gran caminador, afirma haver viatjat durant divuit anys a Austràlia on va aprendre màgia d'un bruixot aborigen i va rebre un poder terrible, el crit de terror que provoca una mort instantània.

## Repartiment

* Alan Bates: Charles Crossley
* Susannah York: Rachel Fielding
* John Hurt: Anthony Fielding
* Robert Stephens: El metge
* Tim Curry: Robert Graves
* Julian Hough: Vicar
* Carol Drinkwater: la dona
* John Rees: l'inspector
* Susan Wooldridge: Harriet
* Nick Stringer: Cobbler

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge es va desenvolupar al comtat de Devon.
* En el seu estudi d'enregistrament, Fielding té moltes reproduccions d'obres del pintor britànic Francis Bacon.

## Premis

* Gran Premi del Jurat al Festival de Cannes 1978.

## Referències

* ↑ esadir.cat. El crit. esadir.cat.
* ↑ «The Shout». The New York Times.
* ↑ Critique DevilDead
# Francesc Fuentes

Francesc Fuentes va ser un músic d'Espanya que visqué al segle XVIII. Va ser compositor conegut a través de tres manuscrits conservats a l'arxiu de l'abadia de Montserrat (Barcelona).
Així i tot, hi ha la possibilitat d'identificar-ho o relacionar-lo amb un "mossèn Francisco Antonio Fuentes, prevere, mestre de capella i racioner de la catedral d'Osma i natural de Tortosa", que va concórrer a 1757 a les oposicions a MC convocades pel Cabildo de la catedral de València i que van ser guanyades finalment per Pascual Fuentes.

## Bibliografia

* Gay i Puigbert, Joan. «Fuentes, Francesc». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Vol. 5. Madrid: SGAE, 1999, p. 282. ISBN 84-8048-308-3
# Església de Lyjny

L'església de Lyjny o església de la Dormició de Lyjny (en georgià: ლიხნის ტაძარი) és una església medieval ortodoxa cristiana de Lyjny, a Abkhàzia, Geòrgia, construïda al segle x. Hi ha pintures al fresc del segle xiv que van ser influïdes per l'art romà d'Orient contemporani i adornades amb més d'una dotzena d'inscripcions georgianes i gregues.

## Arquitectura

L'església té una planta amb volta en forma de creu, construïda amb fileres rectes de pedra refinada. La petita cúpula, amb un tambor baix i un sostre inclinat, recolza en quatre pilars que es col·loquen lliurement. La part occidental de l'edifici inclou una galeria superior. Les façanes són simples, amb obertura de finestres i marcades amb tres absis que sobresurten de la paret est. Hi ha vestigis de pintura mural dels segles x-xi, però el cicle de frescs actual data del segle xiv. Es caracteritzen per pintures de colors nets, dinàmiques i expressives, de figures humanes una mica allargades.
Les antiguitats de Lyjny, també conegudes com a «Souk-Su», van ser estudiades i publicades per primera vegada el 1848 per l'erudita francesa Marie-Félicité Brosset, que també va copiar diverses inscripcions georgianes i gregues medievals. Es pot destacar la inscripció georgiana, realitzada en asomtavruli, que esmenta l'aparició del cometa de Halley el 1066, durant el regnat de Bagrat IV de Geòrgia.
Al 2010, les autoritats abkhazes de facto van començar-hi esforços de conservació. Les obres, segons especialistes georgians, comporten el risc d'una infracció d'autenticitat. L'església de Lyjny està inscrita en la llista de Monuments Culturals destacats de Geòrgia.
| Fresc de Lyjny | Fresc del segle xiv que representa Abraham i la Santíssima Trinitat amb una inscripció georgiana |

## Referències

* ↑ Dzhanberidze, Nodar. Architectural Monuments of Georgia. Stroyizdat, 1996, p. 11. ISBN 5274022235.
* 1 2 Constantinides, Efthalia C. «Wall Paintings in the Church of the Dormition of the Virgin at Lykhne, Abkhazia, Western Georgia». A: Images from the Byzantine Periphery: Studies in Iconography and Style. Alexandros Press, 2007, p. 232–233. ISBN 9080647675.
* 1 2 3 Gelenava. Cultural Heritage in Abkhazia. Tbilisi: Meridiani, 2015, p. 34–37.
* ↑ Brosset, Marie-Félicité. Rapports sur un voyage archeologique dans la Georgie et dans l'Armenie, execute en 1847-1848. (en francès). St.-Petersbourg: Impr. del'Acad. des sciences, 1851, p. 116.
# Coentor

La coentor és un terme que designa, en l'àmbit estètic, de les arts i l'activitat social, la qualitat de coent; entés com a qualificatiu habitualment pejoratiu, pel que fa al mal gust de les obres i accions a què s'aplica. És d'ús freqüent al País Valencià.

## Aplicació

Ens trobem davant un terme ambigu, majorment negatiu, si bé a vegades ha estat reivindicat per la càrrega satírica que porta implícita. Habitualment, s'entén la coentor com una estètica recarregada i extravagant, pròxima al concepte de cursi. És un terme molt semblant al mot alemany "kitsch".
Això no obstant, cal entendre que aquest és un terme polisèmic. La coentor pot ser un enfocament estètic premeditat per a abordar diferents manifestacions artístiques i culturals; i adquirir així la consideració de gènere dins el món de la cultura popular valenciana. En aquest sentit, la coentor pot ser explicada com una forma desimbolta de mostrar la realitat; una mena de crítica a aqueixa mateixa societat, mitjançant el recurs de l'exageració. Sense entrar en el camp de la crítica, l'ostentació personal i un cert gust estètic per figures recarregades de caràcter barroc que es poden veure en manifestacions culturals com les falles, que també han estat qualificades de coentes.
En el camp de la sociolingüística, la coentor també fa referència a l'assimilació dels costums i la llengua castellans per part de les classes socials benestants -i no tan benestants- valencianes per tal d'oferir una imatge cosmopolita -a la mida de Madrid-, tot caient en el provincianisme més flagrant. Cal assenyalar aquesta actitud com a impostada i plena d'elements que indiquen el falsejament de les accions que se'n deriven, amb un estil identificable en l'ús d'un castellà ple de valencianismes, a conseqüència dels escassos coneixements d'aquesta llengua. Crítiques a aquesta actitud la podem trobar a les obres literàries d'Eduard Escalante, com Tres forasters de Madrid o Bufar en caldo gelat.

## Reivindicació

L'actor Joan Monleon va manifestar en diverses ocasions la necessitat de reivindicar "la nostra coentor i la nostra manera descarada de ser" o bé de "recuperar la tradició popular valenciana, fonamentada en els autors carregats de sàtira contra el poder". Aquests autors serien els valencians Bernat i Baldoví o Eduard Escalante, escriptors de sainet, gènere teatral on sembla que la coentor ha trobat la seua millor expressió.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Falles i coentor Arxivat 2014-12-24 a Wayback Machine. article d'Albert Montón Publicat el 19-03-2013 aelmati.cat
* 1 2 «Declaracions de Joan Monleon al diari Avui». Arxivat de l'original el 2009-01-03. [Consulta: 2 desembre 2009].
* ↑ Escalante&f=false Literatura Valenciana Per Vicent Gorgues i Zamora pg. 217
Viccionari
# Core Pocket Media Player

The Core Pocket Media Player (TCPMP) és un reproductor multimèdia molt versàtil amb llicència dual el desenvolupament del qual ha estat des continuat (en aquest moment contínua en desenvolupament una versió comercial cridada CorePlayer i aviat apareixerà una de lliure distribució de nom BetaPlayer). Ve en una versió de codi font tancada i una altra versió de codi font oberta GPL. Suporta els següents sistemes operatius incloent Windows, Windows CE, Windows Mobile, Palm OS i Symbian OS.
TCPMP suporta molts descodificadors d'àudio i vídeo, incloent-hi AAC, ASF, ASX, AVI, DivX, FLAC, H.263, H.264, M2V, Matroska, Monkey's Audio, MP2, MP3, Musepack, MPEG, MPG, Ogg, OGM, QuickTime, TTA, WAV, WavPack, Windows Media Video i XviD. Aquests poden estar encastats en navegadors com a Internet Explorer (per a Windows, Windows Mobile i la CE), Firefox, Netscape, Mozilla, i Opera 9 per a Windows. L'Abril de 2006 s'introduirà Apple Safari i Linux suport per a Firefox.
TCPMP va començar com un reproductor open source per a Pocket PCs anomenat Betaplayer. En el 2005 l'equip de desenvolupament porto aquest als Sistemes Operatius Palm OS, Windows i Symbian OS i també van ser creats plugins per a Internet Explorer, Firefox, Netscape, Mozilla i Opera 9 per a Windows. La versió 1.0 s'espera per a abril de 2006 amb suport per a les següents plataformes (BREW, .NET, Linux, i Mac OS X).
La versió open source GPL es troba disponible en la següent direcció TCPMP Backup Site Arxivat 2011-05-27 a Wayback Machine., mentre la versió llicenciada es trobaria disponible en TCPMP.com Arxivat 2009-06-27 a Wayback Machine. i els components llicenciats s'espera que comencin a aparèixer en dispositius encastats en el 2006.
TCPMP també té Acceleració per Maquinari per a ATI i Intel 2700 g mòbil.

## Referències

* ↑ «Changelog - TCPMP». CoreCodec.org. Arxivat de l'original el 5 de setembre 2007. [Consulta: 30 agost 2010].
* ↑ «Projects - TCPMP». CoreCodec.org. Arxivat de l'original el 6 de setembre 2007. [Consulta: 30 agost 2010].
* ↑ «TCPMP Download History and Archive». HPC:Factor.

## Enllaços externs

* Pàgina de TCPMP (les descàrregues ja no són operatives)
* Pàgina alternativa per baixar TCPMP Arxivat 2007-09-04 a Wayback Machine.
* Xarxa Corecodec
# Convent franciscà de Santa Caterina d'Onda

El convent de Santa Caterina d'Onda, Plana Baixa, també anomenat de Convent de Sant Francesc, està enclavat en un turó proper a la ciutat, a uns 220 metres sobre el nivell del mar, al sud del riu Sonella i bessó al del Castell d'Onda, dominant un ampli territori.
Va ser fundat en 1455 a petició del poble, i habitat per frares franciscans. Solament queden en peus l'Ermita de Santa Caterina i la Capella del Calvari, que es troba a la dreta del que seria la porta principal del convent, afegida al segle xviii com a magatzem i destinada en 1836 a capella. La resta de murs del convent no permeten deduir cap mena de funcionalitat concreta; només una edificació de tres pisos al sud del jaciment amb una arcada en el pis superior, característica de les construccions valencianes dels segles XVI al xviii.
També es detecta la presència de subterranis i del que seria una cisterna. L'historiador Mundina ens diu que l'església, d'ordre corinti, era molt espaiosa.
Durant la Guerra de la Independència va ser utilitzada com a caserna dels espanyols i com a hospital, ocupat després pels francesos. Mentrestant, els religiosos es van traslladar a la població i van tornar a ocupar-ho després de la guerra.
En 1836 va ser desamortitzat amb una exclaustració forçosa dels frares, i incendiat aquest mateix any per voluntaris portuguesos que estaven enquadrats en l'exèrcit liberal-cristí sota el comandament del general Manuel Bretón del Río i Fernández de Jubera, destruint-se definitivament i quedant solament l'ermita actual (1982).

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.

## Bibliografia

* Geografía General del Reino de Valencia. Volum sobre la Província de Castelló, de Carlos Sarthou Carreres, de l'any 1913, reeditat per la Caixa d'Estalvis i Mont de pietat de Castelló en 1989.
# Formigueret unicolor

El formigueret unicolor (Myrmotherula unicolor) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes del sud-est del Brasil des d'Espírito Santo cap al sud fins al nord-est de Rio Grande do Sul.

## Referències

* ↑ «Formigueret unicolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# El crucero Baleares

El crucero Baleares és una pel·lícula espanyola de temàtica bèl·lica rodada el 1941 pel director hispanomexicà Enrique del Campo Blanco i basada en l'enfonsament del creuer Baleares, vaixell insígnia de l'armada franquista que fou enfonsat el 1938 per l'armada republicana.

## Sinopsi

En la matinada del dia 6 de març de 1938, l'esquadra republicana comandada per l'almirall González Ubieta, ataca en aigües de Cartagena al creuer Baleares, que escortava un comboi amb destí a Palma. El creuer va rebre un impacte directe sota la línia de flotació i es va enfonsant, provocant la mort de 800 tripulants, entre ells l'almirall Vierna. Uns 435 tripulants van sobreviure gràcies a tres destructors britànics.

## Censura franquista

Inicialment es va ocupar de la seva producció Radio Films Española, qui va encarregar el projecte al director novell Enrique del Campo Blanco, però el 1941 se n'encarrega RKO Radio Pictures, amb la idea de poder competir amb el cinema alemany d'aleshores, segons Romà Gubern. El rodatge va acabar el març de 1941 amb exteriors a Vigo, Ferrol, Cadis, San Fernando i Cartagena.
La pel·lícula va ser exhibida després d'una passada privada el 10 d'abril de 1941 davant alts comandaments militars al Ministeri de Marina d'Espanya, però va ser prohibida per ordre del Subsecretari de Premsa i Propaganda. No es va donar cap explicació oficial, només se la va qualificar com a "contrària als interessos nacionals". L'Estat Major va ordenar la seva destrucció i no es va arribar a estrenar comercialment malgrat el seu anunci per al 12 d'abril de 1941, al cinema Avenida de Madrid. Actualment no resta cap còpia de la pel·lícula, i només se'n salvaren alguns fotogrames i fotografies de la promoció.

## Referències

* ↑ La pelicula maldita del franquismo, "El Crucero Baleares", per Lorenzo Miró
* ↑ «El crucero Baleares», un caso atípico de la censura franquista, per Juan Antonio Martínez-Bretón
* ↑ Guía del vídeo-cine. Carlos Aguilar. Ediciones Cátedra, Madrid, 2001. p.270 ISBN 84-376-0922-4
# Feliche María de la Cerda y Aragón

Feliche María de la Cerda y Aragón (Puerto de Santa María, 5 de setembre de 1657 - Madrid, 15 de maig de 1709) va ser una noble castellana de la casa de Medinaceli.

## Biografia

Filla gran del duc de Medinaceli Juan Francisco de la Cerda i de la duquessa de Sogorb Caterina d'Aragó-Cardona-Córdoba.
Sobre ella va recaure el ducat de Medinaceli, a la mort del seu germà Luis Francisco de la Cerda y Aragón el 1711, al qual va succeir-lo el fill de Feliche, Nicolás Fernández de Córdoba. Això va suposar l'agregació al patrimoni familiar dels Fernández de Córdoba de la casa de Priego d'extensos territoris i senyories a les actuals províncies de Còrdova i Badajoz.
Va morir el 1709 a Madrid. Les seves restes van ser depositades inicialment al Convent dels Caputxines de San Antonio de la capital, després va ser traslladada i finalment enterrada el 1718 a l'antic panteó dels ducs de Medinaceli al monestir de Santa María la Real de Huerta a Sòria.

### Matrimoni i descendència

Va casar-se amb el marquès de Priego Luis Mauricio Fernández de Córdoba al Reial Alcàsser de Madrid el 29 d'octubre de 1675.
Del matrimoni van néixer:
* Manuel (1679-1700)
* Nicolás (1682-1739)
* Luis María (1685-1751)
* María Francisca (1677-1699)
* María de la Encarnación (1686-1746)

## Referències

* 1 2 3 4 «Fitxa de Feliche de la Cerda» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 19 octubre 2015].
* ↑ «Fitxa de Feliche María de la Cerda» (en castellà). Censo-Guía de Archivos de España e Iberamérica. Ministeri d'Educació, Cultura i Esport d'Espanya. [Consulta: 19 octubre 2015].
* ↑ Alvar Ezquerra, Jaime (coord.). Diccionario de historia de España (en castellà). Madrid: Editorial Istmo, 2003, p. 414.
* ↑ RAH, 2004, p. 179.
* ↑ Rivarola y Pineda, 1729, p. 338.

## Bibliografia

* RAH «Informe de la Real Academia de la Historia sobre el Archivo de la Casa Ducal de Medinaceli y su relación la de Pilatos...» (en castellà). Boletín de la Real Academia de la Historia. Reial Acadèmia de la Història [Madrid], Tom CCI, 2004.
* Rivarola y Pineda, Juan Félix de. Descripcion historica, chronologica y genealogica, civil, politica y militar de la ... Republica de Genova (en castellà). Madrid: Por Diego Martínez Abad, 1729.
# Espona (la Llaguna)

Espona era un poble, actualment desaparegut, del terme comunal de la Llaguna, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Estava situat a l'extrem nord-est del terme comunal de la Llaguna, a llevant de l'Aeròdrom de Montlluís - la Quillana, al peu del camí que venia d'Aiguatèbia. Actualment hi roman una partida amb el nom de Sant Valentí, just a migdia del Bosc Comunal de la Llaguna.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «78 - La Llaguna». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «La Llaguna». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Lloc on era el poble d'Espona en els ortofotomapes de l'IGN
# Coenraad Jacob Temminck

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Temminck».
Coenraad Jacob Temminck (31 de març del 1778 a Amsterdam - 30 de gener del 1858 a Lisse) fou un aristòcrata i zoòleg neerlandès.
Temminck fou el primer director del Museu Nacional d'Història Natural a Leiden des del 1820 fins a la seva mort. El seu Manuel d'ornithologie, ou Tableau systematique des oiseaux qui se trouvent en Europe (1815) fou l'obra de referència sobre les aus europees durant molts anys. Heretà una gran col·lecció d'exemplers d'aus del seu pare, que era tresorer de la Companyia Holandesa de les Índies Orientals.
Temminck també fou l'autor de Histoire naturelle générale des Pigeons et des Gallinacées (1813-1817), Nouveau Recueil de Planches coloriées d'Oiseaux (1820-1839), i contribuí a les seccions sobre mamífers de la Fauna japonica de Philipp Franz von Siebold Fauna japonica (1844-1850).