OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal·lip d'Atenes (militar)

Cal·lip d'Atenes (en llatí Callippus, en grec antic Κάλλιππος), fill de Merocles, fou un valent comandant atenenc que es va destacar a la guerra contra els gals de Brennus el 279 aC.
Va ser el cap dels atenencs estacionats a les Termòpiles per vigilar el pas, i finalment es va poder retirar cap a la costa i fugir en vaixell, segons diu Pausànies.

## Referències

* ↑ 3.Callippus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 574
# Fiano

Fiano és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 20 quilòmetres al nord-oest de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 2.667 habitants.
Fiano limita amb els següents municipis: Nole, Germagnano, Cafasse, Villanova Canavese, Vallo Torinese, Varisella, Robassomero, La Cassa i Druento.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 1r abril 2020].
# Ciutats dependents de Roma

Les ciutats dependents de Roma eren les ciutats conquerides per Roma i sotmeses als seus dictats.
Aquestes ciutats, amb el seu territori rural inclòs, no tenien dret a declarar la guerra pel seu compte, però havien de declarar la guerra forçosament en cas que Roma ho fes. També tenien prohibit fa convenis de cap tipus amb altres Estats o Ciutats. A més no podien encunyar moneda i eren les monedes romanes les que tenien curs legal a totes les ciutats dependents de Roma.
Hi havia diversos tipus de ciutats vinculades a Roma: ciutats de dret romà; ciutats llatines; ciutats sense vot i ciutats confederades no llatines.
Algunes ciutats van rebre el dret complet de ciutadania romana (civitas optimo juri), especialment les antigues ciutats aliades de la Lliga Llatina, les ciutats sabines i gran part de les del País dels volscs. Al seu costat hi havia les colònies que gaudien del dret de ciutadania.
Les ciutats subjectes anomenades Llatines eren les altres ciutats de la Lliga Llatina que no havien rebut el dret de ciutadania, i les colònies de dret llatí (és a dir les colònies que no tenien dret de ciutadania). Els llatins i els romans eren iguals en les seves relacions privades, en els negocis, el comerç i les successions.
Hi havia en tercer lloc les ciutats amb dret de civitas però sense vot (civitas sine suffragio), que encara que podien anomenar-se ciutadans, havien de suportar totes les càrregues cíviques (reclutament militar, impostos ordinaris, serveis i contribucions especials) sense compensació (sense dret a votar). Aquestes ciutats estaven administrades per als assumptes judicials per un Prefecte anual designat pel Pretor de Roma. La seva administració civil estava en mans dels seus propis magistrats locals, generalment de l'aristocràcia.
Finalment hi havia les ciutats confederades no llatines, de les quals els drets quedaven establerts pels tractats particulars concertats amb cadascuna d'elles. Aquestes ciutats subministraven contingents a l'exèrcit en quantia prefixada per endavant, sent l'equipament del contingent a càrrec de la ciutat. Igualment aquestes ciutats estaven governades per magistrats locals sorgits de l'aristocràcia.
# Biblioteca Poblenou-Manuel Arranz

La Biblioteca Poblenou-Manuel Arranz és una biblioteca pública inaugurada el 2009 i situada a l'antiga fàbrica tèxtil de Can Saladrigas, molt a prop de la Rambla del Poblenou. Porta el nom de Manuel Arranz, en homenatge al membre fundador de l'Ateneu Popular La Flor de Maig i membre i president de l'Arxiu Històric del Poblenou. Comparteix edifici amb el Centre d'Imatgeria Festiva de Sant Martí.

## Biblioteca

En sintonia amb el seu veïnatge amb el Centre d'Imatgeria Festiva, la biblioteca Poblenou-Manuel Arranz compta amb un notable fons sobre cultura popular i tradicional, especialment de Catalunya, però també de la resta de terres de parla catalana i de l'estat espanyol. També disposa de CDs de música tradicional (hi ha la col·lecció completa de la fonoteca de música tradicional catalana) i documents sobre antropologia, ritus de la mort, castellers, sardanes, algunes partitures, etc. D'altra part, organitza activitats per a públic familiar relacionades amb el calendari festiu.

## Centre d'Imatgeria Festiva Sant Martí

La imatgeria festiva compta amb una notable vitalitat al Poblenou. A les Festes de Maig, a la Festa Major del Poblenou i en altres trobades lúdiques que formen part del calendari festiu, com el solstici d'hivern, passegen pels carrers del Poblenou els gegants, els dracs, els capgrossos, la víbria, el popular lloro del 36, El Fènix, etc. Des de l'any 2009, el Centre d'Imatgeria Festiva de Sant Martí, una iniciativa de la Colla del Drac del Poblenou i de la Colla dels Gegants del Poblenou, es troba a la planta baixa de Can Saladrifas. Consta d'una exposició permanent de totes les figures d'imatgeria festiva del Poblenou, espais per fer-hi reunions i activitats, un buc d'assaig per a músics i un taller de reparació i construcció de figures d'imatgeria.
A més d'oferir diversos serveis, el centre du a terme una programació d'activitats amb l'objectiu de donar a conèixer al públic en general, i especialment a les generacions més joves, les disciplines que conflueixen en la imatgeria festiva: la creació plàstica, la música, la coreografia, el teatre popular i l'organització associativa.

## Referències

* 1 2 «Biblioteca Poblenou-Manuel Arranz». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Col·leccions de la biblioteca: Cultura popular i tradicional». Biblioteca Poblenou-Manuel Arranz, Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Venteo, Daniel «Inaugurada la nova biblioteca del Poblenou a Can Saladrigas». Barris de Sant Martí. Ajuntament de Barcelona, 01-06-2009, pàg. 3.
* 1 2 «Centre d'Imatgeria Festiva Sant Martí». Cultura Popular. Ajuntament de Barcelona.
# Cal Jaques (Mollerussa)

Cal Jaques és un edifici modernista del municipi de Mollerussa (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. Presenta una estructura compositiva clàssica, a la qual s'afegeixen formes sinuoses procedents de l'estètica modernista (balustres, cornises i marcs de les obertures). Presenta escales de marbre i bigues de fusta. A la part superior de la façana principal, al centre de la motllura ornamental, hi ha la imatge de Sant Antoni de Pàdua, fet amb rajoles pintades.

## Història

Ampliació modernista el 1920 sobre un marc clàssic del 1783. La part posterior del casal té sortida a la travessia de Jacint Verdaguer. Exteriorment res fa evidenciar l'antiguitat de la casa, ja que el seu aspecte és descuidat i pobre. No obstant aquesta part és la dels anys 1700 i sembla que la família, que ara no hi viu, conserva part del mobiliari i de l'estructura de l'època. La família Jacques era una de les famílies importants de la ciutat. Els seus membres formaren part diferents consistoris municipals.

## Referències

* 1 2 «Cal Jaques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Coll de Bardissars

El Coll de Bardissars, que cal no confondre amb el veí Coll dels Bardissars, és una collada situada a 938 m d'altitud, a cavall dels termes municipals de Granera, al Moianès, i Gallifa, de la comarca del Vallès Occidental.
Està situat al sud-est del poble de Granera, a llevant de l'extrem nord-oriental de la Carena de Coll d'Ases i del Pi de la Llagosta. És a la zona més muntanyosa i feréstega del terme, al nord-oest de la Serra de la Caseta.

## Enllaços externs

* El Coll de Bardissars a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Girolamo Macchietti

Girolamo Macchietti o Girolamo di Francesco di Mariotto Macchietti també conegut com a Girolamo del Crocifissaio (circa 1535 / 1541-1592) va ser un italià, pintor actiu a Florència, que va treballar dins del moviment del manierisme.

## Biografia

Va ser deixeble de Michele di Ridolfo del Ghirlandaio. Durant 1556 al 1562, va treballar com a assistent de Giorgio Vasari en la decoració del Palazzo Vecchio, on va treballar amb Mirabello Cavalori. Després de passar dos anys a Roma per completar la seva formació el 1563 va retornar a Florència, on es va convertir en membre de l'acabada de crear Acadèmia de Belles Arts de Florència. Sota els auspicis de la mencionada institució va col·laborar (1564) al costat del seu amic Mirabello Cavalori en les grisalles per al cadafal del funeral de Michelangelo Buonarroti en San Lorenzo, Llorenç de Mèdici rep Michelangelo, obra perduda. Macchietti aviat es va fer amb un gran prestigi gràcies a obres que van ornar algunes de les més grans esglésies florentines (Adoració dels Reis Mags a la basílica de San Lorenzo o el Martiri de Sant Llorenç a Santa Maria Novella).
Per al següent gran projecte de l'Acadèmia, el casament del futur gran duc Francesc I de Mèdici amb Joana d'Àustria (1565), Macchietti va contribuir amb una pintura monocroma amb el tema de la Fundació del monestir de Monte Oliveto Maggiore (perduda) per a l'Arc de la Religió, estructura efímera construïda per a l'ocasió.
Va participar en la decoració, també dirigida per Vasari, de l'Estudi de Francesco I amb dos llenços, un relatiu a Jàson i Medea (1570) i l'altre sobre Banys de Pozzuoli (1572). El 1577, va completar una Glòria di Sant Llorenç per a la catedral d'Empoli.
Sembla que aproximadament per aquestes dates va perdre el favor dels Mèdici, i va haver d'anar-se'n al sud d'Itàlia, on va romandre fins a 1585. Posteriorment va tornar a viatjar a Roma i es va traslladar a Espanya, on va viure durant dos anys (1587-1589). No hi ha obres registrades a partir d'aquests viatges.

## Obres destacades

* Epifania (1568, Basílica de San Lorenzo, Florència)
* Jàson i Medea (1570-72, Studiolo de Francesc I, Palazzo Vecchio, Florència)
* Els banys de Pozzuoli (1570-72, Studiolo de Francesc I, Palazzo Vecchio, Florència)
* Martiri de Sant Llorenç (1573, Santa Maria Novella, Florència)
* Mare de Déu de la cinta (1574, Santa Agata, Florència)
* Apoteosi de Sant Llorenç (1577, Catedral d'Empoli)
* Al·legoria de la Prudència (Col·lecció privada)
* Crucifixió (1590, San Giovanni di Scopoli, Florència)

## Notes

* ↑ Aquesta obra havia estat tradicionalment atribuïda a Giorgio Vasari. Només el 2008 va ser atribuïda amb absoluta seguretat a Girolamo Macchieti, amb motiu de l'exposició Bella Maniera al Museu Archeologico e d'Arte della Maremma.

## Bibliografia

* Sydney Joseph Freedberg (1978). Pintura en Italia, 1500-1600. Editorial Cátedra, Madrid. ISBN 84-376-0153-3 (castellà)
* The Grove Dictionary of Art, MacMillan Publishers (2000) (anglès)
# Danio choprai

Danio choprai és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al nord de Myanmar (riu Irrawaddy).
Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
# Cal Sarraís

Cal Sarraís és un edifici del municipi de Berga protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge unifamiliar entre mitgeres; està estructurat en planta baixa, dos pisos i golfes. La simetria és l'element definidor de la façana. La façana és arrebossada amb obertures allindanades i té balcons amb reixes de ferro forjat. Destaca una capella centrada a la façana, encastada a ella. També hi ha llindes i escuts de pedra deixada a la vista; els balcons estan fets de fusta i ceràmica per als elements decoratius. L'edifici està rematat amb uns elements motllurats just a sota del ràfec de la coberta, fet de teula àrab.

## Història

Cal Sarraís és una antiga casa del segle. XVII-XVIII, una de les poques que a Berga conserva l'estructura de casa senyorial vuitcentista. La casa, englobada en l'urbanisme ciutadà, conserva una capella posterior i un passatge que comunica la casa amb el carrer amb el passatge Pere Claris, en el cor del nucli antic de Berga.

## Referències

* 1 2 «Cal Sarraís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Fons Català de Cooperació al Desenvolupament

El Fons Català de Cooperació al Desenvolupament és una organització nascuda el 5 de juliol de 1986 a Salt, formada per 27 organismes socis i una junta executiva formada per 6 ajuntaments (Arbúcies, Olot, Salt, Santa Coloma de Gramenet, Tarragona i Terrassa) i tres entitats (Justícia i Pau, Ciemen i Càritas Diocesana), que destinen una part del seu pressupost a finançar accions de Cooperació al Desenvolupament i de Solidaritat amb els pobles dels països més desfavorits. A desembre 2018 compta amb 319 socis, amb 287 ajuntaments i també amb 14 consells comarcals, una mancomunitat, les 4 diputacions i 13 entitats i ONG

## Referències

* ↑ Vega, Luci. «El Fons Català de Cooperació al Desenvolupament compleix 30 anys». Xarxa Net, 06-07-2016. [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ Llei 26/2001 de Cooperació al Desenvolupament

## Enllaços externs

* http://www.fonscatala.org/elfons/index.php?id_pagina=90 Arxivat 2015-02-17 a Wayback Machine.
# Ciutats del Japó

* «Shi» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Shi (kana)».
* Divisions administratives del Japó
* Nivel regional
* Regions (地方 chihō)
* Nivell prefectural
* Prefectures (都道府県 todōfuken)
* Nivell subprefectural
* Subprefectures (支庁 shichō)
* Ciutats designades (政令指定都市 seirei-shitei-toshi)
* Districtes (郡 gun)
* Nivell municipal
* Ciutats nucli (中核市 chūkaku-shi)
* Ciutats especials (特例市 tokurei-shi)
* Ciutats (市 shi)
* Barris especials (特別区 tokubetsu-ku)
* Viles (町 chō / machi)
* Pobles (村 son / mura)
* Nivell submunicipal
* Districtes urbans (区 ku)
* Barris (町丁 chōchō)
Una ciutat (市, shi) és una unitat administrativa del Japó. Són municipis situats al mateix nivell que les viles (machi) i pobles (mura), però a diferència d'aquestes no són part dels districtes (gun). Com altres unitats administratives estan regulades per la Llei Local d'Autonomia del 1947. Generalment, els pobles o viles poden ser declarats ciutats quan la seva població supera els cinquanta mil habitants. Al mateix temps una ciutat pot (encara que no és obligatori) ser convertida en poble o vila quan la seva població disminueix per sota d'aquesta xifra. Les ciutats més grans de com a mínim 200.000 habitants poden obtenir un estatus superior de ciutat especial, ciutat base o ciutat senyalada.
# Betula papyrifera

Betula papyrifera (bedoll del paper, o bedoll de canoa és un bedoll caducifoli de curta vida, d'uns 20 m d'alt, natiu de l'Amèrica del Nord septentrional. De la seva escorça se n'extreuen unes tires similars al paper. També serveix com a font de polpa i per combustible

## Referències

* ↑ «Betula papyrifera» (en anglès). Germplasm Resources Information Network (GRIN). Agricultural Research Service, Department of Agriculture of United States.

## Enllaços externs

* Flora of North America – Distribution Map: Betula papyrifera
* United States Department of Agriculture, National Forest Service, Fire Effects Information System
# Cal Jardí

Cal Jardí és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi d'Almoster (Baix Camp).

## Descripció

Casa renaixentista, amb un gran portal a la planta baixa, d'arc de mig punt, amb dovelles de pedra, de poc interès arquitectònic. El pis noble té dos balcons, que degueren ésser primerament finestres. El de damunt del portal té dues pilastres jòniques que sostenen un fris que porta una data, i l'altre porta a la llinda, sobre tres veneres en relleu, la següent: "IESUS- MARIA". Galeria superior correguda, amb una filada de petits arcs rodons. Edifici de paredat amb reforços de carreu.

## Història

La inscripció que hi ha a un dels balcons de la façana porta la data "A 12 D FEBRER 1575".

## Referències

* «Cal Jardí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Cal Jardí». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Coll d'en Guers

La Coll d'en Guers és una collada de 688,8 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals d'Arboçols, a la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord, i de Campossí, a la comarca occitana de la Fenolleda. Està situat al nord-oest del d'Arboçols i al sud-est del de Campossí, al nord-est del Pic de Bau i al sud-oest del Roc de Curet. Hi passava el camí vell que unia aquests dos pobles.

## Referències

* ↑ El Coll d'en Guers en els ortofotomapes de l'IGN
# Campionat d'Espanya de roller derby

El Campionat d'Espanya de roller derby (en castellà: Campeonato de España de roller derby) és una competició esportiva de clubs espanyols de roller derby, creada el 2016. De caràcter anual, està organitzat per la Reial Federació Espanyola de Patinatge. El campionat va fundar-se amb nou equips estatals, essent el Barcelona Roller Derby l'únic representant català. A partir de l'any 2017 va introduir-se la categoria masculina.
El dominador de la competició és el Roller Derby Madrid amb tres títols.

## Historial

* En negreta = Equip guanyador
* Nota: Noms dels equips segons l'època.
| Edició | Temporada | Data | Campió | Resultat | Subcampió | Seu |
| I | 2016 | 09-07-2016 | RD Madrid (1) | 188-108 | RD Tenerife | Polideportivo de la Via, Coslada |
| II | 2017 | 09-07-2017 | RD Madrid (2) | lligueta | RD Vigo | Vigo |
| III | 2018 | 18-06-2018 | RD Madrid (3) | lligueta | Vulcano Derby Girls | Pabellón Siglo XXI, Saragossa |
| IV | 2019 | 15-06-2019 | Club Vulcano-Molina (1) | lligueta | CDT | Poliesportiu El Cabanyal, València |
| V | 2020 |

## Palmarès

| Equip | Campió | Subcampió | Finals | Anys campió | Anys subcampió |
| Roller Derby Madrid | 3 | 0 | 3 | 2016, 2017, 2018 | — |
| Vulcano Derby Girls | 1 | 1 | 1 | 2019 | 2018 |
| Roller Derby Tenerife | 0 | 1 | 1 | — | 2016 |
| Roller Derby Vigo | 0 | 1 | 1 | — | 2018 |
| CP Ciutat del Túria | 0 | 1 | 1 | — | 2018 |

## Referències

* ↑ «Histórico arranque del Primer Campeonato Nacional de Roller Derby» (en castellà). RFEP, 12-05-2016. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ Cadenas, Julia F. «“Con este deporte puedes sacar ventaja de tu cuerpo”» (en castellà). El País [Madrid], 25-09-2019. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «Roller Derby Madrid se proclama Campéon de España». RFEP, 09-07-2016. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «Roller Derby Madrid revalida el título de Campéon nacional». RFEP, 09-07-2017. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «Las Vulcano Derby Girls De Tenerife Y los Tibicenas Tenerife suben al podio en el Campeonato de España de Roller Derby». FCP, 21-11-2018. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «Club Madriders y Club Vulcano-Molina, campeones de España». FCP, 16-06-2019. [Consulta: 13 novembre 2020].
# Fonoteca de Materials

La Fonoteca de Materials va ser una mampresa de la Conselleria de Cultura, Eduació i Ciència del País Valencià, a instàncies del músic Vicent Torrent, per a enregistrar, classificar i divulgar peces de música popular.

## Referències

* ↑ Sebastià Carratalà. ««Fonoteca de Materials», un tresor de la música tradicional des del 1986». Diari La Veu, 07-02-2024. [Consulta: 7 febrer 2024].
# Bonet de Toledo

Bonet (en llatí Bonitus) va ser un religiós que va ser arquebisbe de Toledo entre 859 i ca. 892 durant el període de domini musulmà de la ciutat. Va ser successor de Vistremir segons el Còdex Emilianense. El catàleg no li adjudica dates de mandat, però en l'opinió de Flórez va ser escollit després d'Eulogi de Còrdova, per tant vers el 859. Tot i que no es tenen dades sobre la seva vida ni obra, el seu pontificat va ser llarg, de més de trenta anys de duració fins vers l'any 892. El seu successor va ser un prelat anomenat Joan, si bé alguns autors dubtaven si hi havia hagut algun altre bisbe entre Bonet i Joan, però en el cas de Flórez opina que va ser el seu immediat successor.

## Referències

* ↑ Flórez, 1859, p. 348.

## Bibliografia

* Flórez, Enrique. España sagrada (en castellà). Tom V. Madrid: J. Rodríguez, 1859.
# Callionymus altipinnis

Callionymus altipinnis és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Hong Kong.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Coll d'en Guilla

El Coll d'en Guilla és un coll de 1.470,4 metres d'altitud, del límit dels termes comunals de Fontpedrosa i de Planès, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. És a l'extrem nord-occidental del terme de Fontpedrosa i al nord-est del de Planès, en el territori de la Bola, al nord del de Brullà.

## Referències

* ↑ El Coll d'en Guilla en els ortofotomapes de l'IGN
# Gigantophis garstini

Gigantophis garstini és una espècie extinta de serps, l'única del gènere Gigantophis. El seu nom significa 'serp gegant de Garstin'.
Com el seu nom ho indica, aquesta és la segona serp més grossa de tots els temps, només superada per la Titanoboa cerrejonensis, alguns exemplars feien més de 10 metres de llarg, dos metres més que l'anaconda verda o la pitó reticulada.
Malgrat la seva grandària, encara quin era el seu hàbitat. S'especula que era una serp marina, altres terrestre. No obstant això, s'ha suggerit que, igual que l'anaconda, podia haver estat una habitant dels aiguamolls, buscant preses que possiblement siguin de la grandària d'una gasela gran o una vaca.
S'ha discutit també si aquesta serp va tenir membres posteriors (però no esperons com els que posseeixen les boes i pitons).
# Campionat Mundial de Ral·lis del 1976

El Campionat Mundial de Ral·lis del 1976 va començar el 17 de gener amb la 44a edició del ral·li de Monte-Carlo i va finalitzar amb el ral·li de Gal·les el 30 de novembre. El campionat el va guanyar Lancia, seguit d'Opel amb quasi la meitat de punts.

## Referències

* ↑ Jonkka's. «Resum del Mundial de Ral·lis 1976» (en anglès). unofficial World Rally Archive, 2013. [Consulta: 26 desembre 2013].
* ↑ van der Zee, Tjeerd. «FIA World Rally Championship 196» (en anglès). Rally base website, 2011. [Consulta: 26 desembre 2013].