OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja de l'Auir

La platja de l'Auir és una platja situada entre el terme de Xeraco i la part nord de la franja litoral del terme de Gandia, a la Safor (País Valencià). Fita al nord amb la platja de Xeraco, al sud amb la platja Nord de Gandia i a l'oest amb parcel·les d'ús agrícola, declarades no urbanitzables per l'Ajuntament de Gandia. Rep el nom d'una antiga séquia del segle xii, que recorria algunes partides rurals dels termes municipals de Gandia, Xeresa i Xeraco. Comença a la gola del riu Vaca, dins del mateix terme municipal de Xeraco i consta d'uns 2,8 km de longitud. Forma l'estreta franja costanera que separa la marjal de la mar, protegint esta zona humida de gran riquesa en flora, conservant les seues dunes naturals.
Disposa d'aparcament, de zona de milotxes i àrea per a la pràctica del vòlei-platja. La platja de l'Auir és una excel·lent platja nudista —l'única de la comarca de la Safor— que està localitzada en un entorn natural envejable. Està ben delimitada, senyalitzada i autoritzada d'un poc més de dos quilòmetres lineals i de més de 280.000 metres quadrats de sorra fina daurada formant unes dunes conservades que confirmen l'aspecte natural de la platja, està una mica apartada però compta amb multitud de bons servicis a la nostra disposició, com ara creu roja, servici de vigilància, aparcament, dutxes, passarel·les per a accedir a la platja per tal de protegir la flora autòctona de les dunes, etc.
Al llarg dels anys de pressió urbanística ha anat reduint la seua dimensió. Actualment la zona no urbanitzada fita amb les parcel·les agràries de propietat de la companyia "Rústicas S.A.". Les diferents administracions han col·laborat a aplicar mesures de protecció i repoblació de la vegetació típica del medi ecològic.
# Nijneatamànskoie

Nijneatamànskoie - Нижнеатаманское (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 156 habitants. Pertany al districte (raion) de Stari Oskol.

## Referències

* ↑ Летопись населённых пунктов Белгородской области: Село Котово Старооскольского городского округа Белгородской области: история [села Котово, села Терехово] / Котовская библиотека; сост. Рудакова Тамара Ивановна. — Котово: Котовская библиотека, 1996. — 75 с.
* ↑ «Храм в честь Покрова Пресвятой Богородицы (с. Федосеевка)». ИМЦ «Православное Осколье», 11-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 9 juny 2018].
# Microfusió

La microfusió és el conjunt de tots aquells procediments de fabricació de peces per fosa, en què el model està fet d'un material que es pot fondre o cremar. Es caracteritza pel fet que permet l'ús de qualsevol aliatge (indicada especialment per peces d'acer o d'aliatges durs de geometria complexa) i dona bones toleràncies dimensionals (±5%), fent-lo així més precís que l'emmotllament per sorra. D'aquesta manera, es pot finalitzar la fabricació de la peça sense haver arrancat encenall.
* Matriu d'una peça (poma com a model) per fabricar mitjançant cera perduda
* Peça tot just extreta del motlle, encara amb els seus abeuradors
* Peça finalitzada

## Aplicacions

Antigament s'utilitzava aquest mètode per fabricar obres d'art de bronze, mentre que actualment té més aplicacions, entre les quals:
* Peces grans o complicades, per ésser fabricades d'una en una.
* Peces petites en les quals es vol evitar l'arrancada d'encenall (alta productivitat).

## Procés de microfusió

* Es construeix un motlle per obtenir el primer model.
* Es construeix una matriu (senzilla si conté un negatiu del model, múltiple si conté diversos negatius).
* S'injecta, a pressió, cera o plàstic per obtenir els models secundaris.
* Es formen raïms de models secundaris sobre varetes de cera que les suporten.
* Es recobreix el raïm per polvorització o immersió en suspensions especials.
* S'introdueix el raïm, amb la seva closca, en una caixa d'emmotllament.
* S'escalfa la caixa en un forn per tal que es fongui la cera.
* Es cou el motlle obtingut en un forn a alta temperatura.
* Es cola per gravetat o en el buit.
* Es refreda el motlle i la peça, llavors s'eliminen els abeuradors.
* Finalment, es verifiquen les peces obtingudes.

## Bibliografia

* C. SIERRA ALCOLEA, L. COSTA HERRERO, I. BUJ CORRAL, J. VIVANCOS CALVET. Tecnologies de Fabricació II Fabricación de Piezas por Fundición. Serveis Gràfics Copisteria Imatge, SL -ETSEIB- UPC, 2010
# Maria Kall

Maria Kall (Tallinn, Estònia, 1976) és una filòloga, traductora i professora estoniana.
És llicenciada en Filologia romànica a l'Institut d'Humanitats de la Universitat de Tallinn i màster en Llengua i Literatura Hispàniques a la Universitat de Tartu. El seu interès per la cultura i llengua catalanes la van portar a aprendre el català com a autodidacta. Ha traduït diversos llibres del català a l'estonià d'autors com Albert Sánchez Piñol, Rodolf Sirera i Simona Škrabec i del castellà a l'estonià, llibres de Javier Marías, Guillermo Martínez i Félix J. Palma. Entre les seves traduccions hi ha obres de diversos gèneres: teatre, narrativa i assaig. A més de la seva tasca com a traductora, ha col·laborat com a redactora en la publicació del llibre de poesia de Jordi Cervera (traduït per Jüri Talvet). També ha participat en nombrosos actes de presentació de la cultura catalana a Estònia.

## Referències

* ↑ «Maria Kall». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Niobobaotita

La niobobaotita és un mineral de la classe dels silicats.

## Característiques

La niobobaotita és un ciclosilicat de fórmula química Ba₄(Ti$_{2.5}$Fe²⁺$_{1.5}$)Nb₄Si₄O₂₈Cl. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d’octubre de l'any 2023, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema tetragonal. És l'anàleg de niobi de la baotita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: GMCTM2201.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Bayan Obo, el dipòsit de terres rares més gran del món, que es troba al districte miner de Bayan Obo, a la localitat de Baotou (Mongòlia Interior, República Popular de la Xina). També ha estat descrita al riu Haast, al districte de Westland (regió de West Coast, Nova Zelanda).

## Referències

* ↑ «Niobobaotite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 76». European Journal of Mineralogy, 35, 6, 04-12-2023, pàg. 1073–1078. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-1073-2023 [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ «Bayan Obo deposit, Bayan Obo, Bayan Obo mining district, Baotou City (Baotou Prefecture), Inner Mongolia, China». Mindat. [Consulta: 13 desembre 2023].
# Lol·li (bandoler)

Lol·li (en llatí Lollius) era un samnita que va quedar com a ostatge a Roma durant la guerra amb Pirros de l'Epir.
Després de la guerra es va poder escapar i va reunir un cos d'aventurers amb els quals es va apoderar de la fortalesa de Caricinum al Samni, des d'on feia expedicions de saqueig. Finalment va ser derrotat i la fortalesa conquerida per Quint Ogulni Gal i Gai Fabi Pictor l'any 269 aC.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/807?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=LolliusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 797. ]
# Mugronera

«Mugronera» té aquests significats:
* Mugronera (bijuteria), peça corporal de joieria o bijuteria que s'usa en el mugró
* Mugronera (lactància materna), funda amb forma de mugró que es fica sobre l'arèola i el mugró durant la lactància
# Poio

Poio és un municipi de la Província de Pontevedra a Galícia. Pertany a la Comarca de Pontevedra. Limita amb els municipis de Meis, Pontevedra i Sanxenxo.

## Demografia

Evolució demogràfica recent :
| 1991 | 1996 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 13.035 | 13.683 | 14.271 | 14.651 | 14.394 | 14.588 | 14.651 | 14.889 | 15.201 |

## Parròquies

* Combarro (San Roque)
* Poio (San Salvador)
* Poio (San Xoán)
* Raxó (San Gregorio)
* Samieira (Santa María)
# Maria Kiseliova

Maria Kiseliova (en rus Мария Киселёва) (Samara, Unió Soviètica, 1974) és una nedadora de natació sincronitzada russa, ja retirada, guanyadora de tres medalles olímpiques d'or.

## Biografia

Va néixer el 28 de setembre de 1974 a la ciutat de Samara, població situada a la província del mateix nom i al Districte Federal del Volga, que en aquells moments formava part de la Unió Soviètica i que avui en dia forma part de Rússia.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on aconseguí finalitzar quarta en la prova femenina per equips. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) participà en les dues proves disputades i guanyà la medalla d'or tant en la competició per equips com en la competició de parella al costat d'Olga Brusníkina. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) aconseguí revalidar la seva medalla d'or en la competició per equips.
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit dues medalles en el Campionat del Món de natació i 8 medalles en el Campionat d'Europa de natació, totes d'or.
En retirar-se de la competició activa passà a dedicar-se a la televisió russa, on ha presentat diversos programes.
# Musaranya (desambiguació)

«Musaranya» té aquests significats:
# Juan de Prado

Juan de Prado (Morgovejo, Regne de Castella, 1563 - Marràqueix, Marroc, 24 de maig de 1631) va ésser un frare franciscà; predicador al Marroc, hi morí com a màrtir. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

Havia nascut en una família noble, però quedà orfe als cinc anys. Anà a estudiar a la universitat de Salamanca i als 24 anys va ingressar en l'Orde de Frares Menors Descalços, anant al convent de Rocamador (Badajoz) en 1584. Va ésser frare guardià de diversos convents i fou elegit definidor provincial. En fundar-se la nova província franciscana de San Diego, en fou el primer ministre des de 1620 a 1623. En acabar aquest encàrrec, volgué marxar com a missioner a l'illa de Guadalupe, al Carib, però no pogué anar-hi.
Va poder marxar, però, com a missioner al nord d'Àfrica, on les missions franciscanes havien quedat interrompudes en començar el segle xvii i on mancaven religiosos per atendre els cristians que hi vivien i els nombrosos captius cristians en mans musulmanes. El 27 de novembre de 1630 va partir de Cadis, on era al convent de Nuestra Señora de los Ángeles, cap al Marroc, juntament amb dos frares més: Matías de San Francisco i Ginés de Ocaña. Portaven el permís dels seus superiors i del papa Urbà VIII, que els concedia facultats de prefectes apostòlics; també duien un salconduit del rei del Marroc 'Abd al-Malik II (1627-1631), favorable a les bones relacions amb Espanya.
Mentre eren de viatge, 'Abd al-Malik va morir i el va succeir el seu germà Mulaj al-Walid, enemic del cristianisme i contrari a la política seguida fins llavors pel seu germà. Juan de Prado arribà a Mazagán, fortalesa portuguesa, i hi va predicar un temps. Malgrat els consells contraris, va internar-se al territori del Marroc i fou apresat. Conduït davant del rei, va ésser empresonant torturat, i condemnat a ésser mort a la foguera, morint el 24 de maig de 1631 a Marràqueix. Els seus companys van continuar empresonats.

## Veneració

Els companys van recollir algunes restes del frare com a relíquies i els amagaren. Una revolta va fer que un altre germà del rei el derroqués i es proclamés rei, donant llibertat als captius i, entre ells, als dos frares companys de Juan de Prado. Les restes del frares van ésser portades a Sanlúcar de Barrameda, després a Sevilla i, des de 1888, a Santiago de Compostel·la, al convent de San Francisco, convertit després en Colegio de Misioneros Franciscanos para Tierra Santa y Marruecos. Fou beatificat pel Papa Benet XIII el 24 de maig de 1728. És patró de les missions franciscanes al Marroc.

## Bibliografia

* J. M. Pou y Martí. "Martirio y beatificación del B. Juan de Prado, restaurador de las Misiones de Marruecos", Archivo ibero-americano 14 (1920) 323-343.
* Hermenegildo Zamora, "Prado, Juan de", en Diccionario de Historia Eclesiástica de España, III, Madrid 1973, 2013-2014].
* Santoral franciscano. "Beato Juan de Prado".
# Nageezi

Nageezi és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 296 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nageezi tenia 296 habitants, 83 habitatges, i 73 famílies. La densitat de població era de 8 habitants per km².
Dels 83 habitatges en un 53% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,2% hi vivien parelles casades, en un 26,5% dones solteres, i en un 12% no eren unitats familiars. En el 12% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38,5% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 15,5% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,6 homes.
La renda mediana per habitatge era d'11.042 $ i la renda mediana per família d'11.042 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 3.502 $. Aproximadament el 64% de les famílies i el 75,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nageezi». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nageezi». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pointe-à-Pitre

Pointe-à-Pitre (en crioll antillà: Pwentapit), coneguda popularment com a La Pwent (en francès: La Pointe), és la ciutat més important de l'arxipèlag de Guadalupe, situada a l'illa de Grande-Terre (part de la doble illa de Guadalupe (Gwadlup), a la badia Petit Cul-de-Sac-Marin i a una banda del petit estret que la separa de l'illa de Basse-Terre en el que sembla a primera ullada un istme.
És la capital del Districte de Pointe-à-Pitre, i està dividida en 3 cantons (Cantó de Pointe-à-Pitre-1, etc.).
Disposa del principal port de l'illa, de l'aeroport internacional de Raizet, i és el principal centre comercial. Limita amb els municipis de Les Abymes, Baie-Mahault i Le Gosier, amb els quals forma una aglomeració urbana.

## Etimologia

Hi han dues teories de l'etimologia del nom. Segons una, el nom prové de la "punta d'en Peter", nom del pescador holandès que es va establir al peu del fort Louis per obrir un negoci amb els mariners i pescadors.
Una altra teoria, la més probable, apunta a que pitre seria derivat del mot en castellà (pitera) per designar una planta comuna allí, l'atzavara en català, també coneguda en català com a agave, donarda, pita, pitalassa o pitera (Agave americana L).

## Divisions administratives; Demografia

El municipi està dividit en 3 cantons (Cantó de Pointe-à-Pitre-1, etc.)
La concentració urbana agrupa 4 comunes (municipis): Le Gosier, Les Abymes, Pointe-à-Pitre i Baie-Mahault, que comprèn el 33% de la població de l'illa.
Evolution 1961 - 2006 :
| Anny | Total Comuna | Total Aglomeració | Percentatge (%) |
| 1961 | 27 966 | 76 200 | 36,70 |
| 1967 | 29 522 | 89 856 | 32,85 |
| 1974 | 23 889 | 99 748 | 23,95 |
| 1982 | 25 310 | 107 331 | 23,58 |
| 1990 | 26 029 | 124 358 | 20,93 |
| 1999 | 20 948 | 132 751 | 15,78 |
| 2006 | 17 541 | 132 870 | 13,20 |

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit |
| 1965-2008 | Henri Bangou | PPDG |
| 2004- | Jacques Bangou | PPDG |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Galeria d'imatges

* Sotsprefectura

## Personatges il·Lustres

* Lilian Thuram, futbolista
* Saint-John Perse, poeta i diplomàric, Premi Nobel de Literatura de 1960.

## Referències

* 1 2 «Pointe à Pitre - Guadeloupe» (en francès), 15-07-2020. [Consulta: 3 febrer 2023].
* ↑ «France, le trésor des régions» (en francès). [Consulta: 3 febrer 2023].
# Nugget Point

Nugget Point és un dels centres turístics més característics de la costa d'Otago (Nova Zelanda). Es troba al punt més septentrional de The Catlins. Existeix un far que avisa als vaixells de la presència dels petits illots rocosos (d'on prové el nom de l'àrea). El far es troba a 76 msnm. Va ser construït entre 1869-1870, i actualment funciona de forma automàtica.
A l'àrea hi resideixen diverses espècies d'aus marines, entre les quals destaquen els pingüins. També s'hi pot trobar una colònia de foques.
# Mendiculea

Mendiculea o Mendiculeia fou una ciutat dels ilergets situada en allò que és actualment Aragó. Segons William Smith, probablement correspon a la moderna ciutat de Montsó, Miguel Cortés y López (1777-1854) ans al contrari situa «Mendiculea» a Alcoleja. Segons Ambrosio de Morales (1513-1591) es troba entre Lleida i Montsó, sens més precisions. Brauli Foz i Burgués (1791-1865) situa Mendiculeia a Binèfar.
Hi ha una altra ciutat del mateix nom a Lusitània.

## Referències

* 1 2 «Mendiculeia». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
* ↑ Cortés y López, Miguel. «Mendiculea Ilergetum». A: Diccionario geografico-historico de la España antigua, Tarraconense, Bẽtica y Lusitana (en castellà). Volum 3. Madrid: Imprenta Real, 1836, p. 179.
* ↑ de Morales, Ambrosio. Las antigüedades de las ciudades de España: que van nombradas en la coronica con las averiguaciones de sus sitios y nombres antiguos. (en castellà). Madrid: Cano, 1792, p. 128.
* ↑ Foz i Burgués, Brauli. Historia de Aragon: compuesta por A.S. y corregida ; ilustrada y adiccionada (en castellà). Roque Gallifa, 1848, p. 131.
# Musaranya africana de volcà

La musaranya africana de volcà (Sylvisorex vulcanorum) es troba a Burundi, la República Democràtica del Congo, Ruanda i Uganda.

## Referències

* ↑ Kerbis Peterhans, J.; Hutterer, R. Sylvisorex vulcanorum. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 maig 2015.
# Maria Keratsa de Bulgària

Maria Keratsa de Bulgària, en búlgar Кераца-Мария, nascuda el 1348 i morta el 1390, va ser una princesa de Bulgària que va viure durant el Segon Imperi Búlgar. Va ser emperadriu consort de l'Imperi Romà d'Orient en casar-se amb l'emperador Andrònic IV Paleòleg. Era filla del Tsar Ivan Alexandre de Bulgària i de la seva segona esposa Teodora, una jueva conversa.
El 1355, després d'anys de lluita, Bulgària i l'Imperi Romà d'Orient van voler buscar la pau. Per cimentar l'aliança entre els dos poders, Ivan Alexandre de Bulgària va oferir la mà de la seva filla, Maria Keratsa, al futur emperador Andrònic IV Paleòleg. El compromís es va signar el 17 d'agost del 1355. Al document oficial de matrimoni que va signar el Patriarca de Constantinoble, es diu que aquesta unió era "beneficiosa per als cristians, pels romans d'Orient i els búlgars, i que tindrà conseqüències perjudicials per als infidels (els turcs)".
L'any 1369, Joan V Paleòleg va nomenar coemperador al seu fill Andrònic. Implicat en una lluita contra els otomans que sap perduda, arriba a un acord amb el sultà Murat I per convertir-se en vassall seu i pagar-li un tribut. Exasperat per la política passiva del seu pare, Andrònic es va aliar amb el fill de Murat, Savcı Bey, en una revolta comuna contra els seus respectius pares, però l'intent va ser un fracàs. Maria Keratsa, Andrònic i el seu fill van ser empresonats durant tres anys, fins que els genovesos els van poder posar en llibertat. El 12 d'agost de 1376, Andrònic IV va destituir el seu pare amb l'ajut dels genovesos i va ascendir al tron. Maria Keratsa es va convertir en emperadriu consort. La nova parella imperial va mantenir el control de Constantinoble fins a l'1 de juliol de 1379. Aquell any, els turcs van atacar Constantinoble i van reposar Joan V Paleòleg al tron, a canvi de la promesa que els seria entregada Filadèlfia. El 1382 Andrònic IV va ser nomenat coemperador per un acord amb el seu pare, però el conflicte entre pare i fill va durar fins a la mort d'aquest últim el 1385.
Maria Keratsa i Andrònic IV van tenir tres fills. Dues filles de nom desconegut i un fill, Joan VII Paleòleg, que va ser un efímer emperador durant cinc mesos l'any 1390. Maria Keratsa va passar l'última part de la seva vida com a monja amb el nom de Matissa. Va morir el 1390.

## Referències

* 1 2 Crampton, R.J.. Historia de Bulgaria. Madrid: Akal, 2007, p. 41. ISBN 9788446025665.
* ↑ Treadgold, W. A history of the Byzantine state and society. Stanford, CA: Stanford University Press, 2000, p. 780, 782, 789. ISBN 9780804724210.
# Juan de Sandoval y Rojas

Juan de Sandoval y Rojas (mort en 1606) fou un polític valencià.
Nascut a Gandia, fou nomenat primer marquès de Villamizar, cavaller de l'Orde de Calatrava, Virrei de València des de 1604 fins a la seva mort en 1606, s'havia casat amb Bernardina Corzo y Vicentelo, amb qui va tenir un fill, Francisco Gómez de Sandoval-Rojas y de Borja.

## Referències

* ↑ Soler Salcedo, Juan Miguel. Nobleza española : grandeza inmemorial, 1520 (en castellà). Editorial Visión Libros, p. 190. ISBN 8499834027.
# Llista de monuments de Tarn i Garona

Llista de monuments de Tarn i Garona (Migdia-Pirineus) registrats com a monuments històrics, bé catalogats d'interès nacional (classé) o bé inventariats d'interès regional (inscrit).
A data 31 de desembre de 2009, el departament de Tarn i Garona comptava amb 271 monuments històrics, dels quals 103 són catalogats i 168 inventariats.
La llista es divideix per districtes:
* Llista de monuments del districte de Los Sarrasins
* Llista de monuments del districte de Montalban

## Referències

* ↑ Base Arquitectura Mérimée
* ↑ «Patrimoine et architecture: Chiffres clés 2011» (en francès). Ministère de la Culture et de la Communication. [Consulta: 18 juliol 2011].