OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Portada/article maig 17
## Jean Fouquet

Jean Fouquet (Tours, França, 1420 – 1481) és considerat un dels grans pintors del Renaixement primerenc i el renovador de la pintura francesa del segle xv. Format en la tradició francesa del gòtic internacional, va desenvolupar un nou estil en el que integrà les tonalitats cromàtiques fortes del gòtic, amb la perspectiva i els volums italians, i la innovació naturalista dels primitius flamencs. Les seves obres mestres són el Díptic de Melun i les miniatures del Llibre d'Hores d'Étienne Chevalier.
Va ser un pintor de molt renom a la seva època però després la seva obra va quedar oblidada fins que, durant el segle xix, va ser rehabilitada pels romàntics francesos i alemanys que estaven molt interessats en l'art medieval. La seva obra es va revalorar definitivament durant una exposició sobre francesos primitius, organitzada a la Biblioteca Nacional de París el 1904.
# Platja de l'Astillero (Vilassar de Mar)

La platja de l'Astillero, o platja de Vilassar, és una platja urbana de la costa del Maresme, del municipi de Vilassar de Mar (Maresme). Es localitza en el mateix nucli urbà de Vilassar de Mar. Limita al nord amb l'espigó de Llevant, que la separa de la platja de l'Almadrava, i al sud amb l'espigó de Garbí, que la separa de la platja de Ponent. Orientada al sud-sud-est, té una longitud d'uns 1.000 metres i una amplada mitjana de 20 metres, formada per sorra gruixuda i daurada amb un talús a l'entrada del mar a uns dos o tres metres del punt on trenquen les ones. El nivell d'ocupació de la platja a l'estiu és mig.
Disposa de guinguetes, lavabos, font d'aigua potable i passarel·les per a persones amb mobilitat reduïda. També ofereix zones per practicar esports de platja i d'un parc infantil. Hi ha vigilància policial i punt de la Creu Roja amb ambulància.
Prop de l'espigó de Llevant hi ha les instal·lacions del Club Nàutic Vilassar de Mar, dedicat principalment a la vela lleugera i la pesca esportiva.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 3 «L'Astillero». Agència Catalana de Turisme.
* 1 2 3 «Platja de l’Astillero-l’Almadrava». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Club Nàutic Vilassar de Mar». Gran Enciclopèdia Catalana.
# Riccardo Morandi

Riccardo Morandi (Roma, 1 de setembre de 1902 – ibídem, 25 desembre de 1989) va ser un enginyer civil italià conegut pel seu ús interessant del formigó armat. Entre les seves obres més conegudes hi ha el pont General Rafael Urdaneta, un pont de vuit quilòmetres que travessa el Llac Maracaibo.
El seu viaducte conegut com a Pont Morandi a Gènova es va col·lapsar el 14 d'agost de 2018.

## Bibliografia

* Pier Angelo Cetica. Riccardo Morandi ingegnere italiano. Firenze, Alinea, 1985.
* Giorgio Boaga. Riccardo Morandi. Bologna, Zanichelli, 1988.
* Giuseppe Imbesi, Maurizio Morandi, Francesco Moschini. Riccardo Morandi: innovazione tecnologia progetto. Roma, Gangemi, 1991. ISBN 88-7448-340-6.

## Notes

* ↑ Midant, Jean-Paul (dir.). «Ricardo Morandi». A: Diccionario Akal de la Arquitectura del siglo XX, 2004, p. 637. ISBN 978-84-460-1747-9 [Consulta: 14 agost 2018].
* ↑ «Italy bridge: Dozens feared dead in Genoa as motorway collapses». BBC News, 14-08-2018 [Consulta: 14 agost 2018].
* ↑ Video: Italie : un viaduc de l'autoroute A10 s'est écroulé à Gênes.
# Trichobilharzia

Trichobilharzia és un gènere de trematodes de la família Schistosomatidae. Són paràsits distribuïts mundialment d'aus anàtides i agents causants de la dermatitis per cercàries humana.

## Taxonomia

* Trichobilharzia ocellata (La Valette, 1855)
* Trichobilharzia regenti Horák, Kolářová & Dvořák, 1998

## Referències

* ↑ Skrjabin, K. I. & Zakharow, N. P. (1920). Zwei neue Trematoden Gattungen aus den Blutgefassin der Vogel. (Beitrag zur Kenntnis der Helminthenfauna der Vögel Russlands). Izvestia Donski Veterinarnyy Institut Novocherkassk, 2, 15.
* ↑ Macháček, Tomáš; Turjanicová, Libuše; Bulantová, Jana; Hrdý, Jiří; et al. «Cercarial dermatitis: a systematic follow-up study of human cases with implications for diagnostics» (en anglès). Parasitology Research, 117(12), 01-12-2018, pàg. 3881–3895. DOI: 10.1007/s00436-018-6095-0. ISSN: 1432-1955. PMID: 30302587.
* ↑ La Valette-St. George, Adolf Johann Hubert Freiherr von (1855). Symbolae ad Trematodum Evolutions Historiam. Dissertatio Inauguralis quam Consensu et Auctoritate Amplissimi Philosophorum Ordinis in Alma Litterarum Universitate Friderica Guilelma pro Summis in Philosophia Honoribus Rite Capessendis die XIV. M. Aprilis A. MDCCCLV. Berolini: Typis Ernesti Kuehn.
* ↑ Horák, P., Kolářová, L. & Dvořák, J. (1998). Trichobilharzia regenti n. sp. (Schistosomatidae, Bilharziellinae), nouveau schistosome nasal d'Europe. Parasite, 5(4), 349–357.
# Somni (Joan Brull)

Somni és un quadre de Joan Brull i Vinyoles dipositat al Museu Nacional d'Art de Catalunya (Barcelona), el qual fou pintat l'any 1906.

## Context històric i artístic

Joan Brull, nascut a Barcelona l'any 1863, va tindre èxit de molt jove, ja que el 1884, quan només tenia 21 anys, exposà a la prestigiosa sala Parés un gran quadre d'història titulat La tonsura del rei Wamba. Aquest èxit li permeté viure cinc anys al París de la belle époque, on va entrar en l'ambient del simbolisme, que adoptà i traslladà a Barcelona, encara que en un to molt menys inquietant que el dels simbolistes francesos.
Segons Alexandre Cirici, en la pintura del modernisme català hi ha dos estils que ell qualificà d'"ala blanca" (Brull, A. de Riquer, A. Gual, Joan Llimona), que es caracteritza per una tendència cap a la poesia simbolista, i d'"ala negra" (Nonell, Mir, el primer Picasso), de tendència amarga, preocupada per les penoses realitats socials.

## Descripció

Brull és potser el representant més evident de l'"ala blanca", fins al punt d'haver estat qualificat de "pintor de fades". Les seues figures femenines ideals, molt joves, quasi infantils, són el centre d'escenes plenes de misteri i de nostàlgia en què el paisatge pren gran importància. Es tracta de jardins al clar de lluna, sovint amb llacs i flors d'aigua, com l'iris blau que figura en primer terme d'aquesta pintura a l'oli sobre tela de 200 × 141 cm. Amb el mateix títol de Somni, i amb un tema quasi idèntic, Brull guanyà la primera medalla de l'Exposició Internacional de Barcelona del 1898.

## Referències

* ↑ Barral, Xavier i Vicens, Francesc, 2002. 100 Obres de Pintura Catalana. Editorial Pòrtic, Barcelona. ISBN 8473067908. Pàgs. 166-167.
* 1 2 3 Vicens, Francesc. 100 obres de pintura catalana. Editorial Pòrtic, 2002, p. 166-167. ISBN 8473067908.

## Enllaços externs

* Museu Nacional d'Art de Catalunya (català).
* RTVE (castellà).
# Resistència tèrmica

La resistència tèrmica representa la capacitat d'un material per oposar-se al flux de la calor. En el cas de materials homogenis és la raó entre el gruix i la conductivitat tèrmica del material, en materials no homogenis la resistència és l'invers de la conductància tèrmica.

## Resistència tèrmica total

La resistència tèrmica total R $_t$ és la inversa del coeficient de transmissió de calor d'un element, que és la suma de les resistències tèrmiques superficials i la resistència tèrmica de l'element constructiu. Es verifica que:
$R_{t}={\frac {1}{K}}=Rs_{e}+Rs_{i}+R$

## Capes homogènies

La resistència tèrmica R d'una capa homogènia de material sòlid, en metre quadrat per kelvin i per watt, ve donada per:
$R={\frac {i}{\lambda }}$
On $i$ és el gruix de la capa (m) i ${\lambda }$ (lambda) la conductivitat tèrmica del material, W/(K · m).

## Referències

* ↑ Auguet Sangrá, Carlota + altres. Temperatura i calor. Teoria i problemes. Edicions UPC, p. 30–. ISBN 9788498802993.
* ↑ Montse Bosch. Avaluació energètica d'edificis: l'experiència de la UPC, una metodologia d'anàlisi. Edicions UPC, 2006, p. 163–. ISBN 9788483018613 [Consulta: 27 maig 2011].
# Tanger-Médina

Tanger-Médina (àrab: طنجة المدينة, Ṭanja al-Madīna; amazic estàndard marroquí: ⵟⴰⵏⵊⴰ ⵜⵉⵖⵕⵎⵜ, Ṭanja TiƔṛmt) és un arrondissement de la ciutat de Tànger, a la prefectura de Tanger-Assilah, a la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 243.082 persones. Entre els censos de 1994 i 2004 ha sofert un augment de població, passant de 138.534 a 173.477 habitants.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ PDF Haut-commissariat au Plan. «Recensement général de la population et de l'habitat de 2004». Arxivat de l'original el 23 d’abril 2012. [Consulta: 16 abril 2013].
# Poindimié

Poindimié (paicî Pwêêdi Wiimîâ) és un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Nova Caledònia. El 2009 tenia 4.818 habitants. Està situat entre Ponérihouen (al sud) i Touho (al nord) a 310 kilòmetres de Nouméa, al costat est de Grande Terre. El punt culminant és el Katalupaik (1.091 m).

## Evolució demogràfica

Població de Poindimié (1956-2009) :
| Població | 2.152 | 2.519 | 2.481 | 3.010 | 3.644 | 3.590 | 4.340 | 4.824 | 4.818 |
| Any | 1956 | 1963 | 1969 | 1976 | 1983 | 1989 | 1996 | 2004 | 2009 |

## Composició ètnica

* Europeus 13,1%
* Canacs 82,2%
* Polinèsics 0,9%
* Altres, 3,8%

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-1977 | Pierre Boiguivie | |
| 1977-1989 | Francis Poadouy | LKS |
| 1989- | Paul Néaoutyine | FLNKS-UNI-Palika |

## Referències

* Divisió administrativa de Nova Caledònia
Belep • Canala • Hienghène • Houaïlou • Kaala-Gomen • Koné • Kouaoua • Koumac • Ouégoa • Poindimié • Ponérihouen • Pouébo • Pouembout • Poum • Poya • Touho • Voh •
Boulouparis • Bourail • Dumbéa • Farino • La Foa • L'Île des Pins • Moindou• Mont-Dore • Nouméa • Païta • Poya • Sarraméa • Thio • Yaté •
Ouvéa • Lifou • Maré •
# Portada/article maig 20
## Sistema immunitari

El sistema immunitari és el conjunt de mecanismes d'un organisme que el protegeixen contra les malalties per mitjà de la identificació i l'eliminació de patògens i cèl·lules tumorals. Detecta una gran varietat d'agents, des de virus a cucs parasitaris, i cal que els distingeixi de les cèl·lules i els teixits saludables propis de l'organisme per tal de funcionar correctament. La detecció és complicada, car els patògens evolucionen ràpidament, creant adaptacions que els oculten del sistema immunitari i els permeten infectar amb èxit els seus hostes.
Per sobreviure a aquest repte, han evolucionat nombrosos mecanismes dedicats a reconèixer i neutralitzar els patògens. Fins i tot organismes unicel·lulars senzills com ara els bacteris posseeixen sistemes enzimàtics que els protegeixen contra infeccions víriques. Altres sistemes immunitaris bàsics evolucionaren en els eucariotes ancestrals i encara existeixen en els seus descendents moderns, com ara les plantes, els peixos, els rèptils i els insectes.
# Platja de l'Embarril

La platja de l'Embarril és una platja semiurbana del municipi de Llançà (Alt Empordà) situada en una zona urbanitzada, al sud de la platja de les Carboneres i al nord de la platja del Morer. Té una longitud e 70 m i una amplada mitjana de 8m, formada per grava de color grisós. Les roques dins de l'aigua formen piscines naturals. S'hi accedeix pel camí de ronda.

## Referències

* 1 2 «Platja de l'Embarril». Ajuntament de Llançà.
* ↑ «Cala de l'Embarril». Costa Brava's.
# Riu Xilka

El Xilka (rus: Ши́лка) és un riu del territori del Transbaikal, al sud-est de Rússia. S'origina a la confluència dels rius Onon i Ingodà. Conflueix amb l'Ergune que marca la frontera entre Rússia i la Xina per a donar naixement al riu Amur. El riu és navegable en tota la seva longitud.
El seu nom deriva de l'idioma evenki xilki "vall estreta".

## Referències

* ↑ «Shilka River | river, Russia | Britannica» (en anglès). [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ E.M. Pospelov, Geograficheskie nazvaniya mira (Moscow: Russkie slovari, 1998), p. 473.
# Torviscosa

Torviscosa (friülà Tor di Zuin) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. És a la regió de la Bassa Friülana. L'any 2007 tenia 3.072 habitants. Limita amb els municipis de Bagnaria Arsa, Cervignano del Friuli, Gonars, Grado (GO), Porpetto, San Giorgio di Nogaro i Terzo d'Aquileia.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Roberto Duz | Llista cívica |
# Somni d'amor etern

Somni d'amor etern (títol original en anglès Peter Ibbetson) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Henry Hathaway i estrenada l'any 1935. Està doblada al català.

## Argument

Peter Ibbetson i Mary Mimsey han estat enamorats des de nens. Separats per la vida, la parella tornarà a trobar-se, ell convertit en un famós arquitecte i ella casada amb el duc de Towers.

## Repartiment

* Gary Cooper: Peter Ibbetson
* Ann Harding: Mary, duquessa de Towers
* John Halliday: El duc de Towers
* Ida Lupino: Agnes
* Douglass Dumbrille: Coronel Forsythe
* Virginia Weidler: Mimsey (Mary, a l'edat de 6 anys)
* Dickie Moore: Gogo (Peter, a l'edat de 8 anys)
* Doris Lloyd: Mrs. Dorian
* Gilbert Emery: Wilkins
* Donald Meek: Mr. Slade
* Christian Rub: Major Duquesnois
* Elsa Buchanan: Madame Pasquier

## Premis

* Nominació a l'Oscar a la millor música original per Ernst Toch.

## Referències

* ↑ «Peter Ibbetson (1935)». American Film Institute, 2019. [Consulta: 20 gener 2020].
* ↑ «Somni d'amor etern». esadir.cat. [Consulta: 4 febrer 2024].
# Room 641A

La Room 641HA (« sala 641HA ») és una instal·lació d'intercepció de telecomunicacions explotada per la societat AT&T per a la Nacional Security Agency (NSA) situada en un immoble de San Francisco. Va començar les seves operacions l'any 2003 i va ser descoberta a continuació feta pública per l'extècnic d'ATT Mark Klein l'any 2006. Instal·lada sobre un backbone Internet, filtra les dades « útils » en el marc del programa de vigilància electrònica de la NSA.

## Conseqüències

L'Electronic Frontier Foundation (EFF) va intentar un recurs contra AT&T el gener de 2006, acusant la societat de telecomunicacions d'haver violat la llei i la vida privada dels seus clients col·laborant amb la NSA en una vigilància il·legal massiva del tràfic internet amb un programa d'escolta electrònic i d'exploració de dades de comunicacions de ciutadans americans. Rebutjat per diversos jutges federals, la Cort suprema dels Estats Units va rebutjat estudiar l'afer.

## Bibliografia

* Mark Klein, Wiring Up The Big Brother Màquina.And Fighting It

## Referències

* ↑ «The NSA Is Building the Country's Biggest Spy Center».
* ↑ «NSA Spying» (en anglès). [Consulta: 15 gener 2021].
* ↑ «AT&T Whistle-Blower's Evidence» (en anglès americà). Wired. ISSN: 1059-1028.
* ↑ «"Klein Exhibit" Document from Hepting vs AT&T lawsuit from 2007».
* ↑ «Hepting v. AT&T» (en anglès), 01-07-2011. [Consulta: 15 gener 2021].
# Tanca elèctrica

Una tanca elèctrica és un filat que utilitza descàrregues elèctriques per dissuadir el bestiar i les persones de passar un cert límit.

## Referències

* ↑ «Tanca elèctrica». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Placa de guix laminat

La placa de guix laminat, cartó guix, cartroguix o tauler de guix (sovint també conegudes pels noms comercials Pladur i Durlock) és un material de construcció format principalment per plaques amb nucli de guix recobertes a totes dues bandes per capes de cel·lulosa especial o cartró. Es fa servir per a fer envans, cels rasos, prestatgeries i altres estructures. Generalment s'utilitza en forma de panells, taulers industrialitzats o plaques.

## Característiques
### Inflamabilitat

Gràcies al sulfat de calci hidratat que conté, és un material no inflamable. En exposar-se al foc, el sulfat de calci hidratat perd les molècules d'aigua per evaporació, retardant la propagació del foc durant uns minuts. En assecar-se o deshidratar el sulfat de calci es desintegra i la placa s'enfonsa permetent finalment el pas del foc a l'altre costat de l'envà. Així i tot, cal que estigui correctament instal·lat per servir de barrera contra les flames, ja que qualsevol perforació o espai petit permetrà el pas del foc abans que la placa no s'hagi desintegrat.
Una placa més gruixuda resisteix més temps l'embat del foc que una altra del mateix tipus però més prima. Dues plaques instal·lades una sobre l'altra també ofereixen major resistència als incendis, i en aquests casos és recomanable que els entroncaments estiguin alternats per oferir major resistència. Existeixen versions especials fabricades amb compostos que resisteixen al foc de forma més perllongada.

### Aïllament acústic

Les plaques de guix laminat tenen una massa molt reduïda, de manera que per si soles no proporcionen gaire aïllament acústic. Aquest aïllament se sol obtenir mitjançant la col·locació d'un material absorbent col·locat a l'interior de la cambra de l'envà, o bé entre la placa i l'element de suport.

### Aïllament tèrmic

Les plaques de guix laminat per si soles no proporcionen un bon aïllament tèrmic. Si es vol aconseguir aquest efecte, se sol recobrir l'interior dels murs o sostres amb fibra de vidre, plaques sòlides d'escuma o altres materials amb aquesta propietat.

### Resistència a la humitat

Existeixen plaques de guix resistents a la humitat, que s'empren en habitacions usualment humides o exposades a esquitxades ocasionals com ara banys, sales de neteja o cuines. Les plaques de guix resistents a la humitat estan fabricades amb paper tractat que retarda l'absorció de l'aigua i el creixement de fongs. A més, el nucli de la placa pot contenir additius especials perquè no es taquin ni es desintegrin. Així i tot, les plaques de guix no estan indicades per exposicions a grans quantitats d'aigua, per tant no estan pensades per aguantar l'acció directa de la pluja, dutxes, saunes o altres ambients amb humitats elevades.

## Referències

* ↑ «Placa de guix laminat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lindeburg, Michael R. Mechanical engineering reference manual for the pe exam (en anglès). Professional Publications, 2013.
* ↑ Ballou, Glen. Handbook for sound engineers (en anglès). 3a edició, 2002 (Focal).
# Room on Fire

Room on Fire és el segon àlbum d'estudi de la banda d'indie rock estatunidenca The Strokes, publicat l'octubre de 2003 sota la discogràfica RCA Records. En un principi el famós productor Nigel Godrich s'encarregava de la producció, però els Strokes trobaven que les cançons que feia eren «sense ànima», per la qual cosa fou substituït pel mateix productor de l'àlbum anterior Is This It, Gordon Raphael. El so de l'àlbum és lleugerament més suau que el del seu predecessor.
Room on Fire tengué bona acollida per part de la crítica. Assolí la segona posició de l'UK Albums Chart i debutà al número 4 als Estats Units de la Billboard 200, on hi rebé el certificat d'Or el desembre de 2003.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Julian Casablancas, excepte on s'indiqui el contrari.

## Personal
### The Strokes

* Julian Casablancas - veu
* Albert Hammond, Jr. - guitarra
* Nick Valensi - guitarra
* Nikolai Fraiture - baix
* Fabrizio Moretti - bateria

### Músics addicionals

* Richard Martin - bateria

### Producció

* Gordon Raphael - producció
* The Strokes - arranjaments
* William Kelly - enginyeria de so
* Toshikazu Yoshioka - enginyeria
* Greg Calbi - masterització
* Steve Fallone - masterització

### Disseny

* Peter Phillips - art de la portada
* Colin Lane - fotografia
* Brett Kilroe - direcció artística

## Posició a les llistes

| Llista | Màxima posició |
| Australian ARIA Charts | 6 |
| Billboard 200 | 4 |
| Germany Top Albums Chart | 6 |
| Irish Albums Chart | 2 |
| New Zealand RIANZ Charts | 6 |
| Norwegian Top Albums Chart | 3 |
| Sweden Top Albums Chart | 6 |
| UK Albums Chart | 2 |

## Referències

* ↑ «The Strokes - Chart history». Billboard. Arxivat de l'original el 22 d’agost 2015. [Consulta: 26 febrer 2015].
* ↑ «The Strokes - Room On Fire - Music Charts». aCharts.us. [Consulta: 26 febrer 2015].
# Tanca i glorieta de Can Damm

La Tanca i glorieta de Can Damm és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Tanca de ferro d'entrada de l'antic xalet de can Damm, actualment desaparegut.
És una reixa de ferro forjat amb motius geomètrics i florals.
Al seu costat hi ha una glorieta de la que es conserva tota l'estructura de ferro forjat.
La finca també s'havia dit villa Josefina.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tanca i glorieta de Can Damm». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Placa de Rivera

La Placa de Rivera és una microplaca tectònica de la litosfera del planeta Terra. La seva superfície és de 0,00249 estereoradiants. En general s'associa amb la Placa de Cocos.
Es troba a l'est de l'oceà Pacífic, a la sortida del Golf de Califòrnia. Es compon exclusivament d'escorça oceànica.
La placa de Rivera està en contacte amb les plaques del Pacífic, Amèrica del Nord i Cocos.
Les seves fronteres amb altres plaques són la fossa d'Amèrica Central a la costa del Pacífic de Mèxic, i la Dorsal del Pacífic Est al costat occidental de la placa.
La placa de Rivera (junt amb les plaques de Cocos, Nazca, Juan de Fuca, Explorer i Gorda) és un romanent de la Placa Farallon, que ha desaparegut gairebé per complet per subducció sota el continent americà durant el Juràssic.
La placa de Rivera es desplaça a una velocitat de 4,6923° per milió d'anys en un pol d'Euler a 26°70' de latitud nord i 105°20' de longitud oest (referència: Placa pacífica).

## Fonts

* (anglès) Peter Bird, Un model digital actualitzat dels límits de plaques,Geoquímica Geofísica Geosystems, 2003 PDF
# Ponts de Molló

Els Ponts de Molló són els ponts del municipi de Molló (Ripollès). Almenys tres d'aquests ponts formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Pont del Molí Fumat

El pont del Molí Fumat és una obra inventariada. És un pont fet tot de pedra, amb una sola obertura d'arc de catenària i té baranes, també de pedra. Es troba a l'antic camí que portava al molí, sobre el Ritort, afluent esquerre del Ter.

## Pont del Coronel

El Pont del Coronel és una obra inventariada de Molló. És un pont d'un sol arc, fet de pedra, amb part superior plana. Es troba sobre el riu Ritort, afluent esquerre del Ter. Forma un conjunt amb la vella casa del molí de Can Plaga.

## Pont d'Espinavell

El Pont d'Espinavell és una obra inventariada. És una obra popular construïda el segle XX sota el nucli d'Espinavell. Aquest pont és d'una sola obertura recte, modificat i engrandit en dues ocasions. Es troba sobre el riu Ritort, afluent dret del Ter.

## Referències

* ↑ «Pont del Molí Fumat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ 42° 20′ 54.89″ N, 2° 24′ 40.72″ E﻿ / ﻿42.3485806°N,2.4113111°E﻿ / 42.3485806; 2.4113111
* ↑ «Pont del Coronel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ 42° 20′ 40.76″ N, 2° 24′ 36.08″ E﻿ / ﻿42.3446556°N,2.4100222°E﻿ / 42.3446556; 2.4100222
* ↑ «Pont d'Espinavell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ 42° 22′ 29.46″ N, 2° 23′ 53.56″ E﻿ / ﻿42.3748500°N,2.3982111°E﻿ / 42.3748500; 2.3982111
# Saint-Jean-Kerdaniel

Saint-Jean-Kerdaniel (en bretó Sant-Yann-Gerdaniel) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 461 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 410 | 379 | 303 | 289 | 379 | 461 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Louis Le Chevanton | |
| 2008- | Jean-Baptiste Le Verre | |

## Personatges il·lustres

* Thierry Le Pennec, escriptor francès.