OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Rafael Gafarel·lo

La Casa Rafael Gafarel·lo és un edifici modernista de Joan Amigó i Barriga de Badalona (Barcelonès). Està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici senzill amb planta baixa i dos pisos, amb dues portes per replà.
El seu màxim interès rau en la similitud de la façana amb La Pedrera, encara que aquesta entri en contradicció amb la idea de Gaudí degut a l'estructura de línies rectes de l'edifici. Les cornises ondulades que imita, amb elements molt pobres, el parament de pedra de l'obra gaudiniana, i la decoració floral de la falsa barana del terrat són un curiós exponent de la longevitat, ja fora d'època, de certs models ornamentals del modernisme.

## Història

Rafael Gafarel·lo era un mariner badaloní que sol·licità el permís per a edificar aquesta casa al nou eixample de la ciutat.
Els plànols són signats pel mestre d'obres Jaume Botey, ja que Joan Amigó era aleshores l'arquitecte municipal. El projecte de l'any 1923 només té planta baixa i un pis.

## Referències

* «Casa per a Rafael Gafarel·lo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012].

## Enllaços externs

* Casa per en Casa Rafael Gafarel·lo, fitxa del catàleg de patrimoni de l'Ajuntament.
# Bernard Travers

Bernard Travers, també anomenat Barney Travers, (Sunderland, 24 d'agost de 1894 - Sunderland, 16 de febrer de 1995) fou un futbolista anglès de la dècada de 1920.

## Trajectòria

Jugà als clubs Sunderland Co-op, Oak Villa, Lambton Star i Sunderland West End, fins que el juliol de 1919 fitxà pel Sunderland AFC. En total jugà 63 partits i marcà 28 gols amb el Sunderland. El 21 de febrer de 1921 fou traspassat al Fulham FCon for £3.000. Posteriorment fou suspès per la Football Association per una presumpta venda de partits.
Marxà d'Anglaterra i esdevingué jugador-entrenador del Vienna el maig de 1922. La temporada 1924-25 arribà a Catalunya fitxant pel Centre d'Esports Sabadell com a jugador-entrenador. Durant aquests anys es feu anomenar Hill, per no ser relacionat amb l'escàndol de Fulham. L'any 1924 disputà un partit amistós amb el Barça, on marcà un gol.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Barney Travers, Sunderland AFC». ryehillfootball.co.uk, 20-08-2015. Arxivat de l'original el 2016-06-30. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Club Record For Travers». Fulham FC. [Consulta: 7 maig 2016].
* 1 2 3 «El meu avi va ser jugador i entrenador del CE Sabadell». cesabadell.org. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Footballer's Life Suspension». The Straits Times, v. [Consulta: 7 maig 2016].
* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Anti Restió (tribú)

Anti Restió (en llatí Antius Restio) va ser un magistrat romà, segurament tribú de la plebs, que va viure al segle i aC, autor de la llei Antia sumptuaria que porta el seu nom. Aquesta llei impedia als magistrats electes menjar fora de casa excepte a les cases de certes persones. La llei va ser molt poc observada.
Anti presumia de no haver menjat mai fora de casa segons deia per no veure la seva pròpia llei violada. La data exacta de la llei no es coneix, però era posterior a la llei sumptuària del 78 aC del cònsol Emili Lèpid anomenada Aemilia cibaria.

## Referències

* ↑ Aulus Gel·li. Les nits àtiques II, 24
# El Bosque (Uruguai)

El Bosque és un balneari del sud de l'Uruguai, ubicat al departament de Canelones. Forma part de la Ciudad de la Costa des de 1994. Té una superfície de 0,33 km².

## Geografia

El balneari s'ubica al sud del departament de Canelones, en una zona limítrofa amb Montevideo, al sector 37. Al sud limita amb el Riu de la Plata, al sud-oest amb Lagomar, i al nord-est amb Solymar.

## Infraestructura

El Bosque es troba al sud de la Ruta Interbalneària, al costat de Solymar.

## Població

D'acord amb les dades del cens de 2004, tenia una població aproximada de 941 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 87 |
| 1975 | 302 |
| 1985 | 519 |
| 1996 | 888 |
| 2004 | 941 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE)

## Referències

* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai – Cens de 2004 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine., consultat el 15 d'abril de 2011
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai 1963–1996 Arxivat 2001-07-05 a Wayback Machine. (DOC)

## Enllaços externs

* Mapa d'El Bosque Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. (PDF; 234 kB)
# Cal·lip de Siracusa

Cal·lip de Siracusa (Callippus, Κάλλιππος) fou un atenenc deixeble de Plató i amic de Dion o Dió de Siracusa. Un altre deixeble de Plató.
Va acompanyar Dió en el seu retorn a Siracusa, però aviat va formar una conspiració contra el seu amic que fou descoberta per la germana de Dió. Es va poder justificar però va haver d'accelerar els plans i va assassinar Dió. durant un festival dedicat a Persèfone (el 354 aC o potser el 353 aC) i va usurpar el govern de Siracusa amb ajuda d'un grup de mercenaris, però només el va conservar uns tretze mesos.
Els partidaris de Dió es van revoltar però foren derrotats. Una mica després, Hipparè o Hiparí (Hipparenos o Hipparinos) germà de Dionisi el jove, va arribar amb una flota i va derrotar Cal·lip, que va haver de fugir (352 aC). Al front dels seus mercenaris va passar per diverses ciutats sicilianes algunes de les quals va saquejar, però no es va poder mantenir en cap.
Llavors, unit a Leptines, va creuar a Itàlia amb els mercenaris i va assetjar Rhegium que estava ocupada per una guarnició de Dionisi el jove; la guarnició fou derrotada i es va retornar la llibertat a la ciutat i Cal·lip va assolir el govern de Rhegium. Va tractar malament els mercenaris i no va poder satisfer les seves peticions. Finalment fou assassinat pels seus propis amics Leptines i Polipercó, suposadament amb la mateixa espasa amb què havia assassinat Dió (vers 350 aC).

## Referències

* 1 2 Smith, «Callipus» Arxivat 2007-02-02 a Wayback Machine. en: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. volum 1, pàgina 574
* ↑ Raül Garrigasalt en la introducció de la traducció de: Plató, Cartes, Volum 374 de la Col·lecció : text i traducció d'Escriptors grecs, Barcelona, Fundació Bernat Metge, 2009, pàgina 45, ISBN 9788498591330
# Ajuntament de Caseres

L'Ajuntament de Caseres és una casa consistorial de Caseres (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes que té façana a tres carrers, dos molt petites i la principal al carrer de l'església. Totes elles combinen finestres i balcons ordenadament i són totalment planes, tan sols unes línies pintades emmarquen les finestres i senyalen les línies de forjats. Coberta de teula i petit ràfec de totxos. Hi ha un tros d'edifici un pèl més baix, on hi trobem un rellotge encastat dins la paret i per sobre un petit campanar de ferro forjat. Les finestres de planta baixa i balcons de la primera són de forja de ferro treballat.

## Història

Obra molt recent, però amb tota seguretat està aixecada sobre alguna de les primeres cases de la vila, ja que es veïna de la que és tinguda per la més vella (avui arrebossada i molt refeta) segons tradició popular, situada junt al perxe, en ple cor del casc vell.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Caseres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Ajuntament de Caseres». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Dathopa Tissa

«Dathopa Tissa» té aquests significats:
* Dathopa Tissa I, rei d'Anuradhapura, 640 a 652
* Dathopa Tissa II, rei d'Anuradhapura, 664 a 673
# Castell del Quer

* No s'ha de confondre amb Castell de Quer.
El Castell del Quer és un edifici declarat bé cultural d'interès nacional al roquer del poble del Querforadat, damunt la riba esquerra del Torrent del Coll del Quer. al terme municipal de Cava (Alt Urgell). En resta molt poca cosa, algun llenç de mur en ruïnes i una torre que gairebé no es veu en quedar adossada a una casa que aprofita la volta que mara la planta circular. Temps enrere fou castell termenat, en un lloc documentat el 1004 i el castell el 1109. Al segle xi era possessió dels comtes de Cerdanya i posteriorment passà per donació als Pinós, Galceran de Pinós "el Vell" (?-1277) ja és citat com a senyor de Quer Foradat. Pels volts de l'any 1100, Galceran, fill de na Sicardis, prestà jurament als comtes de Cerdanya per diversos "kastellos quos teneo de te", un dels quals era el de "Cher Foradat". En heretat el comte de Barcelona les possessions del comte de Cerdanya, Bernat, a la primera meitat del segle xii, un altre Galceran, fill d'Adalaidis, prestà fidelitat pel castell de "Cher Foradad". Aquest Galceran és de la línia de la família dels Pinós. El 1313 el procurador de Saura de Mallorca, vídua de Pere Galceran de Pinós, feu homenatge al rei Jaume d'Aragó pel castell i lloc de Querforadat. Cal dir que els Galceran de Pinós pretengueren, en diverses ocasions, que ho tenien en alou propi, no pas en feu reial. Per raó de matrimoni, el vescomtat d'Évol passà, el 1428, als Castre-Pinós. El primer comte de Guimerà, Gaspar Galceran de Castre-Pinós de So i Aragó, prenia el títol de vescomte del Quarforadat, sembla que per decisió personal, pels anys 1620. Títol que seguiren usant els seus successors.

## Referències

* 1 2 3 «Castell del Quer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Castell del Quer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Castell del Quer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].
# Becard de capell

La becard de capell (Pachyramphus marginatus) és un ocell de la família dels titírids (Tityridae). Es troba a Colòmbia, Veneçuela, Perú, Bolívia, Brasil, Surinam, Guyana i Guaiana Francesa. Els seus hàbitats inclouen els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «becard de capell». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 454. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black-capped Becard. Pachyramphus marginatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Alexandre-François Debain

Alexandre-François Debain (6 de juliol de 1809 - 3 de desembre de 1877) va ser un inventor francès que va desenvolupar l'harmònium. Va fer un sistema d'acció nou, en el que, quan es prem una nota en el teclat, s'obre una vàlvula que emet el so de l'instrument. El va patentar a París el 1842.

## Notes

* ↑ Christo Lelie. «The worldly counterpart to the ‘circular saw of faith’.», 18-07-2009. [Consulta: 4 juny 2012].

## Enllaços externs

* Harmonicord by Alexandre Debain, Paris ca. 1854-55 (The Piano in Polish Collections)
# Anti Cimex

Anti Cimex va ser un grup suec de crust punk de Göteborg, Linköping i Malmö, en diferents moments, que es va formar el 1981. El seu segon EP, Raped Ass, és considerat un disc pioner del gènere D-beat. L'historiador musical Peter Jandreus descriu el grup com la banda punk sueca més famosa entre els anys 1977 i 1987.
El seu nom prové de l'empresa sueca de control de plagues homònima, el nom de la qual prové al seu torn del nom llatí d'un determinat tipus de xinxa: Cimex.

## Història

Després de separar-se l'any 1986, el 1990 van decidir tornar i van publicar l'àlbum de retorn Absolut Country Of Sweden el mateix any. El 1993 van publicar un àlbum en directe: Made In Sweden. Més endavant van publicar l'àlbum Scandinavian Jawbreaker. Després del llançament d'aquest àlbum, la banda es va tornar a separar i els membres van formar altres grups com Driller Killer (Lundberg Cliff) i Wolfpack (Tomas Jonsson).
L'any 2005 Dead City Records va llançar l'LP A Tribute To Anti-Cimex, amb un elenc de bandes de D-beat i crust punk d'arreu del món influenciades per Anti Cimex com, per exemple, Disclose (Japó), Wolfbrigade (Suècia), Ratos de Porão (Brasil) i Doom (Anglaterra), entre d'altres.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Absolut Country of Sweden (1990, reeditat el 2000 amb cançons extra)
* Scandinavian Jawbreaker (1993)

### EP

* Anarkist Attack (1982, enregistrat el desembre de 1981)
* Raped Ass (1983)
* Victims of a Bomb Raid (1984)
* Fucked In Finland (1993)
* Demos 81-85 (2007)

### 12"

* Criminal Trap (1986)

### Àlbums en directe

* Made In Sweden (Live, 1993)
* Fucked in Finland (Live, 1993)

### Recopilacions

* The 7" EPs Collection (2021)

### Aparicions en recopilatoris

* Really Fast; Vol. 1 | LP (Really Fast, 1983)
* Vägra För Helvete | LP (Rosa Honung, 1983)
* Birkagarden | LP (Rosa Honung, 1985)
* I Thrash Therefore I Am | (BCT, 1985 [tape])
* Afflicted Cries in the Darkness of War | LP (New Face, 1986)
* What Are You Doing About That Hole in Your Head | LP (Rot, 1986)
* Eat My Brain, Go Insane | LP (Revoltation, 1995)
* Varning För Punk 3 | CD (Distortion, 1997)

## Referències

* ↑ Penney, Jordan. «Wolfbrigade: Run With the Hunted» (en anglès americà). PopMatters, 25-04-2017. [Consulta: 19 desembre 2022].
* 1 2 3 4 Peter Jandreus, The Encyclopedia of Swedish Punk 1977–1987, Stockholm: Premium Publishing, 2008, p. 20-21.
* ↑ Kelly, Kim. «Raw Punk Godfathers Anti Cimex Are Dead But Still Angry» (en anglès), 22-02-2018. [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «ANTI-CIMEX» (en anglès). Fear and Loathing. [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ Daniel Ekeroth. Swedish Death Metal Kagra. Poznań. 2008. p.29.
* ↑ «ANTI CIMEX - Victims Of A Bomb Raid» (en anglès). Rock Hard. [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ Brown, Gavin. «INTERVIEW: Anti Cimex» (en anglès americà). Invicta Media, 05-04-2018. [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «Anti-Cimex» (en anglès). Maximum Rocknroll. [Consulta: 19 desembre 2022].
# El Molí Xic (Castellterçol)

El Molí Xic és una molí del terme municipal de Castellterçol, a la comarca del Moianès.
Està situat al nord de la zona central del terme castellterçolenc, a la dreta del torrent de la Fàbrega, a prop i al nord-oest del Polígon industrial El Vapor i del Molí de Sant Joan.

## Enllaços externs

* El Molí Xic en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Campionat d'Espanya de rugbi a VII femení

El Campionat d'Espanya de rugbi a VII femení, conegut GPS 7s Copa de la Reina Iberdrola per motius de patrocini, és una competició esportiva de clubs de rugbi a 7 espanyols, creada la temporada 2016-17. De caràcter anual, està organitzat per la Federació Espanyola de Rugbi. Hi participen dotze equips dividit en tres grups que disputen tres sèries de competició en format de lligueta. Així mateix, es disputen en tres seus neutrals amb dates diferents. És declarat campió de la Copa de la Reina l'equip que té millor puntuació al final del torneig.

## Equips participants

A la temporada 2022-23 hi competeixen dotze equips distribuïts en tres grups:
* ADI Industriales
* CR Cisneros
* CRAT A Coruña
* EIbar RT
* XV Hortaleza RC
* Jabatos RC
* CR Majadahonda
* Olímpico Pozuelo
* Sanse Scrum RC
* CR Sant Cugat
* CDU Sevilla
* Rugby Turia

## Historial

* En negreta = Equip guanyador
* (1) = Nombre de títols
| Edició | Temp. | Campió | Subcampió | Seu |
| I | 2016-17 | CR Majadahonda (1) | Olímpico Escrapalia | Madrid / València / Valladolid |
| II | 2017-18 | CR Majadahonda (2) | Sanse Scrum RC | La Vila Joiosa / Hospitalet de Llobregat / Madrid |
| III | 2018-19 | CR Majadahonda (3) | CR Cisneros | Oliva / Alzira / Montecastillo, Jerez de la Frontera |
| no es disputà la temporada 2019-20 pel risc públic de contagi del COVID-19 ||||||
| IV | 2020-21 | CR Cisneros (1) | CR Majadahonda | Camp d'Elviña, La Corunya / Camp La Guinardera, St. Cugat del Vallès |
| V | 2021-22 | CR Sant Cugat (1) | CR Complutense Cisneros | |
| VI | 2022-23 | Eibar RT | Energimac Majadahonda | Arroyo de la Encomienda / Eibar / Madrid |

## Palmarès

| Equip | Campió | Subcampió | Anys campió | Anys subcampió |
| Club de Rugby Majadahonda | 3 | 2 | 2016-17, 2017-18, 2018-19 | 2020-21, 2022-23 |
| Club de Rugby Cisneros | 1 | 2 | 2020-21 | 2018-19, 2021-22 |
| Club de Rugby Sant Cugat | 1 | 0 | 2021-22 | ― |
| Eibar Rugby Taldea | 1 | 0 | 2022-23 | ― |
| Olímpico Rugby Club | 0 | 1 | ― | 2016-17 |
| Sanse Scrum Rugby Club | 0 | 1 | ― | 2017-18 |

## Referències

* ↑ «Iberdrola y la Federación Española de Rugby presentan la Copa de la Reina». Iberdrola, 05-06-2017. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «Sant Cugat gana la GPS Iberdrola de Arroyo de la Encomienda y Corteva Cocos asciende» (en castellà). FERugby, 21-05-2023. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Majadahonda, campeón de la Copa de la Reina de rugby 7». Mundo Deportivo, 02-07-2017. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «Majadahonda, campeonas de los GPS 7s Iberdrola Copa de la Reina». Federación de Rugby de Madrid, 14-06-2018. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «Majadahonda y Bera Bera, campeones nacionales de seven». As, 16-06-2019. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «El CR Sant Cugat fa història i obté el primer títol de la copa de la reina de rugbi a set». L'Esportiu, 22-05-2022. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «Eibar RT se lleva las GPS 7s Copa de la Reina Iberdrola». Marca, 12-06-2023. [Consulta: 31 octubre 2023].
# Ajuntament de Cornudella de Montsant

L'Ajuntament de Cornudella de Montsant és una obra del municipi de Cornudella de Montsant (Priorat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Edifici de paredat i carreus de planta baixa, dos pisos i cobert amb teulada a dos vessants. Té tres cossos, el central sobresortit, amb balcons correguts al primer pis i dobles al segon. Sobre la porta central hi ha l'escut de la vila. Els cossos laterals tenen un jardinet frontal. El conjunt és separat del carrer per una tanca amb tres obertures que corresponen a les de l'edifici. L'interior, reconstruït entre els anys 1983-1984, tenia espai per a Sala de sessions, despatx per a l'alcalde, secretaria, arxiu, habitatges pel secretari i mestres, jutjat comarcal, departament per a la inspecció de sanitat, escoles i central de correus i telègrafs. Actualment hom ha habilitat una sala d'exposicions. Sense ser extraordinari, l'edifici sobresurt de la tipologia local.

## Història

La construcció de l'edifici fou acordada en una sessió celebrada el 1890, encara que fins al 17 d'octubre de 1896 no fou adjudicada l'obra. L'import del solar fou de 3000pts i les obres sumaren un total de 47000pts. L'obra representà un seriós intent per a dotat al poble de Cornudella d'uns serveis públics adequats, atesa la seva població. L'edifici hagué d'ésser refet pràcticament en la seva totalitat cap al 1983, acomodant-lo a les noves necessitats.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Cornudella de Montsant». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Castell del Port de Sóller

El Castell del Port de Sóller, també anomenat Torre de l'Alcaid, sa Torre pels sollerics, és una torre de defensa de Mallorca situada al Port de Sóller. Està declarada Bé d'Interès Cultural.
Es tracta d'una edificació en forma de torre construïda al segle xvi amb una bateria d'artilleria adossada que tenia la funció de defensar el Port de les amenaces enemigues, i principalment pirates i corsaris. Va ser reconvertit en habitatge particular amb la construcció d'una casa adossada, i no és visitable.

## Descripció

Es tracta d'una torre cilíndrica amb una sola habitació, que constituïa una gran cambra pel torrer. Una escala conduïa al terrat, que era voltat d'un parapet llevat de la part que mira a la Mola, on és més elevat i amb espilleres per protegir-se d'un possible atac. Adossat a la torre hi havia una bateria.

## Història

De resultes de l'atac corsari de 1542, i a instàncies del lloctinent Felip de Cervelló, es decidí construir una fortificació per defensar el port i impedir un nou desembarcament. El 1543 començaren les obres, que degueren acabar el 1545, atès que, damunt la llinda del portal, hi ha una inscripció que llegeix: «1545 s'acaba lo prebastió».
El 1561 va impedir el desembarcament de les tropes del corsari Otxalí, les quals, no obstant això, desembarcaren fora del port, a la zona de les Puntes, causant terror a tota la vila (fets commemorats al Firó cada mes de maig). Al segle xvii assumí també la funció de senyalització de l'entrada del port: s'encenia cada vespre un llum el combustible del qual havia de ser aportat per la vila. La fortificació anà perdent amb el temps la seva importància estratègica, però continuà tenint una guarnició i un governador fins a l'any 1864.
Un dels seus comandaments esdevingué per unes poques hores carceller d'un dels primers turistes francesos que visitaren l'illa al segle xix, l'artista Jean-Joseph Bonaventure Laurens, que explica que va ser detengut com a resultat de la manca d'ocupacions del destacament i va ser alliberat gràcies a la intervenció del cònsol francès a Sóller. Laurens va escriure l'obra Records d'un viatge artístic a l'illa de Mallorca (Montpeller 1840), que inclou una litografia de la torre.
El 1877, la torre, ja considerada definitivament obsoleta i en estat d'abandonament, fou venuda a particulars. Posteriorment, fou reconvertida en habitatge.

## Referències

* ↑ «Torre Des Port» (en castellà). Ministerio de Cultura y Deporte, 30-11-1993.
* 1 2 3 «Castell del Port de Sóller». Toponimiamallorca.
* 1 2 3 Aparicio, Àngel; Sastre, Vicenç. Mallorca. Torres i talaies costaneres. Palma: Institut d'Estudis Baleàrics, 2019, p. 58. ISBN 84-17389-98-7.
* ↑ «Torre des Port de Soller» (en castellà). Asociación Española de Amigos de los Castillos.
# Bicchulita

La bicchulita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom per Bicchu (també conegut com a Bitchu, Bitcho-Cho i Bicchu-Cho), a la Prefectura d'Okayama (Japó), on es troba la localitat tipus.

## Característiques

La bicchulita és un silicat de fórmula química Ca₂(Al₂SiO₆)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema isomètric. És un mineral dimorf de la kamaishilita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bicchulita pertany a «09.FB - Tectosilicats sense H₂O zeolítica amb anions addicionals» juntament amb els següents minerals: afghanita, bystrita, cancrinita, cancrisilita, davyna, franzinita, giuseppettita, hidroxicancrinita, liottita, microsommita, pitiglianoïta, quadridavyna, sacrofanita, tounkita, vishnevita, marinellita, farneseïta, alloriïta, fantappieïta, cianoxalita, balliranoïta, carbobystrita, depmeierita, kircherita, danalita, genthelvita, haüyna, helvina, kamaishilita, lazurita, noseana, sodalita, tsaregorodtsevita, tugtupita, marialita, meionita i silvialita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Fuka, a la ciutat de Bicchu-cho, dins la Prefectura d'Okayama (Regió de Chugoku, Japó). També ha estat descrita en un parell d'indrets de la prefectura d'Iwate, així com als Estats Units, Turquia i Irlanda del Nord.

## Referències

* ↑ «Bicchulite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 març 2019].
# El Molí Sec

El Molí Sec és un antic molí del poble de Bigues, al terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental. És a la dreta del Tenes, a la part central del terme, a migdia del Flix i al sud-oest de Can Taberner. És al costat de l'extrem nord-oriental de la urbanització de la Font del Bou.
# Alt

«Alt» té aquests significats:
* Informàtica:
** Tecla Alt o tecla d'alternativa.
* Música:
** Antiga denominació pels contralts.
* Miscel·lània:
** Adjectiu del que té altitud o alçada.
Viccionari