OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Theódoros Diligiannis

Theódoros Deligiannis (en grec: Θεόδωρος Δεληγάννης, també Diligiánnis Δηλιγάννης, transcrit també com a Delijannis i Delyannis) (Langàdia, 1820 - Atenes, 13 de juny de 1905) fou un polític grec. Va néixer a Kalavryta, Peloponès. Va estudiar dret a Atenes, i el 1843 entra al Ministeri de l'Interior. El 1859, va ser el secretari permanent d'aquest ministeri. El 1862, va ser Ministre de Relacions Exteriors. El 1867, era nomenat ambaixador a París. Siguent el gran adversari polític de Kharílaos Trikupis, i durant molts anys aquests dos homes van caracteritzar la política grega.
Va ser el representant de Grècia al congrés de Berlín el 1878. Va ser 5 vegades Primer Ministre de Grècia. Durant el seu últim mandat (29 de desembre de 1904 - 13 de juny de 1905, va ser assassinat com a represàlia contra les mesures rigoroses adoptades pel seu gabinet contra les cases de joc. El seu atacant, un jugador professional anomenat Gherakaris, el va apunyalar amb un ganivet a l'abdomen quan entrava al Parlament. L'incident va tenir lloc a les 17:00, una operació d'emergència no va aconseguir detenir l'hemorràgia interna i Deligiannis va morir a les 7:30 pm del dia 13 de juny.
El defecte principal de Deligiannis com estadista era que no podia prendre consciència que la prosperitat d'un estat depèn de la seva capacitat a adaptar les seves ambicions als seus mitjans. No obstant això, en els seus grans projectes, on els poderosos no eren propensos a donar suport, i sense el seu suport van ser en va, va representar els veritables desitjos i aspiracions dels seus compatriotes, de vegades amb demagògia.
La seva mort va ser l'ocasió per a una demostració extraordinària de dolor popular. Va morir en un estat d'extrema pobresa, i es va votar a favor d'una pensió per les seves dues nebodes que vivien amb ell.

## Referències

* ↑ «Història de Grècia» (en anglès). [Consulta: 5 setembre 2011].
# Arrembécourt

Arrembécourt és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 44 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Arrembécourt era de 44 persones. Hi havia 17 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 9 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 18 eren l'habitatge principal de la família, 9 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 29 habitatges eren cases. Dels 18 habitatges principals, 15 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 4 en tenien quatre i 13 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Arrembécourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 8 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 21 persones, 17 eren actives i 4 eren inactives. De les 17 persones actives 15 estaven ocupades (9 homes i 6 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 4 persones inactives 3 estaven jubilades i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.
L'any 2000 a Arrembécourt hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 556 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Arrembécourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Arrembécourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cal Sarró de Freixenet de Segarra

Cal Sarró de Freixenet de Segarra és una obra de Sant Guim de Freixenet (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge de grans dimensions situat sobre el Carrer Major i perfectament integrat al nucli urbà. Aquest edifici se'ns presenta estructurat en planta baixa, primer i segon pis amb coberta a doble vessant. Una part de la seva planta baixa s'aprofita com a pas cobert que dona accés al nucli antic del poble, pel Carrer Major o antic camí de dalt. Aquest pas cobert està delimitat per dos portals. El primer, d'entrada des de l'exterior, és d'arc rebaixat adovellat, igual com el segon, però aquest presenta un parament arrebossat. Situat també, a la part baixa de l'edifici, trobem les antigues cavallerisses, amb una porta d'accés d'arc rebaixat adovellat. La porta d'accés a l'edifici, situada a un extrem de la façana principal, es fa un cop traspassat un jardí que precedeix la seva entrada. A l'altre costat d'aquesta, hi ha un balcó corregut que abraça a quatre obertures del primer pis. Una cornisa motllurada fa de separació d'ambdós pisos, així com de coronament d'aquesta façana principal. L'obra presenta un parament arrebossat.

## Història

Cal destacar l'orientació d'aquest edifici que es disposa encarant la seva façana principal a migjorn i no a ponent com la resta de cases del poble. La seva situació permet integrar, als baixos de l'edifici, un portal d'accés al nucli antic com a element de defensa de la vila.

## Referències

* 1 2 «Cal Sarró de Freixenet de Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# A tres hores de la veritat

A tres hores de la veritat (títol original: Three Hours to Kill) és una pel·lícula western estatunidenca de 1954 dirigida per Alfred L. Werker i protagonitzada per Dana Andrews, Donna Reed i Dianne Foster. Està doblada al català.
Va inspirar la pel·lícula de Roger Corman Gunslinger de 1956.

## Argument

Jim Guthrie torna a la ciutat tres anys després de ser acusat falsament d'assassinar Carter Mastin. Jim descobreix que el seu vell amic Ben East és ara el xèrif. En un flashback, Jim explica el seu gairebé linxament per part d'una multitud convençuda que havia disparat a Carter per l'esquena. Laurie, la germana de Carter, que tenia previst casar-se amb Jim, interromp el linxament i Jim s'escapa per poc. Encara té una cicatriu al coll del seu calvari. Ben dona a Jim tres hores per trobar el veritable assassí. A través d'enfrontaments amb diversos dels homes que havien estat ansiosos per penjar-lo, Jim és conduït a l'home culpable.

## Repartiment

* Dana Andrews com Jim Guthrie
* Donna Reed com Laurie Mastin
* Dianne Foster com Chris Palmer
* Stephen Elliott com Sheriff Ben East
* Richard Coogan com Niles Hendricks
* James Westerfield com Sam Minor
* Richard Webb com Carter Mastin
* Carolyn Jones com Polly
* Whit Bissell com Deke
* Francis McDonald com Vince

## Referències

* ↑ New York Times review accessed 20 April 2014
* ↑ «A tres hores de la veritat». esadir.cat. [Consulta: 1r abril 2024].
* ↑ Aaron W. Graham, 'Little Shop of Genres: An interview with Charles B. Griffith', Senses of Cinema, 15 April, 2005 accessed 25 June 2012
# Şərq Qapısı

Şərq Qapısı (en català: 'Porta d'Orient') és un periòdic en llengua àzeri publicat a la República Autònoma de Nakhtxivan a l'Azerbaidjan. El diari va ser fundat l'any 1921 durant l'època de la Unió Soviètica. A partir del 1977, s'imprimeix sis dies a la setmana, amb un tiratge de 16.000.

## Enllaços externs

* Web oficial (àzeri)
# Assa

Assa (en àrab آسـا, Assā; en amazic ⴰⵙⵙⴰ) és un municipi de la Província d'Assa-Zag, a la regió de Guelmim-Oued Noun, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 14.570 persones Es troba a 100 km al sud-est de Guelmim, i a 80 km al sud-oest de Foum Zguid. Es troba en una zona desèrtica al nord de Jbel Uarkziz i és part del territori del sud del Marroc habitat pels saharauis. És travessada al sud pel riu Draa i la carretera N12 creua la ciutat.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Asrat Desta

Asrat Desta (mort el 3 de febrer de 1977) fou un militar etíop, tinent coronel de l'Exèrcit i membre del Derg, la junta militar que va governar el país durant la Revolució Etíop.
Després de l'assumpció del poder del Derg l'any 1974, Asrat, que en aquell moment era comandant, es va convertir en el president del comitè d'informació del Derg i assumptes públics. Fou un declarat marxista-leninista, arribant a afirmar: "Estem fent el que Lenin va fer. No es pot construir el socialisme sense Terror Roig".
Un membre de la facció contrària al tinent coronel Mengistu Haile Mariam inicià un tiroteig a la reunió de febrer de 1977 entre Mengistu i els seus opositors, entre els quals no només hi havia Desta sinó també el secretari general Tafari Benti i diversos membres destacats del Derg, deixant un total de fins a vuit morts comptant a Desta i Benti. Posteriorment, Mengistu difongué a Radio Ethiopia que Asrat i els seus compatriotes morts havien intentat perpetrar un "cop d'Estat feixista a la capital, idèntic al que havia passat a Xile", i els titllà de "quintacolumnistes" de la Unió Democràtica d'Etiòpia i de "grups rebels" del Partit Revolucionari Popular Etíop.

## Referències

* ↑ Ottaway, pàg. 206 n. 10
* ↑ Mitrokhin, pàgs. 467-468
* ↑ Ottaway, pàg. 142f

## Bibliografia

* Ottaway, Marina; Ottaway, David. Ethiopia: Empire in Revolution (en anglès). Ciutat de Nova York: Africana, 1978.
* Andrew, Christopher; Mitrokhin, Vasili. The Mitrokhin Archive II: The KGB and the World (en anglès). Penguin, 2006.
# Astyanax microlepis

Astyanax microlepis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Cauca.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1913. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part II. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 131). Ind. Univ. Studies Núm. 18: 1-32.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aphroceras elongata

Aphroceras elongata és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Aphroceras i a la família Grantiidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1877 per Oscar Schuffner.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Aphroceras elongata (Schuffner, 1877). Accessed through: World Register of Marine Species at: http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164232 on 2021-04-16
# Atakora

Atakora és el departament de Benín situat a l'extrem nord-occidental del país, fronterer amb Togo a l'oest i Burkina Faso al nord. A més a més és fronterer amb els departaments d'Alibori, Borgou, i Donga. És la regió més muntanyosa de Benín, i el hi va néixer el president, Mathieu Kérékou. Aquesta zona és molt més seca que el del sud i té 3 estacions importants: una estació plujosa entre maig-juny fins a setembre-octubre, una època d'Harmattan, estació de vents frescos i secs entre 'octubre-novembre i febrer, i una estació càlida, l'estació famine entre febrer i abril.
Atakora està dividit en els municipis de Boukoumbé, Cobly, Kérou, Kouandé, Matéri, Natitingou, Pehonko, Tanguiéta, i Toucountouna.
Les ciutats més importants d'Atakora són Natitingou i Tanguiéta, i entre els llocs més destacats per visitar hi ha les cases de Tata Somba, el Parc Nacional de Pendjari i diverses cascades. El departament tenia 769.337 habitants el 2015.
El 1999 el sud de Atakora va ser partit per a formar el nou departament de Donga.

## Educació

Només l'educació primària és gratuïta a Atakora. La majoria d'estudiants deixen deixen els estudis abans del 7è grau perquè els resulta massa car. La mitjana dels costos bàsics de les taxes, costos, llibres, etc. és aproximadament de 15$0USD. Això representa una despesa significativa en un país on l'ingrés de casa anual mitjà és només 50$0USD.

## Referències

* ↑ «Benín a Geohive». geohive. [Consulta: 30 gener 2015].
* ↑ Benin Education Fund (BEF)

## Enllaços externs

* Atakora al tripadvisor
# Atemptat suïcida

Un atemptat suïcida és aquell en el qual l'atacant sap que gairebé amb tota probabilitat morirà en realitzar-lo. Els atacs suïcides són normalment duts a terme per individus que tenen una motivació normalment patriòtica o religiosa, i de vegades una combinació de les dues, que li permeten superar les pautes imposades per l'instint d'autopreservació. De vegades s'utilitza l'expressió atac suïcida amb el mateix significat.

## Atacs suïcides dins del marc de la guerra entre Estats

Durant la Segona Guerra Mundial es van conèixer els atacs suïcides dels pilots kamikaze, els aviadors japonesos que estaven especialment ensinistrats per llançar-se amb els seus avions contra els vaixells enemics.

## Atacs suïcides fora de les guerres entre Estats

A finals del segle xx, van començar a ser cada vegada més comunes les bombes suïcides dutes a terme per persones que detonen explosius que porten, ja sigui al seu cos o al seu vehicle, a prop del blanc atacat, que pot ser civil o militar. Atacs d'aquest tipus duts a terme per grups insurgents a l'Orient Mitjà i a Sri Lanka, especialment en el marc de la segona Intifada d'Al-Aqsa, i de la Invasió de l'Iraq de 2003, han tingut un gran ressò en els mitjans de comunicació.
Els atacs suïcides duts a terme per militants palestins en la seva lluita contra el govern d'ocupació sionista israelià, són considerats actes terroristes per l'Estat d'Israel. Un altre exemple d'atac suïcida va ser el dut a terme amb avions segrestats durant els Atemptats de l'11 de setembre de 2001 als Estats Units. Encara que també fora dels Estats Units d'Amèrica, es pot destacar els atemptats que van tenir lloc a Madrid i a Londres, que van ser reivindicats pels militants gihadistes.

## Vegeu també

* Estat Islàmic
* Al-Qaida
# Atlasjet

Atlasjet Havacılık A.Ş., coneguda simplement com a Atlasjet, és una companyia aèria turca amb base en l'Aeroport Internacional Atatürk i que compta amb 730 treballadors.

## Destinacions

En Març del 2010 Atlasjet ofereix les següents destinacions:
* RTCN
** Ercan - Aeroport d'Ercan
* Israel
** Tel-Aviv - Aeroport Internacional Ben Gurion (començarà a partir del 23 de maig.)
* Iraq
** Arbil - Aeroport d'Erbil
** Sulaymaniah - Aeroport Internacional de Sulaimaniyah
* Moldàvia
** Chişinău - Aeroport Internacional de Chişinău
* Turquia
** Adana - Aeroport Adana Şakirpaşa
** Ankara - Aeroport Esenboga
** Antalya - Aeroport d'Antalya
** Bodrum - Aeroport Milas-Bodrum
** İstanbul - Aeroport Internacional Atatürk
** Esmirna - Aeroport Adnan Menderes d'Esmirna

## Referències

* ↑ «Directory: World Airlines». Flight International, 27-03-2007, p. 80.
* ↑ Horaris i destinacions a la web d'Atlasjet Arxivat 2009-06-27 a Wayback Machine..
# Arthies

Arthies és una població i comuna francesa del departament de Val-d'Oise, a la regió d'Illa de França.
Forma part del cantó de Vauréal, del districte de Pontoise i de la Comunitat de comunes Vexin-Val de Seine.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 195 | 171 | 190 | 185 | 194 | 258 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Enllaços externs

* INSEE Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine. (francès)
# Arthroleptella drewesii

Arthroleptella drewesii és una espècie de granota que viu a Sud-àfrica.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Minter, L., Channing, A. & Harrison, J. 2004. Arthroleptella drewesii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 20 d'abril del 2008.
# Banc CAM

Banc CAM, era un banc propietat de la Caixa d'Estalvis del Mediterrani (CAM) amb seu a Alacant. A finals del 2011 el Banc d'Espanya va adjudicar l'entitat al Banc Sabadell, després que el FROB sanejés la CAM.
Amb la integració, Sabadell CAM ha quedat com a marca amb presència al País Valencià i Múrcia, la resta d'oficines han estat integrades a Banc Sabadell.

## Història

Banco CAM es va crear inicialment amb el nom de Banco Base, un grup bancari en creació amb seu a Madrid format per les caixes d'estalvi Cajastur, Caixa Mediterrani (CAM), Caja de Extremadura i Caja Cantabria. L'extinta Caja Castilla-la Mancha també formava part del grup, ja que fou adjudicada pel Banc d'Espanya a Cajastur, la qual la va convertir en un banc (Banco de Castilla-la Mancha) amb la denominació comercial CCM.
El 30 de març de 2011 les assemblees de Cajastur, Caja Cantabria i Caja de Extremadura van refusar la integració a Banco Base després de conèixer la situació de la Caixa d'Estalvis del Mediterrani, pitjor del que s'esperava. Donat el volum d'ajudes públiques que haurien necessitat, l'estat s'hauria convertit en el principal accionista del banc. Les tres caixes van anunciar la intenció de seguir endavant amb el projecte sense la CAM, i van crear Liberbank sense l'entitat alacantina.
El 8 d'abril de 2011, el Consell d'administració de la CAM va decidir l'adquisició de la totalitat del capital social de Banco Base així com el canvi de denominació de Banco Base a Banc CAM i el trasllat de la seu social de Madrid a Alacant. En ser nacionalitzat per l'estat es va realitzar un procés de compra per part del Banc Sabadell que es va completar l'1 de juny del 2012 amb l'adquisició de Banc CAM pel preu simbòlic d'un euro.

## Referències

* ↑ «El FROB adjudica CAM a Banc Sabadell». Grup Banc Sabadell, 07-12-2011. [Consulta: 7 desembre 2011].
* ↑ «Banc Sabadell es queda la CAM per un euro amb un rescat de 5.200 milions». Diari Ara, 07-12-2011. [Consulta: 7 desembre 2011].
* ↑ «Banco Base es la cuarta entidad financiera que más capital necesita» (en castellà). La Voz de Asturias, 11-03-2011. Arxivat de l'original el 2011-03-11. [Consulta: 12 març 2011].
* ↑ «Banco CCM ganó el pasado año 24 millones, con una morosidad del 3,16%» (en castellà). Cincodias.com, 09-03-2011. [Consulta: 12 març 2011].
* ↑ «La CAM pide el rescate público tras fracasar la fusión para crear el Banco Base» (en castellà). El País, 31-03-2011. [Consulta: 1r abril 2011].
* ↑ La CAM adquireix el capital social de 'Banco Base' i el rebateja com a 'Banco CAM', VIlaWeb.
* ↑ Saborit, S. «Sabadell cierra la compra de Banco CAM por un euro» (en castellà). Expansión, 01-06-2012. [Consulta: 1r juny 2012].

## Enllaços externs

* Sabadell CAM
# Banc Central (l'Hospitalet de Llobregat)

El Banc Central és una obra racionalista de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici comercial del 1936 de l'arquitecte Ramon Puig i Gairalt de dues plantes que s'estén als dos costats d'una cantonada arrodonida a la qual s'hi concentren la majoria d'obertures i la decoració. A la planta baixa s'obre en una banda la porta d'entrada, tres finestres amb reixa fan la cantonada, i un més queda a l'altre cantó. Al pis superior es repeteixen les mateixes obertures però són més petites. Els muntants de les finestres són de maó vist mentre que la resta de la façana està arrebossada.
La façana està coronada per la barana del terrat excepte en la cantonada on el mur més alt està decorat amb motllures llises horitzontals, que fan un joc d'entrants i sortints, i una cornisa al final.
Flanquejant la porta d'entrada hi ha dos fanals de llautó i vidre glaçat. Tot el fanal està molt decorat amb espirals i flors però aquest treball contrasta amb la sobrietat de l'edifici.

## Referències

* 1 2 Montlló i Bolart, Jordi. «Banc Central». Mapes del patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 14-09-2017. [Consulta: 16 febrer 2022].
* 1 2 3 «Banc Central». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Banc Camins

Banco Caminos —Banco Caminos Banco Privado— és un banc que ofereix serveis bancaris i productes de banca privada a col·lectius professionals com els enginyers de camins. Forma part del Grupo Caminos, juntament amb Bancofar —Bancofar Health Banking— (que adquirí a Bankia), banc enfocat al col·lectiu farmacèutic.

## Referències

* ↑ «Banco Caminos. Somos los caminos que elegimos.» (en castellà). [Consulta: 26 juliol 2020].
* 1 2 «Ofensiva de Banco Caminos para captar farmacéuticos ricos tras fichar en Bankinter» (en castellà), 22-03-2019. [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ «Web de Bancofar Health Banking» (en castellà). Bancofar Health Banking. [Consulta: 26 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Web de Banco Caminos
* Web de Bancofar