OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Tsuyama

El castell Tsuyama (津山城) és un castell japonès a Tsuyama, prefectura d'Okayama, Japó. Juntament amb el castell Himeji i el castell Matsuyama és un dels tres castells d'estil hirayama més importants del país. Durant el període Edo, el castell Tsuyama va servir de residència principal del funcionari del govern i del Senyor del Domini Tsuyama.
El castell de Tsuyama tenia una vegada un complex de 77 estructures. L'atracció principal és el jardí, també conegut com a Parc Kakuzan (鶴山 公園, Kakuzan Kouen). El jardí té aproximadament 5.000 cirerers, que atrauen els visitants quan floreixen les seves flors.

## Història
### Període Muromachi

El castell va ser construït entre 1441 i 1444 per ordre de Yamana Norikiyo en les muntanyes Tsuru. No obstant això va ser abandonat pel clan Yamana després de perdre un gran nombre de membres després de la guerra Onin.

### Període Edo

El 1603 Mori Tadamasa es va moure a la província de Shinano i va marcar la base del castell en 186.000 kokus. Quan va començar la construcció, Tsuruyama va passar a anomenar-se Tsuyama. El 1616 es va acabar la construcció de 77 torretes, torres del castell i 5 plantes. El 1697 el clan Mori es va extingir, deixant el castell sota el control del senyor feudal Asano Tsunanaga del domini Hiroshima. El 1698 el llinatge del fill gran de Tokugawa Ieyasu, Matsudaira Nobutomi va traslladar 100.000 kokus del domini Echigo Takada.
El 1809 es va cremar el palau Honmaru.

### Actualment

Sota el govern Meiji, el domini Tsuyama es va acabar amb l'abolició dels clans i la inauguració del sistema prefectural. El castell es va vendre després d'entrar a la direcció del Ministeri d'Hisenda el 1873. La torre del castell i totes les seves torretes van ser destruïdes. Es van reconstruir diverses portes. Les parets de pedra de la torreta Koshimaki al costat nord-oest del castell es van esfondrar. Arran d'aquest succés, es va produir la conservació del castell el 1890.
Les ruïnes del castell van passar a ser propietat de la ciutat de Tsuyama i es van transformar en un parc. El 1900 es van plantar molts arbres de cirerer. L'escola Han Shudokan es va traslladar a Sannomaru i es va canviar el nom de Kakuzankan. Es va celebrar una Exposició Regional, durant la qual es va construir una simulada torre del castell. El 1936 es va desmantellar durant la guerra del Pacífic per evitar convertir-se en objectiu d'un atac aeri.
El castell fou declarat lloc històric nacional el 1963. Per celebrar els 400 anys del castell es va restaurar la torreta Bitchū el 2004-2005. La tanca Taiko, prop de la torreta Bicchu, va ser reparada el 2006.

## Galeria

* Base de pedres del tenshu
* Mur de pedres i Bitchū-Yagura
* Bitchū-yagura
* Ruines del Uratetu-mon
* Ruines del castell Tsuyama
* Dibuix reconstruït

## Enllaços externs

* Pàgina web del castell (japonès)
# Bustantigo

Bustantigo, o Bustantigu en asturià, és una parròquia del conceyu asturià d'Allande. Té una població de 19 habitants (INE, 2011) per una superfície de 15,14 km², repartit en 3 nuclis.
Al nucli de Bustantigo habiten 13 persones. Està situat a 720 msnm, en el vessant esquerre de la vall que forma el riu Ouro. La seua església parroquial, d'una sola nau, posseeix una imatge de San Josep. Com és habitual en moltes de les esglésies de la zona, al seu voltant s'hi pot trobar un teix, arbre sagrat pels àsturs, segons expliquen autors llatins com Estrabó.
Limita al nord amb el conceyo de Villayón, a l'est amb el de Tinéu i al sud amb la parròquia de Santa Coloma.
El codi postal és 33888.

## Entitats de població

* La Folgueriza (La Folgueiriza) (poble)
* El Plantao (El Plantáu) (poble)
* Bustantigo (Bustantigu) (llogaret)

## Referències

* ↑ Sociedad Asturiana de Estudios Económicos e Industriales. «Nomenclátor de entidades de población de Asturias 2008». [Consulta: 23 setembre 2009].
# Albert Neuhuys

Johannes Albert Neuhuys (Utrecht, 10 de juny de 1844 - Locarno (Suïssa), 6 de febrer de 1914), fou un dels pintors més coneguts de l'Escola de la Haia i un dels millors representants primerencs del moviment.

## Biografia

Neuhuys va anar a l'Escola Municipal de Dibuix d'Utrecht en el període 1858-1860 i després va treballar per al litògraf Van de Weyer a Utrecht, qui va fer fallida dos anys després. A partir d'aquest moment, Neuhuys es va dedicar completament a dibuixar i pintar. De 1868 a 1872, va prendre classes a l'Acadèmia d'Anvers, on va ser sostinguit per una beca reial. Allà hi va pintar interiors, i s'especialitzà en la brillantor de la roba de seda, seguint l'exemple de l'artista del segle xvii Pieter de Hooch.
El 1872, Neuhuys es va traslladar a Amsterdam, on hi va conèixer Jozef Israëls, Anton Mauve i els germans Jacob Maris i Matthijs Maris. El 1876, es va traslladar a La Haia. Igual que d'altres pintors de l'Escola de la Haia, la seva manera detallada de pintar canvià a un moviment molt més flexible. El seu ús del color també es va inspirar en Jacob Maris i les seves aquarel·les i es va fer conegut per la seva transparència brillant i l'ús de la llum.
L'augment de la urbanització al voltant de la Haia va obligar els pintors de l'Escola de la Haia a mirar més enllà per als seus temes pictòrics. Israëls convencé Neuhuys de com era de pintoresc Laren, i va començar a treballar allà, on hi va comprar una casa. Dos anys més tard, Anton Mauve també s'hi va mudar, i juntament amb ell, Neuhuys va ser considerat com el fundador de l'Escola de Laren. Va pintar als agricultors i teixidors a casa seva i va llogar un taller de lli en el qual va dibuixar i pintar els filadors.
El 1885, es va traslladar a Hilversum, entre 1900-1910 va viure a Amsterdam, on era conegut per molts pel seu colorit treball del Laren interior i rural. Es va traslladar a Zuric el 1910, però va continuar visitant Laren a la primavera i la tardor. Va morir el 6 de febrer de 1914, a Orselina, prop de Locarno i va ser enterrat a la Haia.

## Bibliografia

* Sillevis, John i Tabak, Anne, The Hague School Book, Waanders Uitgegevers, Zwolle, 2004 (pp 323–330)
# Unió de Comunitats Islàmiques d'Espanya

Unió de Comunitats Islàmiques d'Espanya (UCIDE) és una organització musulmana espanyola estructurada com a federació. Va ser creada el 1991 quan s'estructurà com a federació l'Associació Musulmana a Espanya.
El 1998 estava formada per 12 comunitats.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 677. ISBN 84-930048-0-4.
# Coll d'en Guilla de Baix

El Coll d'en Guilla de Baix és una collada situada a 1.670,7 metres d'altitud del límit dels termes comunals de Fontpedrosa i Planès, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És al nord-est del terme comunal, a la zona de la Bola, en el vessant nord-oest del Serrat del Coll d'en Guilla, al nord-oest també del Coll d'en Guilla de Dalt.

## Referències

* ↑ El Coll d'en Guilla de Baix en els ortofotomapes de l'IGN
# Antonio Hidalgo Morilla

Antonio Hidalgo (Granollers, 6 de febrer de 1979), natural de Canovelles, és un futbolista català ja retirat que ocupava la posició de migcampista. Jugador de vocació ofensiva, més físic que tècnic però no exent de qualitat, solia moure's per la meitat dreta de l'atac i definir ajudant-se de la seva potència de xut. Acumulà un total de gairebé 600 partits oficials en categories professionals i amateurs. És el tercer jugador amb més partits a Segona A de la història (412).

## Trajectòria

Format al planter del FC Barcelona, va arribar a jugar dues temporades amb el Barça B, essent titular habitual al costat de jugadors com Xavi i Puyol. Gaudí a més d'un parell de partits amb el primer equip: un amistós a la temporada 1998-1999 i, el 22 de febrer del 2000, la semifinal de la Copa Catalunya davant el CF Balaguer (0-1).
El setembre següent fou cedit un any al CD Tenerife amb opció de compra. Debutaria amb el club chicharrero el 10 de setembre substituint a Basavilbaso en el minut 14 del partit contra l'Sporting de Gijón (1-0). Hidalgo s'estrenà a Primera Divisió a la temporada 2001-2002. Tot i ser suplent al principi, el migcampista es va fer un lloc a l'equip titular a partir del 2003.
L'estiu del 2005 fitxa pel Màlaga CF. El conjunt andalús estava a la màxima categoria, però acabaria el cuer. El català hi marcaria 4 gols en 35 partits, bona part com a suplent. Amb els andalusos a Segona Divisió, es convertiria en un dels jugadors més valuosos i peça clau de l'ascens a Primera del 2008, on acabaria la temporada amb 14 gols.
El seu bon paper al Màlaga possibilità el seu fitxatge pel Reial Saragossa però fou cedit al CA Osasuna durant el mercat d'hivern. L'any posterior fitxà per l'Albacete Balompié però en rescindí el contracte en acabar la primera campanya per tornar al CD Tenerife. En el mercat d'hivern de la temporada 2011-2012 fitxà pel CE Sabadell FC on arribaria a ser el capità de l'equip. Després de tres temporades al club vallesà, Hidalgo recalà l'agost del 2015 a la UE Cornellà on penjà les botes als dos mesos de competició.

## Notes i referències

* 1 2 Mundo Deportivo. Barcelona, Any VIIC n.24147 Extra Lliga Segona Divisió A 1998-1999 p.II (27 d'agost de 1998)
* ↑ El 9 Nou. Granollers, Any XXVII n.2575 p.38 (13 de novembre de 2015)
* ↑ El 9 Nou. Granollers, Any XXVIII n.2618 p.37 (15 d'abril de 2016)
* ↑ L'Esportiu. <<20 anys de futbol>> (11 de novembre de 2015)
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Entrevista a Ràdio Granollers (Granollers, 11 de novembre de 2015) Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine.
* Fitxa d'Antonio Hidalgo Morilla a BDFutbol
* Fitxa d'Antonio Hidalgo Morilla a Futbolme
* Fitxa d'Antonio Hidalgo Morilla a Soccerway
# Torre Antoni

La Torre Antoni és un edifici del municipi de Castelldefels (Baix Llobregat) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una torre de defensa, a la cruïlla entre dos carrers, amb planta quadrada i coronament d'arquets. S'accedeix pel primer pis mitjançant un pont tancat recolzat en un arc carpanell que el comunica amb el mas veí Cal Garrofer; aquest pont es va fer en un moment posterior a la construcció de la torre com indica un matacà defensiu damunt l'accés. La coberta és a quatre vessants. A la façana nord-est hi ha una inscripció molt malmesa que sembla dir: "IHS. EN L'ANY 1558 ANTONI A... ? ... NNE FEIA FE...
Una inscripció a la torre permet llegir la data de 1558 i el nom del seu promotor ("...Antoni...").

## Referències

* 1 2 3 «Torre Antoni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2015].

## Enllaços externs

* Torre Antoni Arxivat 2010-06-20 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Bust femení (Juli González)

Bust femení és una escultura (ferro retallat, forjat i corbat) de 48,5 x 26,8 x 14,5 cm realitzada a París per Juli González i Pellicer cap als anys 1935-1936, la qual es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

Juli González, figura cabdal de les avantguardes europees, va crear un nou llenguatge escultòric propi, fruit de la seua experimentació formal amb el ferro. Influenciat pel cubisme i el surrealisme i amb el suport dels seus amics Pablo Picasso i Pau Gargallo, però gràcies sobretot al seu treball constant i solitari, va dur a terme una sòlida producció, tot experimentant diversos camins. Així, en la dècada del 1930 va adoptar un llenguatge filiforme a partir de l'ús del fil de ferro, que li permetia dibuixar en l'espai, però al mateix temps va donar forma a planxes de ferro per a representar fragments del cos humà que es poden relacionar amb La Montserrat (cap al 1936-1937), una de les obres cabdals de la seua producció i amb la qual culminava la seua recerca personal entre tradició i innovació.
Fou un llegat de Roberta González (filla de l'artista) de l'any 1976, el qual ingressà al MNAC el 1992 amb el número de catàleg 200315.

## Descripció

Bust femení representa la part frontal d'un cos de dona sense cap ni extremitats, en què el ple volum és suggerit de manera magistral tot i ser buit per darrere. Amb una evident economia formal, però amb una gran riquesa creativa, González no només va saber extreure insospitades possibilitats expressives d'una simple planxa de ferro, sinó que va ésser capaç d'assolir la síntesi entre la matèria i l'espai. L'artista va transformar la realitat observada a partir d'un element formal concret, que en aquesta ocasió és una silueta humana -un bust femení-, però no li va interessar fer una mera descripció d'aquesta realitat, sinó que va donar prioritat absoluta a la representació de la idea.

## Referències

* 1 2 Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
* 1 2 3 Mercè Doñate a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 294-295 .

## Bibliografia

* William H. Robinson, Jordi Falgàs i Carmen Belen Lord, 2006. Barcelona and Modernity: Picasso, Gaudí, Miró, Dalí. Museu d'Art de Cleveland, Metropolitan Museum of Art. Nova York: Yale University Press. ISBN 9780300121063. Pàg. 491.

## Enllaços externs

* YouTube (català)
* Pinterest
# Tàngara caranegra

La tàngara caranegra (Schistochlamys melanopis) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita les sabanes, bosc, clars i bambú de les terres baixes al centre, nord i est de Colòmbia, Veneçuela, Guaiana, est del Perú, nord i est de Bolívia i nord, est, centre i sud del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tàngara caranegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Coc de nous

El coc de nous és una coca típica de les Terres de l'Ebre. Per a la seua preparació s'hi incorporen els ingredients batent les clares amb el rovell d'ou, i després s'hi afegix la farina i les nous, i en acabant, la mantega. Es disposen en motles rectangulars, greixats i enfarinats, plens fins a la mitat de la seua capacitat màxima.
La seua recepta inclou aigua, nous en pols, mantega de vaca desfeta, sucre, ou, farina, llevat de parís i sal.

## Referències

* ↑ Charlou Reynal Limousin: recettes traditionnelles, pàg. 52, editat el 2004 per Debaisieux. ISBN 978-2-913381-29-2
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Anàlisi de sistemes

L'anàlisi de sistemes és la ciència encarregada d'analitzar els sistemes grans i complexos i la seva interacció entre ells. Aquesta àrea es troba molt relacionada amb la investigació operativa. També s'anomena anàlisi de sistemes a una de les etapes de construcció d'un sistema informàtic, que consisteix a rellevar la informació actual i proposar els trets generals de la solució futura.
Els sistemes en relació amb l'anàlisi de sistemes estan relacionats amb qualsevol camp com ara: processos industrials, administració, presa de decisions, processos, protecció del medi ambient, etc.

## Bibliografia

* Martin, Juan. Teoría y ejercicios prácticos de Dinámica de Sistemas. ISBN 9788460793045.
* Perez Marques, María. Sistema de analisis estadistico. ISBN 9781482642803.
* Stallings, William. Sistemas operativos: Ejercicios resueltos. ISBN 9788420544625.
# Traspuament de brea

Un traspuament de brea o filtració de brea és el resultat d'una filtració de petroli on el betum subterrani brolla a la superfície en forma de brea. Això passa perquè, després que el material arribi a la superfície, els seus components més lleugers es vaporitzen, deixant només la brea.
Els traspuaments de brea formen reserves superficials de petroli, i aquests dipòsits acostumen a trobar-se en trampes anticlinals. De fet, prop del 80% del petroli trobat a la Terra s'ha trobat en trampes anticlinals.

## Referències

* ↑ «La Brea Tar Pits» (en anglès). ucmp.berkeley.edu. [Consulta: 1r agost 2021]. «Tar pits form when crude oil seeps to the surface through fissures in the Earth's crust; the light fraction of the oil evaporates, leaving behind the heavy tar, or asphalt, in sticky pools.»
* ↑ «Earth's physical resources: Petroleum: View as single page» (en anglès). www.open.edu. [Consulta: 1r agost 2021]. «About 80% of the world's petroleum reserves are held in structural traps like those shown in Figure 4.»

## Vegeu també

* Ranxo La Brea
# Cascades Ncandu

Les cascades Ncandu són unes cascades al riu Ncandu, al nord de KwaZulu-Natal (Sud-àfrica), a 12 km la ciutat de Newcastle.

## Vegeu també

* Llista de cascades

## Enllaços externs

* Newcastle, Adventure, Sport and Outdoor Recreation Arxivat 2008-05-27 a Wayback Machine. (anglès)
# Buus

Buus és un municipi del cantó de Basilea-Camp (Suïssa), situat al districte de Sissach.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].

## Enllaços externs

* Buus en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
# Albi (Catanzaro)

Albi (calabrés Iàrbi) és un municipi italià, dins de la província de Catanzaro. Situat a 710 metres sobre el nivell del mar, el territori municipal està inclòs al Parc Nacional de la Sila. Ocupa una superfície de 29,64 quilòmetre quadrat i tenia 790 habitants a l'1 gener 2023.

## Demografia

Evolució demogràfica (Font: ISTAT) :
| 1861 | 1871 | 1881 | 1901 | 1911 | 1921 | 1931 | 1951 | 1961 | 1971 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 1730 | 1764 | 1969 | 1903 | 2165 | 2055 | 2385 | 2199 | 2025 | 1593 | 1362 | 1192 | 1105 | 1010 |

## Referències

* ↑ Dizionario Di Toponomastica: Storia E Significato Dei Nomi Geografici Italiani (en italià). Garzanti, 1990, p. 15. ISBN 88-11-30500-4..
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* ↑ Error: Unable to display the reference properly. See the documentation for details.
* ↑ «Bilancio demografico mensile» (en italià). [Consulta: 21 gener 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial d'Albi (italià)
# Tàngara capdaurada

La tàngara capdaurada (Stilpnia larvata) és una espècie d'ocell passeriforme americana de la família Thraupidae que es distribueix des del sud de Mèxic fins a l'occident de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Tàngara capdaurada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Collatorre

Collatorre és un territori del terme municipal de Senterada, al Pallars Jussà.
Està situat en el vessant nord-est del Serrat de l'Espinau, al sud-oest de Burguet, més proper, i de Senterada, situada al capdavall de la llac. És un coster que davalla de sud-oest a nord-est, i és travessat per la pista que des de Senterada mena a Burguet i a Cérvoles.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tots els germans eren valents

Tots els germans eren valents (original: All the Brothers were Valiant) és una pel·lícula americana dirigida per Richard Thorpe el 1953, produïda per la Metro-Goldwyn-Mayer i doblada al català.

## Argument

El 1857, el «Nathan Ross», un veler comercial, torna a New Bedford d'una expedició a la Polinèsia, sense el seu capità, Mark Shore, desaparegut allà. El seu germà Joël, desitja anar-hi al més aviat possible amb l'esperança de trobar-lo. Però abans, es casa amb la seva promesa, Priscilla Holt, i el porta amb ell. Quan el vaixell aborda una illa, Mark reapareix.

## Crítica

Tots els germans eren valents és una joia del gènere, magníficament dirigida per Richard Thorpe, al qual es deu també Ivanhoe o El Presoner de Zenda. Els dos actors principals són Robert Taylor i Stewart Granger (que es trobaran poc després a The Last Hunt de Richard Brooks, i la música de Miklós Rózsa reforça el caràcter èpic de la pel·lícula.

## Repartiment

* Robert Taylor: Joel Shore
* Stewart Granger: Mark Shore
* Ann Blyth: Patricia Holt
* Lewis Stone: El capità Holt
* Betta St John: La Vahiné
* Keenan Wynn: Silva
* James Whitmore: Fetcher
* Kurt Kasznar: Quint
* John Lupton: Dick Morrell
* Robert Burton: Asa Whorten
* Peter Whitney: James Finch
* Michael Pate: Varde

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1954. Oscar a la millor fotografia per George J. Folsey

## Referències

* ↑ 'The Eddie Mannix Ledger’, Margaret Herrick Library, Center for Motion Picture Study, Los Angeles
* ↑ Tots els germans eren valents
* ↑ «All the Brothers were Valiant». The New York Times.
# Cascades Mutumuna

Les cascades Mutumuna són unes cascades situades a Zàmbia. Té uns 20 m d'altura.

## Ubicació i significat

Es troba per sobre de les cascades Chisimba i el poble bemba creu que l'esperit de Mutumuna resideix allà. El gran sacerdot de Mutumuna fa ofrenes regulars a les cascades. La naturalesa sagrada de les cascades prohibeix les relacions sexuals, l'arrogància i la disputa en les proximitats de les cascades.

## Història

Les cascades Mutumuna han rebut molta atenció pel desenvolupament hidroelèctric, subministrant electricitat a la ciutat relativament ocupada de Kasama i altres pobles veïns.

## Referències

* ↑ Waterfall Information Arxivat 2009-01-07 a Wayback Machine. Retrieved June 2009
* ↑ Information at Zambia Tourism.com Retrieved June 2009
* ↑ History @ WorldOfWaterfalls.com Retrieved June 2009

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Bogoródskoie (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Bogoródskoie».
Bogoródskoie (en rus: Богородское) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 264 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Albia (cràter)

Àlbia és un cràter sobre la superfície de (4) Vesta, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -27.27º de latitud nord i 79.58 º de longitud est. Fa un diàmetre de 5.79 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el cinc de febrer de 2014 i fa referència a Àlbia Dominica. una patrícia romana, esposa de l'emperador Valent.

## Referències

* ↑ "Albia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Grant, Michael. Weidenfeld and Nicolson. The Roman Emperors, 1985.
# Tàngara cara-rovellada

La tàngara cara-rovellada (Thlypopsis ruficeps) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc, clars, vegetació secundària i bambú de les terres baixes al sud-est del Brasil, Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Tàngara cara-rovellada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Conjunt d'habitatges plurifamiliars de la Caixa de Pensions

El Conjunt d'habitatges plurifamiliars de la Caixa de Pensions és un edifici de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran bloc d'habitatges de planta baixa i 6 pisos, en la part enrassada amb l'alineació del carrer. El carrer és d'obra vista i amb obertures enquadrades amb marcs sobresortits i balcons volats. Aquest nivell és el que es guarda a planta baixa on es retallen les obertures de les portes d'accés i botigues, amb un bon treball de forja), i de planta baixa i 7 pisos en els volums que es sobreposen a l'anterior part (com tribunes de pedra, on es retallen els balcons interiors i les finestres que flanquegen els anteriors. Aquests volums continuen pel damunt de l'obra vista per formar una terrassa en el punt d'unió dels anteriors i a l'endarrerir-se d'ella. La cantonada a la plaça es caracteritza amb una gran paret de pedra i amb relleus ceràmics de temes al·lusius a la Caixa i a la planta baixa, entre pilars, als oficis.

## Història

Fet al 1955.

## Referències

* 1 2 «Conjunt d'habitatges plurifamiliars de la Caixa de Pensions». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Conjunt d'habitatges plurifamiliars de la Caixa de Pensions, fitxa del catàleg de l'Ajuntament