OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint-Quentin-de-Chalais

Saint-Quentin-de-Chalais és un municipi francès, del departament del Charente, a la regió de la Nova Aquitània, França.

## Denominació

L'actual denominació oficial fou instaurada el 1936. Durant la Revolució de 1789, el municipi era anomenat Quintinie. Abans aquest municipi es deia Saint-Quentin de Sèche. Entre 1790 i 1936 el municipi es deia Saint-Quentin.

## Geografia

El municipi és al sud de Charenta. El seu extrem sud està bordejat pel riu Dronne, que marca la frontera amb el departament de Dordonya. Està al Cantó de Chalais, al Districte d'Angulema. Forma part de la comunitat de comunes del Pays de Chalais. El seu codi postal és el 16210. Està situat a la latitud de 45° 15′ 32″ nord i a la longitud de 0° 04′ 08″ est. Està entre 27 i 146 metres sobre el nivell del mar. Té una superfície de 12,38 km².

## Demografia

1793 - 879 habitants / 1861 - 737 habitants / 1896 - 452 habitants / 1962 - 233 habitants / 1982 - 219 habitants / 1990 - 243 habitants / 1999 - 250 habitants.

## Patrimoni i turisme
### Patrimoni religiós

* Església de Saint-Quentin-de-Chalais. És classificada Monument Històric des del 21 de setembre de 1913, la part central és d'estil romànic (Segle XII), i els laterals són d'estil gòtic primitiu (Segle XV). Com moltes altres esglésies, va ser construïda sobre les restes d'un edifici anterior. Al final de l'Edat Mitjana fou fortificada amb : camí de ronda, sala de guàrdia, muralla i campanar-torrassa.
La campana actual de l'església fou fosa el 1548 i fou refosa el 1907. Al principi, l'església tenia dues campanes, una d'elles fou fosa durant la revolució francesa per fer canons.
* La font de la guarició. Font lligada al pelegrinatge. Al costat de la font s'hi va construir una capella.

### Patrimoni civil

* el Terròs de Puygoyon és un terròs castral destruït, segons sembla, durant la guerra dels cent anys. Antiga seu d'una baronia que depenia del marquesat d'Aubeterre. Se'n troba el rastre fins a la Revolució de 1789. Avui en dia, és un terròs apuntalat amb les seves fosses molt visibles.
* En el moment de la construcció de l'escola, els obrers descobriren un cluzeau situat prop de l'església el 4 de juny de 1908. Es feu una descripció i comunicació a la societat històrica i arqueològica del Charente pel Sr. Lafitte el setembre de 1908.
* Hi ha dos molins: el molí d'Auziac i el molí de Saillant.

### Arxius

* Registres parroquials i civils a partir del 1595.
* Deliberacions municipals des de la fi del segle xix.
# Ryan Gravenberch

Ryan Jiro Gravenberch (Amsterdam, 16 de maig de 2002) és un futbolista professional neerlandès que juga com a centrecampista pel Liverpool FC.

## Palmarès
### AFC Ajax

* 3 Eredivisie: 2018-19, 2020-21, 2021-22
* 2 Copes KNVB: 2018-19, 2020-21

### FC Bayern de Múnic

* 1 Lliga alemanya: 2022-23
* 1 Supercopa alemanya: 2022

### Liverpool FC

* 1 Copa de la Lliga anglesa: 2023-24

### Selecció neerlandesa

* 1 Campionat d'Europa sub-17: 2018

## Enllaços externs

* Ryan Gravenberch, Fitxa a Soccerway
* UEFA Youth League Profile
* Perfil sub16 a Ons Oranje (neerlandès)
* Perfil sub17 a Ons Oranje (neerlandès)
* Perfil sub19 a Ons Oranje (neerlandès)
Ryan Gravenberch amb la selecció neerlandesa - plantilles de navegació :
Selecció de futbol dels Països Baixos – Eurocopa 2020
1 Stekelenburg •
2 Veltman •
3 De Ligt •
4 Aké •
5 Wijndal •
6 De Vrij •
7 Berghuis •
8 Wijnaldum (c) •
9 L. de Jong •
10 Depay •
11 Promes •
12 Van Aanholt •
13 Krul •
14 Klaassen •
15 De Roon •
16 Gravenberch •
17 Blind •
18 Malen •
19 Weghorst •
21 F. de Jong •
22 Dumfries •
23 Bizot •
24 Koopmeiners •
25 Timber •
26 Gakpo •
Entrenador: De Boer
Selecció de futbol dels Països Baixos – Eurocopa 2024
1 Verbruggen •
2 Geertruida •
3 De Ligt •
4 Van Dijk (c) •
5 Aké •
6 De Vrij •
7 Simons •
8 Wijnaldum •
9 Weghorst •
10 Depay •
11 Gakpo •
12 Frimpong •
13 Bijlow •
14 Reijnders •
15 Van de Ven •
16 Veerman •
17 Blind •
18 Malen •
19 Brobbey •
20 Maatsen •
21 Zirkzee •
22 Dumfries •
23 Flekken •
24 Schouten •
25 Bergwijn •
26 Gravenberch •
Entrenador: Koeman :
# On és Wally?

On és Wally? és el títol genèric d'una col·lecció de llibres per a infants creats per Martin Handford. A cada pàgina apareix una il·lustració plena d'objectes i personatges i l'objectiu és trobar el protagonista, en Wally, entre la multitud. Al final del llibre apareixen llistes amb elements addicionals per buscar. Els llibres usen una il·lustració propera al còmic, amb tocs humorístics perquè les situacions representades estan plenes de gags i perquè apareixen escenes absurdes o estrafolàries. Els lectors aguditzen la seva atenció en una situació lúdica. L'èxit de la saga va propiciar l'aparició de videojocs i una sèrie de dibuixos animats basats en els llibres.
El nom del protagonista va variar per adaptar-se als diferents països on es van distribuir els llibres (Waldo, Hoger, Effy...) sense alterar el seu aspecte: sempre va vestit amb samarreta de ratlles vermelles i blanques. Sol anar acompanyat d'ulleres, càmera de fotos i alguns amics, com un mag, la seva xicota i un gosset, que es "perden" sovint per les il·lustracions temàtiques i que cal localitzar.
# Mas d'en Coll (Folgueroles)

El Mas d'en Coll és una masia de Folgueroles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil. La masia és orientada al Nord-est. Està formada per un cos principal a la part esquerra del qual sobresurt una torre de planta quadrada, en la qual s'endevinen uns antics merlets tapiats i diverses espitlleres. L'edifici està cobert a dues aigües, la part dreta és més extensa que l'esquerra.
A pocs metres de la casa hi ha un mur que conduïa a la casa mitjançant un arc de mig punt recentment enderrocat, el mur continua, assenyalant la construcció d'un cobert i d'un graner. La masia consta de planta baixa, dos pisos i golfes.
El material constructiu originari és la pedra i la fusta, més tard s'hi afegiren murs de tàpia i de maó. L'edifici està ple d'afegitons. A l'interior de la casa es conserven restes de basaments i fusts d'arcs gòtics. A la part baixa de la casa, en un recinte actualment convertit en corts es conserven arcs diafragmàtics.

## Història

El mas d'en Coll era una antiga casa o "domus" del Coll, que el 18 d'agost de 1306 el prior Guillem de Sant Llorenç de Munt va comprar a Francesc de Santvicenç per 2.900 sous barcelonins. Aquesta propietat havia estat cedida al cavaller F. S. per Sibil·la Coll, filla de Bernat de Montalegre i Agneta Coll. Aquestes propietats s'estenien: a la part de llevant, l'actual collet de Collsameda, a migdia el torrent que va a Folgueroles, a ponent un alou de Santa Maria de Ripoll i a tramuntana el camí que conduïa de la masia Croses, avui desapareguda, a l'església de Folgueroles. Aquesta masia és propietat del senyor Rocafiguera de Vic, des del segle xv. Al segle xviii va adoptar la tipologia actual, obrint-hi finestres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «Mas d'en Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r març 2016].
# Pepe Viyuela

José Viyuela Castillo (Logronyo, 2 de juny de 1963), més conegut com a Pepe Viyuela, és un actor, pallasso, poeta i humorista riojà. També és el vicepresident de l'ONG Pallassos sense Fronteres.

## Trajectòria

Acabats els seus estudis secundaris, es va matricular a la universitat i es va llicenciar en la carrera de Filosofia. Alhora, va estudiar també Art Dramàtic. Els seus primers passos en la professió interpretativa van tenir lloc amb actuacions en què actuava sense paraules, senzillament utilitzant objectes. A la televisió va començar a treballar-hi el 1990, al programa d'humor Tutti Frutti, i més tard va col·laborar en el concurs Un, dos, tres... responda otra vez. En aquesta època es va fer famós un número artístic seu en què quedava atrapat en una cadira plegable.
Ha participat en altres sèries de televisió, com Manos a la obra, En clave de Ja o Museo Coconut, tot i que el paper que li ha donat una gran popularitat és el del botiguer Chema Martínez en la sèrie Aída, que va començar a representar l'any 2005 i el 2013 el va fer mereixedor del Premi Ondas al millor actor.
Ha treballat també en cinema, havent tingut lloc el seu debut en aquest mitjà l'any 1996 amb la pel·lícula Tierra de Julio Médem. Al cap d'un parell d'anys va treballar a les ordres de Javier Fesser a El milagro de P. Tinto, a la qual va seguir Mortadel·lo i Filemó amb el mateix director. L'any 2008 va rodar Mortadelo y Filemón. Misión: Salvar la Tierra, que va dirigir Miguel Bardem. Altres títols de la seva filmografia són Dí que sí i Escuela de seducción.
Així mateix, Viyuela ha treballat també a sobre dels escenaris, en els quals l'hem vist representant moltes obres de teatre, entre elles Soledad y ensueño de Robison Crusoe, Las visitas deberían estar prohibidas por el Código Penal, La fundación, La visita de la vieja dama, La tempestad, El pisito o Los habitantes de la casa deshabitada. Ha participat en el Festival de Teatre Clàssic de Mèrida amb Androcles y el león (1999), de George Bernard Shaw, Rómulo el grande (2005), de Friedrich Dürrenmatt i Miles Gloriosus (2008), de Plaute.
Quant a la seva faceta tant de poeta com d'escriptor, ha publicat la novel·la Bestiario del circo, així com dos poemaris. Amb el primer d'ells, titulat Y amarte sin saber, va guanyar la segona edició del Premi Internacional de Poesía Margarita Ferro. El segon d'ells es diu Las letras de tu nombre.

## Premis i nominacions

| Any | Premi | Categoria | Títol | Resultat |
| 2006 | Premis de la Unió d'Actors (Espanya) | Protagonista TV - Categoría Masculina | Aída | Guanyadora |
| 2009 | Premis de la Unió d'Actors (Espanya) | Protagonista TV - Categoría Masculina | Aída | Guanyadora |
| 2013 | Premi Ondas | Millor actor nacional de televisió | Aída | Guanyadora |

## Referències

* 1 2 «'La competència', Júlia Otero i 'Polseres Vermelles', guanyadors d'un Ondas». Ara, 30-10-2013.
* 1 2 3 «Pepe Viyuela-Awards» (en anglès). imdb. [Consulta: 7 febrer 2014].
# Podlužany (Nitra)

* No s'ha de confondre amb Podlužany (Trenčín).
Podlužany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país.
Està situat a l'est de la regió, prop dels rius Ipeľ i Hron (conca hidrogràfica del Danubi) i de la frontera amb la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1255.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques del districte de Levice. Consultat el 20 de desembre del 2021.
* ↑ «(eslovac) (anglès) obce.sk». [Consulta: 20 desembre 2021].
# Riu Glorieta

El Riu de Glorieta és un afluent de la riba dreta del Francolí. Neix a Mont-ral, a les Muntanyes de Prades, transcorre sec en la major part del tram inferior i travessa la vila d'Alcover abans de desembocar al terme municipal d'el Morell, sense sortir gairebé mai de la comarca de l'Alt Camp.
Un dels llocs més concorreguts del riu és el toll anomenat Niu de l'Àliga. Abans dels aiguats del 1994 el salt d'aigua feia el doble d'alçada de l'actual. Aquest toll és a prop d'una antiga central hidroelèctrica del Glorieta que entre l'any 1903 i els anys quaranta va abastir de corrent elèctric Alcover i la Selva del Camp.
Al llarg del recorregut del riu s'hi poden trobar els molins Nous, els masos de Mont-ravà, de Tarrés i de Forès, els molins de Capellans, l'ermita de la Mare de Déu del Remei, el mas de Gaspar, el mas de la Cuca, els molins de Piroi, el mas de Simonet, el molí Nou i el mas de Raspall.
El Glorieta travessa les poblacions d'Alcover, el Rourell, Vilallonga del Camp i Mont-ral.

## Vegeu també

* Molins de Tarrés

## Principals afluents

* Riu Micanyo o Barranc de l'Albiol
* Barranc de la Font de l'Om
* Torrent d'en Ferreró
* Torrent de les Bruixes
* Barranc de Camps

## Referències

* ↑ «Riu Glorieta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Alcover. Muntanyes de Prades. La vall del riu Glorieta. Itinerari de natura autoguiat. Escola de Natura Cel Rogent. Ajuntament d'Alcover
# O Porto do Barqueiro

O Porto do Barqueiro és una localitat costanera, capital del municipi gallec de Mañón, a la província de la Corunya. Pertany a la parròquia de Mogor i tenia el 2011 una població de 547 habitants.
Es troba al sud-oest de la ria d'O Barqueiro, la més septentrional de la província de la Corunya i de les Rías Altas, a la costa cantàbrica. El seu port és un dels principals atractius turístics del municipi.

## Referències

* ↑ «Instituto Galego de Estatística». Arxivat de l'original el 2020-12-30. [Consulta: 29 gener 2017].
# Mas de Riera

El Mas de Riera és una masia de Reus (Baix Camp) situada a la partida de Quart, a la vora esquerra de la riera de la Boella, a l'est del camp d'Aviació i al sud-oest del Mas de Puig. També es coneix com a Mas de Maler.

## Descripció

El mas és una construcció gran, de planta quadrangular i volum senzill, de tres plantes d'alçada i una coberta amb teulada a dues aigües. Per l'aspecte de les façanes i la seva composició podria passar per una masia de finals del segle xviii, no obstant és de construcció més recent. Al voltant del cos principal, i en creixement compacte s'hi afegeixen diverses construccions de planta baixa, algunes amb coberta de teulada, i altres amb coberta plana. La façana principal, té una interessant porta adovellada, des d'on s'inicia l'eix central que fa simètrica la composició dels diferents buits i plens, ordenats a cada una de les plantes.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 492. ISBN 8486387655.
* ↑ Pla especial urbanístic: catàleg de masos en sòl no urbanitzable, Reus. Reus: l'Ajuntament, 2004, p. 117-118.
# Mahmud Tarabi

Mahmud Tarabi fou el cap d'una revolta social i religiosa a Bukharà el 1238/1239, dirigida contra el recent domini mongol. Era un artesà de Tarab i es va posar al front del moviment contra els recaptadors o baskaks mongols; el moviment es va estendre també contra els latifundistes i els líders civils i religiosos inclosos els burhànides. Degut a les seves habilitats com a xaman i com a taumaturg (que feia prodigis) els seus seguidors eren incondicionals. Va arribar a dominar Bukharà d'on va expulsar els mongols i va substituir al sadr (cap suprem religiós) dels burhànides per Shams al-Din al-Mahbubi, agafant ell mateix el títol de sultà; un exèrcit mongol enviat contra Bukharà fou rebutjat per les forces de Tarab, però el mateix Mahmud Tarabi i el cap religiós Shams al-Din al-Mahbubi van resultar morts i encara que Ali i Muhammad, germans de Mahmud Tarabi, van agafar el comandament, foren derrotats per un segon exèrcit mongol procedent de Khudjand enviat per Txagatai Khan. Aquest volia destruir la ciutat però el governador mongol de Transoxiana, Mahmud Yalavač, va intercedir i la va salvar.

## Referències

* ↑ The Shajrat Ul Atrak: Or, Genealogical Tree of the Turks and Tatars per Ebülgâzî Bahadir Han, amb un relat de la revolta i la mort de Turabi a les pàgs. 347 a 353
* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, X, 728 i 729
# Pepe Sánchez (desambiguació)

«Pepe Sánchez» té aquests significats:
* José Sánchez Martínez (Múrcia, 26 de maig de 1937), ex-pilot de motociclisme català d'origen murcià
* Juan Ignacio Sánchez (Bahía Blanca, 8 de maig 1977), jugador professional de bàsquet argentí
# Picot de l'illa de Guadeloupe

El picot de l'illa de Guadeloupe (Melanerpes herminieri) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita els boscos de l'illa de Guadalupe, a les Petites Antilles.
# Sa

Sa o SA té els següents significats:
* SA, sigles de societat anònima
* SA, sigles del grup musical Soziedad Alkoholika
* SA, abreviatura de Sturmabteilung en alemany tropes d'assalt, organització paramilitar associada al NSDAP
* Sa, nom d'Horus del faraó Djeser
* Sa (kana)
* Sa (ciutat), ciutat de la Prefectura de Tochigi, Japó.
Viccionari
# Ocean Gate

Ocean Gate és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 2.130 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ocean Gate tenia 2.076 habitants, 832 habitatges, i 546 famílies. La densitat de població era de 1.821,7 habitants/km².
Dels 832 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44% hi vivien parelles casades, en un 16,2% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 32,2% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.067 $ i la renda mediana per família de 50.847 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.558 $ mentre que les dones 30.919 $. La renda per capita de la població era de 19.239 $. Aproximadament el 7,6% de les famílies i el 10,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ocean Gate». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ocean Gate». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mas de Rius

El Mas de Rius és una masia de Reus (Baix Camp) situada a la partida de Blancafort, entre el camí de Blancafort i la carretera de Cambrils. És una masia important. L'edifici, de mitjan segle passat, té una galeria coberta encarada al sud-oest, que té a les parets, unes pintures ben conservades de temes paisatgístics tropicals.

## Descripció

El mas és una construcció gran de planta rectangular i volum senzill, amb dues plantes d'alçada i una coberta amb terrat i badalot. Les façanes mostren una composició arquitectònica amb una simetria central que ordena els buits, repetitius i ben proporcionats de l'accés a l'edifici, amb graonat, les finestres i els balcons, que tenen barana correguda del primer pis. Un dels laterals té una galeria coberta. Al costat dret s'hi aixequen tres annexos, entre mitgeres, d'una planta i coberta plana o teulada. Al costat esquerre hi ha un cobert de planta baixa, amb teulada. És un conjunt de creixement lineal. Té diverses basses a la finca, i un caminal porta fins al mas.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 496. ISBN 8486387655.
* ↑ Un badalot és, segons el DIEC2, una construcció que sobresurt de la coberta d'un edifici i que forma la part superior de la caixa de l'escala.
* ↑ Pla especial urbanístic: catàleg de masos en sòl no urbanitzable, Reus. Reus: l'Ajuntament, 2004, p. 205-206.
# Macrina la Major

Macrina la Major o la Vella (Cesarea de Capadòcia, Turquia, ca. 270 - 340) fou la mare de Basili el Vell i àvia dels sants Basili el Gran, Gregori de Nissa, Pere de Sebaste i Macrina la Jove.

## Biografia

Se'n sap molt poc de la santa, relatat pels seus nets. Durant la persecució de Galeri, Macrina i el seu espòs fugiren a les muntanyes Pont durant set anys. El marit hi morí i Macrina, vídua, educà els seus nets i hi va tenir una forta influència en la seva fe.

## Veneració

El seu culte no ha estat gaire estès. Figura al Martirologi romà amb festa el 14 de gener.
# Picot de clatell vermell

El picot de clatell vermell (Sphyrapicus nuchalis) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita els boscos de coníferes de la regió de les muntanyes Rocoses, des del sud de la Colúmbia Britànica, sud-oest d'Alberta i oest de Montana, cap al sud fins a l'est de Califòrnia, sud de Nevada, Arizona, sud de Nou Mèxic i oest de Texas.

## Referències

* ↑ «Picot de clatell vermell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 13/06/2013 (català)
# Salatares

Els salatares (llatí: Salatarae; grec antic: Σαλατάραι) van ser una tribu del nord de la Bactriana. Vivia al districte de Paropamisis prop de les serres de l'Hindu Kush al nord de l'Afganistan durant l'antiguitat. Van estar actius durant l'època persa i hel·lenística.
Van ser esmentats per Ptolemeu, que només diu que vivien a la vora del riu Oxus i segons el context del text sembla que eren nòmades. Sir William Smith va sentir que els Salatares poden ser les mateixes persones que els Saraparae esmentats per Plini el Vell, encara que això continua sent una conjectura. El més acceptat és que eren ètnicament una tribu iraniana que vivia a la riba nord del riu Oxus, que està fora del control persa i selèucida. Sembla que els seus veïns eren les tribus Zariaspa i Chomatri.

## Referències

* ↑ Philippus CLUVERIUS, Introductionis in universam geographiam (Leonard Lichfield, 1657) p. 26.
* ↑ An Universal History, from the Earliest Account of Time, Volume 5 (T. Osborne, 1747) p. 58-59.
* ↑ Ptolemeu vi.11.6
* ↑ Plini vi16.18.
* ↑ William Smith, A Dictionary of Greek and Roman Geography: Iabadius-Zymethus [J. Murray, 1873] p. 881