OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pseudolaguvia foveolata

Pseudolaguvia foveolata és una espècie de peix de la família Erethistidae i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 33.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Tista (afluent del riu Brahmaputra al nord de Bengala Occidental, l'Índia).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Misra K. S., 1976. Teleostomi: Cypriniformes; Siluri. Fauna India (Pisces, 2a edició) v. 3. i-xxi + 1-367.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ng, H. H., 2005. Pseudolaguvia foveolata, a new catfish (Teleostei: Erethistidae) from northeast India. Ichthyological Exploration of Freshwaters, 16 (2): 173-178.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Redecilla del Campo

Redecilla del Campo és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Montes de Oca. Limita al nord amb Cerezo de Río Tirón i Tormantos, a l'est amb Ibrillos i Castildelgado, al sud amb Fresneña i Viloria de Rioja i a l'oest amb Belorado.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 102 | 105 | 81 | 79 |
# Nesprer del Japó

El nesprer japonès (Eriobotrya japonica), també anomenat nesprer, nisprer, nespler, nyesprer o nyespler, és un arbre fruiter del gènere Eriobotrya conreat pel seu fruit. Originari de la Xina i tradicionalment conreat al Japó. El nom del seu fruit és el mateix que el de l'espècie indoeuropea Mespilus germanica: nespra, nespre, nespro, nespla, nyespro, nyespra, nyespla o nispro. A algunes localitats del Maresme com per exemple al Masnou, Teià, Premià de Mar, Premià de Dalt, Vilassar de Dalt, Vilassar de Mar, i també a algunes del Barcelonès com per exemple Badalona, el fruit s'anomena micaco o melicaco, i micaquer o melicaquer l'arbre que en dona. A Canet de Mar l'anomenen nicaco i a Sureda (Rosselló) se'n diu poma d'Àfrica.
Als Països Catalans hi ha arbres disseminats sobretot en zones litorals (típic de molts patis a la ciutat de Barcelona) i és un conreu intensiu i especialitzat a la zona de Callosa d'en Sarrià al sud del País Valencià (Marina Baixa) on hi ha una denominació d'origen d'aquest fruit.
Mespilus germanica és un arbre fruiter rústic de la mateixa subfamília que l'Eriobotrya japonica però originari d'Europa, que es pot trobar en algunes cases de pagès i que popularment rep els mateixos noms de nespler, nisprer, etc.

## Morfologia

Arbre de fulles persistents enteres de cutícula gruixuda. Floreix d'octubre a febrer en panícules de flors blanques oloroses. Els fruits, primer verds, es tornen de tonalitats groga o taronja en madurar a la primavera. Dins hi ha una llavor marró relativament grossa.

## Conreu

El nesprer es pot cultivar amb llavors fresques però se sol reproduir per mitjà d'empelts. En el cas de la reproducció per llavors, l'arbre triga entre vuit i deu anys a donar els primers fruits, mentre que si és per empelt, aquest temps es redueix a dos anys. En canvi, és molt difícil aconseguir que neixi un nou nesprer del Japó d'una branca o tros d'un altre, plantat directament a terra.
Per l'època en què floreix les glaçades poden matar la flor (l'arbre en canvi resisteix bé les glaçades) per això és arbre propi de zones de clima mediterrani càlid malgrat que pel gran període de florida pot donar alguns fruits en zones més fredes. Es conrea en secà i regadiu.
Com a plagues tenen la mosca de la fruita i els ocells, que mengen els fruits.

## Ús

És un arbre generalment ornamental i per a collir-ne els fruits, les nespres, que es cullen ja madures a partir de la primavera a tota la Mediterrània, on es mengen com a postres. Les nespres són una fruita molt fràgil que suporta malament la refrigeració i el transport, cosa que en limita la difusió a països freds.

## Vegeu també

Nespler

## Enllaços externs

* La prolífica precocitat d'un arbre paradisíac, L'aventura d'Eriobotrya japonica, Ana Delia Gisbert Climent, Esteve Soler López, Daniel Climent Giner. Arxivat 2016-04-22 a Wayback Machine. (català).
* Descripción de variedades de Níspero Japonés Arxivat 2009-12-13 a Wayback Machine. (castellà). Editat per la Generalitat Valenciana.
* Denominació d'orige Nispro de Callosa d'en Sarrià. (castellà).
# París-Tours 2021

La París-Tours 2021 fou la 115a edició de la París-Tours. La cursa es disputà el diumenge 10 d'octubre de 2021 amb inici a Chartres i final a Tours, després de 212,3 quilòmetres de recorregut. S'emmarcava dins el calendari de l'UCI ProSeries 2021 amb una categoria 1.Pro.
El vencedor final fou el francès Arnaud Démare (Groupama-FDJ), que s'imposà a l'esprint a Franck Bonnamour (B&B Hotels p/b KTM) i Jasper Stuyven (Trek-Segafredo), segon i tercer respectivament.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Triunfo agónico de Arnaud Démare en la París-Tours en una preciosa carrera» (en castellà), 10-10-2021. [Consulta: 7 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Museu de la Resistència i de la deportació de Picardia

El Museu de la Resistència i de la deportació de Picardia és un museu de Tergnier (França) en memòria dels resistents i els deportats, ja que la Picardia ha estat una regió de França que, a causa de la seva situació estratègica, ha sofert fortament les dues guerres mundials. El museu divideix els seus continguts en tres grans àrees temàtiques: la resistència contra els alemanys durant la Segona Guerra Mundial; els deportats als camps de concentració nazis; i el desembarcament de les tropes aliades i la victòria enfront del nazisme. El Museu de la Resistència i de la Deportació de Picardia també programa activitats pels escolars i exposicions temporals per donar a conèixer millor aquest període històric.
La invasió alemanya de França va començar el 10 de maig de 1940 i va acabar el 22 de juny amb la signatura de l'armistici entre França i Alemanya. Durant aquest període d'ocupació alemanya, França va tenir dos governs; el govern col·laboracionista de Vichy i el govern a l'exili presidit pel general Charles de Gaulle, que organitzava la resistència. Durant els anys d'ocupació alemanya de França molts civils es van unir a la resistència i de la mateixa manera que en altres territoris ocupats els jueus francesos també van ser deportats a camps d'extermini nazis. El 6 de juny, amb el desembarcament aliat a les platges de Normandia i l'alliberament de París, l'agost de 1944, França va veure com acabava el període d'ocupació nazi.

## Referències

* 1 2 «Museu de la Paraula i la Imatge». espaisdememoria.cat. Memorial Democràtic de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].
# Saint-Sulpice (Alt Saona)

Saint-Sulpice és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 116 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Sulpice era de 116 persones. Hi havia 41 famílies, de les quals 3 eren unipersonals (3 homes vivint sols), 17 parelles sense fills, 14 parelles amb fills i 7 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 61 habitatges, 45 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 12 estaven desocupats. Tots els 61 habitatges eren cases. Dels 45 habitatges principals, 39 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 34 en tenien cinc o més. 34 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 28 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Sulpice el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 16 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 79 persones, 54 eren actives i 25 eren inactives. De les 54 persones actives 45 estaven ocupades (28 homes i 17 dones) i 7 estaven aturades (4 homes i 3 dones). De les 25 persones inactives 12 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa de construcció.
L'any 2000 a Saint-Sulpice hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Sulpice a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Sulpice a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Referèndum d'autodeterminació de Tokelau de 2007

Un referèndum d'autodeterminació es va celebrar a Tokelau els dies 20, 22 i 24 d'octubre de 2007, sense obtenir el nombre total de sufragis requerits per tot just 16 vots. Si s'hagués complert aquest requisit, el referèndum hauria canviat la condició de Tokelau, que hagués passat de ser un territori no incorporat de Nova Zelanda a un estat autònom en lliure associació amb Wellington, semblant a les Illes Cook i Niue.
El referèndum estava obert a tokelauencs de 18 anys o més, havent 789 persones aptes per a votar. Es requeria una majoria de dos terços dels votants perquè el resultat del referèndum fos acceptat.
Després de l'estret resultat negatiu del primer referèndum d'aquest tipus en 2006, es va decidir que se celebraria un altre l'any següent. Els líders de Tokelau creien que les preocupacions entre els emigrants de Tokelau van ser un factor en el resultat negatiu del referèndum de 2006, encara que no eren aptes per a votar, i els van assegurar que no perdrien els seus drets en tornar a Tokelau si el referèndum de 2007 era aprovat. Va haver un 23% més de persones aptes per a votar en el referèndum de 2007 que en els anys previs.
El programa va ser:
* 20 d'octubre: Apia, Samoa (votació a l'estranger). 63 vots emesos.
* 22 d'octubre: Fakaofo
* 23 d'octubre: Nukunonu
* 24 d'octubre: Atafu
Si la proposta hagués tingut èxit, s'hauria establert una data, probablement a mitjan 2008, per al "dia d'autodeterminació". No obstant això, la proposta va tenir un resultat negatiu de nou per un marge encara més petit — s'haguessin necessitat 16 vots més a favor per a aprovar-lo. El líder del grup més gran de tokelauencs en l'estranger (la comunitat tokelauesa en el Barri Hutt de Nova Zelanda) Henry Joseph va exigir altra votació en un termini màxim de dos anys, canviant l'aprovació necessària a majoria simple.

## Resultats

Resum dels resultats del referèndum d'autodeterminació de Tokelau de 2007 :
| Resultat | Vots | % |
| D'acord amb la proposta | 446 | 64,4 |
| Rebutja la proposta | 246 | 35,6 |
| Total | 692 | 100.00 |

## Enllaços externs

* Butlletí del Govern de Tokelau
* Votació a Tokelau
* A menys d'1% per a l'autodeterminació
* Votació a Tokelau
# Melobi

Melobi (en llatí Melobius, en grec antic Μηλόβιος) fou un dels Trenta Tirans d'Atenes, un govern oligàrquic pro-espartà compost de trenta magistrats anomenats tirans, que succeí a la democràcia atenenca al final de la Guerra del Peloponès. Van pujar al govern el 404 aC.
Es trobava entre els que van ser enviats a la casa de Lísies i Polemarc per detenir-los i per confiscar les seves propietats. Després de la caiguda dels trenta tirans ja no se'l menciona més.

## Referències

* ↑ Melobius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1025
# Nespolo

Nespolo és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 50 km al nord-est de Roma i a uns 30 km al sud-est de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 212 habitants.
Nespolo és una comunitat rural, amb una economia basada originàriament en l'agricultura i els castanyers. La ciutat s'assenta sobre una carena i s'estén en forma de mig cercle. Els seus orígens es remunten al segle xiv, entre el 1350 i el 1400, quan diverses poblacions disperses de la zona es van unir en un poble, principalment amb una finalitat defensiva.
L'església de la ciutat va ser fundada el 1357 i reformada el 1521.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 gener 2020].
# Pere d'Artés

Pere d'Artés (segle XIV - segle XV) va ser un cavaller i confrare pel Braç Militar a la Reial Confraria de Sant Jaume, de València. Fou cortesà valencià. Fou senyor d'Alfafara, senyoria que comprà el 9 de desembre de 1392 a Martí Sanxis d'Orís, membre dels Orís, i que continuaren tenint els seus fills Francesc i Jaume, i el fill d'aquest, el seu nét Gracià, el qual la vengué al rei d'Aragó. El darrer tenia un germà, el cavaller Macià d'Artés.
Fou senyor de Banyeres, en adquirir-ne el castell, alqueries i la jurisdicció el 12 de gener de 1381 [id. 165-166]; senyor de Serrella, adquirit amb el castell, alqueries i jurisdicció el mateix dia. El rei Joan I d'Aragó el feu baró d'Ontinyent, amb les viles de Bocairent i de Biar, baronia anul·lada pel Braç Reial a les Corts Valencianes de 1418, la qual continuava sota els hereus de Pere d'Artés: 60 000 sous en compensació a canvi de l'usdefruit de la baronia, i 14 000 sous per millores fetes al castell de Bocairent i al lloc d'Alfafara.
Va ocupar diversos càrrecs de confiança a la cort del rei Joan I d'Aragó, dit el Caçador: conseller, camarlenc i mestre racional i uixer d'armes, entre d'altres -quan era infant, ja li prestava instruments musicals i llibres-, a qui féu d'ambaixador en l'afer de les seves noces amb Violant de Bar, a la ciutat de París (1379). També va ser cortesà de Martí I l'Humà, que el va nomenar el seu marmessor (1407).
Prestà diversos serveis a la guerra de Castella com a representant del rei d'Aragó. A Xiva fou ferit.
Mecenes de les lletres, Francesc Eiximenis li va dedicar amb una carta-pròleg el Llibre dels àngels (1392). Eiximenis també va redactar en català i no en llatí, a petició seua, la Vida de Jesucrist (1403?). Antoni Canals, per la seva banda, li va dedicar la traducció catalana de les Exposicions del Pater Noster, Ave Maria i Salve (1406).
Va tenir cura de les obres que es van dur a terme al Real de València. En aquest indret se li va reservar la Cambra dels Àngels. Fou enterrat a la capella dels Artés, fundada per ell mateix, al monestir cartoixà de Portaceli, on feu construir com a benefactor dues hostatgeries, i hi cedí censos de cases de València i la legítima de son fill hereu Francesc, a més de regals de plata. Hi fundà la Capella de Tots els Sants. S'hi retirà.

## Referències

* 1 2 Vicedo Vicedo, Fr. Salustiano (OFM). Alfafara. Raíces, historia y actualidad (en castellà, català i llatí). Alacant: Ayuntamiento de Alfafara, juny de 1995. ISBN 978-84-606-2406-6.
* ↑ Gascón Urís, Sergi. Edició crítica del 'Libre dels àngels' (1392) de Francesc Eiximenis. Catàleg de mss., índexs d'autors, bíblic i temàtic. Tesi doctoral. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, 1992 (ed. en microfitxa: UAB, 1993).
* ↑ Eiximenis, Francesc. Vida de Jesucrist. Valencia. BUV. Ms. 209, f. 3v-4r.

## Enllaços externs

* «Pere d'Artés». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Märstetten

Märstetten és un municipi del cantó de Turgòvia (Suïssa), situat al districte de Weinfelden.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Saint-Sulpice-des-Landes (Ille i Vilaine)

Saint-Sulpice-des-Landes (en bretó Sant-Suleg-al-Lann) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 715 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 620 | 643 | 608 | 603 | 599 | 562 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Serge Legendre | |
# Psychoda squamata

Psychoda squamata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: Tasmània i Victòria.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 G. H. Satchell, 1953. The Australian Psychodidae (Diptera), part 1. Australian Journal of Zoology 1:357-418.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Duckhouse, D. A., 1966. Psychodidae (Diptera, Nematocera) of Southern Australia: subfamily Psychodinae. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 118: 153–220.
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Atlas of Living Australia (anglès)
* ↑ Australian Faunal Directory (anglès)
* ↑ Checklist to the Australian species - Psychodidae (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Reforma

«Reforma» té aquests significats:
* Agricultura:
** Llei de Reforma Agrària d'Espanya (segle -VI)
** Reforma agrària
* Esdeveniments:
** Reforma emancipadora del 1861 a Rússia
** Guerra de Reforma (1857-1861) a Mèxic
** Reforma Imperial (1495) Sacre Imperi Romanogermànic
** Reforma de nou estatut d'autonomia
** Reforma cluniacenca
** Reforma de Nicó (1654), Església Ortodoxa Russa
** Reforma Protestant, moviment de reforma cristiana a Europa, que generalment es considera que comença amb Les 95 tesis de Luter, que van acabar amb l'escissió dels grups reformistes i l'establiment del luteranisme, el calvinisme i l'anabaptisme
** Reforma gregoriana
** Reformes d'Atatürk o la Revolució Turca/Revolució d'Atatürk
* Física: Reformat catalític, procés químic utilitzat en el refinament del petroli, fonamental en la producció de gasolina
* Lingüística: Reforma ortogràfica, tipus de planificació lingüística que té per objectiu provocar un canvi major en l'ortografia d'una llengua
* Organitzacions:
** Reforma Athletic Club, club de futbol a Mèxic
** Nova Reforma (Andorra)
** Reforma Democràtica, efímera associació política espanyola d'ideologia conservadora fundada el (1976-77) que participà en el procés de constitució d'Aliança Popular
** Moviment de Reforma Islàmica d'Eritrea (1975), grup d'oposició armat d'Eritrea creat amb suport del Sudan
** Reforma Social Espanyola (1976), partit polític
** Societat Neerlandesa per la Reforma Sexual, organització neerlandesa, fundada el 1946, que defensa un canvi de l'actitud vers la sexualitat en la societat
** Institut de Reforma Agrària (1932-1939), Espanya
* Toponímia:
** La Reforma
** Mineral de la Reforma, municipi a Mèxic
* Premsa:
** La Reforma: eco de los dependientes de comercio, publicació reusenca (1900-1901 i 1903-1905)
Viccionari
# Martin Neary

Martin Neary (28 de març de 1940) és un organista i director de cor anglès. Va ser organista i director de música a la catedral de Winchester del 1972 al 1988, i organista i mestre dels coristes a l'abadia de Westminster del 1988 al 1998. Neary va néixer a Londres i va estudiar teologia i música a la Universitat de Cambridge.
Els anys a Winchester van ser especialment innovadors. A més d'ampliar el repertori coral tradicional, el doctor Neary va encarregar noves obres de Jonathan Harvey i, en particular, de John Tavener.
Es van fer gires a l'estranger amb el cor de la Catedral i, a més dels seus propis recitals d'orgue a la Catedral, va atreure a organistes distingits de tot el món per tocar-hi, incloent memorablement Daniel Chorzempa, Daniel Hathaway i Marilyn Keizer dels EUA, Raymond Daveluy de Montreal, Peter Planyavsky de Viena i (entre d'altres) del Regne Unit, Ralph Downes. Amb els seus ajudants d'organistes James Lancelot i Timothy Byram-Wigfield va ser el responsable de la planificació de la reconstrucció i l'ampliació de l'orgue de la Catedral per "Harrison & Harrison" el 1986-88.
Com a organista de l'abadia de Westminster, va ser el director musical del servei funerari de Diana, princesa de Gal·les, pel qual va ser nomenat tinent de la "Royal Victorian Order" (LVO) a la llista d'honor de Cap d'Any el 1998. La promoció de Neary de la música de John Tavener, la "Cançó per a Athene" d'aquest últim, va ser interpretada pel cor de l'Abadia, ja que el sarcòfag era confirmat pels portadors.
El 22 d'abril de 1998, Wesley Carr, degà de l'abadia de Westminster, va acomiadar Neary del seu càrrec a l'abadia de Westminster per motius de mala conducta greu sobre les finances d'una empresa que ell i la seva dona havien creat per administrar les taxes dels concerts a l'abadia.
Neary va sol·licitar a la reina Isabel II, com a visitant de l'abadia, que resolgués la disputa. La reina va nomenar a Charles Jauncey, el baró Jauncey de Tullichettle, el seu comissari. Lord Jauncey va determinar que la destitució sumària estava justificada. L'informe també afirmava que les habilitats musicals ben reconegudes de Neary i el dur treball que ell i la seva dona havien fet en nom de l'abadia i el cor, no estaven en dubte.
La seva filla, Alice Neary, violoncel·lista, va guanyar el premi Pierre Fournier el 1998 al Wigmore Hall.

## Referències

* ↑ Cathedral Music Links website Archived 2009-12-19 at the Wayback Machine
* ↑ Martin Neary Directs, Grand Rapids Choir of Men and Boys, Inc Archived 2011-07-26 at the Wayback Machine
* ↑ London Gazette Issue 54993, 30 Dec 1997
* ↑ Order of Service for the Funeral of Diana, Princess of Wales, bbc.co.uk/ Cathedral Music Links website Archived 2009-12-19 at the Wayback Machine
* ↑ The Independent, Dean censured for callous sacking, Thursday 10 desembre 1998 (consultat 18 març 2013)
* ↑ Determination Of Lord Jauncey Of Tullichettle Acting as a Special Commissioner Appointed by Her Majesty The Queen as Visitor to Westminster Abbey and as Arbitrator’, 9 Dec 1998 / Martin Neary Directs, Grand Rapids Choir of Men and Boys, Inc Archived 2011-07-26 at the Wayback Machine