OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roberto Peccei

Roberto Daniele Peccei (italià: [petˈtʃɛi]; 6 de gener de 1942 - 1 de juny de 2020) fou un físic teòric que va treballar en les àrees de la interacció electrofeble i la interfície entre física de partícules i cosmologia. Fou vicerector de recerca a la Universitat de Los Angeles de Califòrnia (2000-2010).
Fill d'Aurelio Peccei, fundador del Club de Roma, Roberto Peccei va néixer el 1942 a Itàlia, va completar els estudis secundaris a l'Argentina, i va arribar als Estats Units el 1958 per cursar estudis universitaris en físiques. Es va llicenciar a l'MIT el 1962, va obtenir el màster a la Universitat de Nova York (NYU) el 1964 i el doctorat a l'MIT el 1969.

## Carrera

Després d'un breu període postdoctoral a la Universitat de Washington, va ser membre de la facultat de Stanford Universitat el 1971, on (juntament amb Helen Quinn) va proposar la teoria Peccei–Quinn, per a resoldre el problema CP fort. El 1978, va tornar a Europa com a membre de personal del Max Planck Institut a Múnic, Alemanya. Va arribar al laboratori Deutsches Elektron Synchroton (DESY) a Hamburg, Alemanya, com a cap del Grup Teòric el 1984. Va retornar als Estats Units el 1989, com a professor del Departament de Físiques d'UCLA. on va ser cap del departament, una posició que va mantenir fins a esdevenir degà de la Divisió de Ciències Físiques del College of Letters and Sciences el 1993.
Peccei és actualment al comitè editorial de Nuclear Physics B Suplement, i de Journal of Physics G. És membre del Club de Roma, trustee de l'Acadèmia Mundial d'Art i Ciència, President de la Fondazione Aurelio Peccei, i Fellow de la Societat Americana de Física i de l'Institut de Físiques del Regne Unit. És membre de nombrosos comitès tant a Europa com als EUA (laboratori de Física Nuclear de Cornell Universitat, Laboratori de Física Nuclear del MIT, Consell de Recerca en la Universitat de Califòrnia).

## Honors i Premis

* Fellow de la Societat Americana de Física (APS)
* Premi J.J. Sakurai (APS) en Física Teòrica de Partícules

## Referències

* ↑ American men & women of science: a ... - Google Books, 2008-02-14 [Consulta: 7 octubre 2011].
* ↑ Robert D. Peccei al Mathematics Genealogy Project.
* ↑ Peccei, Roberto D.; Quinn, Helen R. «CP Conservation in the Presence of Pseudoparticles». Physical Review Letters, 38, 25, 1977, pàg. 1440. Bibcode: 1977PhRvL..38.1440P. DOI: 10.1103/PhysRevLett.38.1440.
* ↑ Peccei, Roberto D.; Quinn, Helen R. «Constraints imposed by CP conservation in the presence of pseudoparticles». Physical Review D, 16, 6, 1977, pàg. 1791. Bibcode: 1977PhRvD..16.1791P. DOI: 10.1103/PhysRevD.16.1791.
* ↑ http://www.aps.org/programs/honors/prizes/sakurai.cfm
# Protitxka

Protitxka - Протичка (rus) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al delta del riu Kuban, a la vora dreta del Protoka, davant de Baranikovski i Nesxadímovski. És a 11 km a l'oest de Poltàvskaia i a 83 km al nord-oest de Krasnodar.
Pertanyen a aquest khútor els possiolki d'Elitni, Zavétnoie, Kazatxi Ierik i Prirétxie.

## Història

La primera menció de l'assentament al lloc de Protitxka data del 1886. Segons el cens del 1917 hi havia divuit llars. El 1924 comptava ja amb 570 habitants. A l'època de la col·lectivització de la terra a la Unió Soviètica, Poltàvskaia fou inclosa dins les llistes negres de sabotatge el 1932, i gran part de la població fou castigada, deportada o morta de gana.
Durant la Segona Guerra Mundial fou ocupada el 9 d'agost del 1942 per tropes romaneses a les ordres de l'Alemanya nazi i alliberada el 9 de març del 1943 per les tropes de l'Exèrcit Roig. S'hi establiren els kolkhozos Kaganóvitx i Frunze, que s'uniren amb el nom de Frunze a la dècada del 1950, i el 1964 es rebatejà amb el nom de Poltavski.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* La vila a la pàgina web del raion (rus)
* Pàgina web sobre la vila (rus)
* Mapa topogràfic soviètic a maps.vlasenko.net
* Monument als caiguts a la Gran Guerra Pàtria Arxivat 2014-09-03 a Wayback Machine. a Panoramio
* Club de Cultura Arxivat 2014-09-03 a Wayback Machine. a Panoramio
* Vista de la vila Arxivat 2014-09-03 a Wayback Machine. a Panoramio
# Sant Martí de la Nou

* Per a altres significats, vegeu «Sant Martí de la Nou (Alòs de Balaguer)».
Sant Martí de la Nou és una església del municipi de la Nou de Berguedà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un temple d'estructura romànica, d'una sola nau, coberta amb volta de pedra lleugerament apuntada. Presenta absis central i dos laterals disposats en creu llatina. El mur frontal és encarat a ponent amb portal d'entrada de tres arcs de mig punt en degradació i arquivolta. Campanar de torre quadrada d'època posterior, situat al costat nord. Porta d'entrada amb ferros forjats, d'època romànica. En ser restaurada es trobaren tres lipsanoteques i un pergamí, en el que consta la data de consagració de l'església. Es guarden a la Rectoria de la Nou.
A l'absis de l'església hi ha el retaule de Sant Martí, barroc d'entre els segles XVII-XVIII.
Situat en un entorn enjardinat (l'antic cementiri), tocant les primeres cases del poble en un paisatge muntanyós de camps voltats de bosc.

## Història

En el 839 surt esmentada en l'acta de consagració de la Catedral d'Urgell. El 19 de febrer de 1195 es realitza la consagració pel bisbe d'Urgell, Bernard. En el segle xvii es realitza la construcció del campanar i de dues capelles laterals. En el 1967 es realitzen obres de restauració. Entre el 1971 i 1972 es finalitzen les obres de restauració. Servei de la Diputació de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Martí de la Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Sonchus arvensis

Sonchus arvensis és una espècie de lletsó i una planta medicinal. És endèmica a Euràsia però ha esdevingut subcosmopolita. A Catalunya és relativament rara, i s'ha identificat al nord-est del prepirineu. A la regió del Grans Llacs d'Amèrica del Nord on va aparèixer el 1865 es considera una espècie invasora a la regió del Grans Llacs d'Amèrica del Nord on va aparèixer el 1865.
És una planta perenne de fulles suaus, irregulars i lobulades que envolten la tija (fulles amplexicaules), arriba a fer 150 -200 cm de llargada. Té les flors grogues i totes elles són ligulades. Floreix de juny a setembre (de vegades fins a octubre). Els fruits són aquenis amb papus.
Segons la medicina popular aquesta planta és antiinflamatòria, sedant i expectorant. És comestible i s'aprofiten les fulles (joves) i les arrels (com substitut del cafè). Les fulles contenen sals minerals i vitamina C (47 mg de vitamina C per 100 g de producte cru, mentre les proteïnes són el 2% del pes sec).

## Galeria

* Flor
* Flor
* Inflorescència - Kerava, Finlàndia

## Referències

* ↑ «lletsó». A: Noms de plantes : corpus de fitonímia catalana. Barcelona: TERMCAT. Centre de Terminologia, 2014, p. 566-567. ISBN 978-84-393-9168-5.
* ↑ «Sonchus arvensis L. subsp. arvensis». Flora Catalana. Associació Flora Catalana. Arxivat de l'original el 2020-01-12. [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ Sonchus arvensis a Plants For A Future
* ↑ Font i Castell, Xavier; Vigo i Bonada, Josep. «Sonchus arvens L. subsp. arvensis (mapa núm 3954)». A: Atlas corològic de la flora vascular dels Països Catalans [Document cartogràfic]-. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2010. ISBN 978-84-9965-029-6.
* ↑ «List of invasive species in the Great Lakes Great Lakes United / Union Saint-Laurent Grands Lacs». Arxivat de l'original el 2009-04-29. [Consulta: 21 abril 2014].

## Enllaços externs

* Profile: Perennial Sow-thistle (Sonchus arvensis) Arxivat 2014-04-23 a Wayback Machine. Photos, Drawings, Text. (Wild Plants of Winnipeg from Nature Manitoba)
* Sonchus arvensis in Digital Flora of Taiwan
* Sonchus arvensis in Flora of North America
# Uvo Hölscher

Uvo Hölscher fou un egiptòleg i arquitecte alemany, nascut el 30 d'octubre del 1878 a Norden (Baixa Saxònia) i mort el 21 de febrer del 1963 a Hannover.

## Biografia

Diplomat per la Universitat Rècnica de Hannover en 1902, Hölscher va esdevenir arquitecte del govern el 1906, i treballà com a arquitecte al costat de Ludwig Borchardt a Abusir al-Melek, i després al conjunt funerari de Khefren, així com a Tell el-Amarna, en 1910. Es va convertir en professor ajudant d'art i arquitectura a la Universitat Gottfried-Wilhelm-Leibniz de Hannover el 1911. Va prendre part, de 1914 a 1916, en les excavacions del Palau Imperial de Goslar, i després fou nomenat professor en 1918, i ensenyà igualment el disseny en perspectiva i l'arquitectura de l'Antiguitat.
De 1924 a 1929, Hölscher pren el relleu de Karl Mohrmann com a arquitecte consistorial de l'Església evangèlica luterana de Hannover. Entre 1926 i 1937, passa els semestres d'hivern dirigint les excavacions del temple mortuori de Ramsès III à Medinet Habu per compte de l'Oriental Institute de Chicago. A partir de 1929, es converteix en membre de l'Institut arqueològic de Berlín.
En 1937, Hölscher és nomenat professor d'història i arquitectura de la Universitat de Hannover, càrrec que ocuparà fins a la seva jubilació el 1947.
El 1912 va publicar una proposta per construir la piràmide de Quèops. Les rampes laterals es col·loquen a la piràmide esglaonada interior, que s'espira cap amunt.

## Publicacions

* Das Grabdenkmal des Königs Chephren. Veröffentlichungen der Ernst von Sieglin Expedition in Ägypten I, 1912.
* The Temples of the Eighteenth Dynasty. Excavations of Medinet Habu 2, OIP 41. Chicago, 1939.
* The Mortuary Temple of Ramses III. Excavations of Medinet Habu 3, OIP 54. Chicago, 1941.
* The Mortuary Temple of Ramses III. Excavations of Medinet Habu 4, OIP 55. Chicago, 1951.

## Notes

* ↑ (alemany) Uvo Hölscher (1878-1963)
* ↑ Uvo Hölscher: Das Grabdenkmal des Königs Chephren. J. C. Hinrichs'sche Buchhandlung, Leipzig, 1912
* ↑ (francès)Théories sur la méthode de construction des pyramides égyptiennes al Wikipedia

## Enllaços externs

* PDF Das Grabdenkmal des Königs Chephren Arxivat 2012-04-17 a Wayback Machine.
* Bibliography of New Kingdom
* Bibliography of Old Kingdom
# Phanoperla flabellare

Phanoperla flabellare és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Indonèsia: Kalimantan Oriental.

## Referències

* ↑ Illiesia 3(7):58.
* ↑ Records of Neoperlini (Plecoptera: Perlidae) from Brunei Darussalam and Sarawak, with Descriptions of New Phanoperla (Banks) and Neoperla (Needham) Species (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
# Àspalis

Àspalis (en grec antic Άσπαλίς), va ser, segons la mitologia grega, una noia de la ciutat de Melitea filla d'Argeu.
Meliteu, un fill de Zeus i de la nimfa Otreis, va ser criat miraculosament per un eixam d'abelles, ja que la seva mare, tement un càstig d'Hera, l'havia abandonat. De gran, va marxar cap a Tessàlia on va fundar Melitea. Allà va proclamar-se rei i governà com un tirà. Si alguna donzella era alabada per la seva bellesa, ell la manava raptar i la feia portar al seu palau, on s'hi ajuntava per força. N'hi va haver una, Àspalis, que li va agradar més que totes, i va ordenar que la conduïssin a la seva presència. Però la jove es va penjar abans de l'arribada dels soldats del rei. El seu germà Astígites (Άστυγίτης) va jurar que venjaria la seva germana. Es va posar els vestits d'Àspalis sense despertar sospites, ja que era molt jove, i va ocultar entre ells una espasa. Quan es va trobar davant del tirà, que estava desarmat i sense guàrdies, el va matar. Els habitants de la ciutat val llançar el cos al riu i van nomenar rei a Astígites. Quan van anar a buscar el cadàver d'Àspalis per fer-li uns funerals solemnes, van veure que havia desaparegut. Els déus havien reemplaçat el seu cos per una estàtua de fusta, a la qual es va adorar. Cada any, les donzelles de Melitea penjaven d'aquella estàtua una cabrideta encara no muntada, ja que Àspalis s'havia penjat encara donzella.

## Referències

* ↑ Antoní Liberal. «XIII. Aspalis». A: Recull de metamorfosis. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2012, p. 152-154. ISBN 9788498592061.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 59. ISBN 9788496061972.
# Ròcahòrt de Garona

Ròcahòrt de Garona (francès Roquefort-sur-Garonne) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània, a la confluència dels rius Garona i Salat.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Santa Maria de Vallàuria

Santa Maria de Vallàuria fou l'església, potser parroquial, romànica, de l'antic poble de Vallàuria, del terme comunal de Banyuls de la Marenda, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Estava situada a l'actual Mas de Vallàuria, a la zona occidental i més muntanyosa del terme de Banyuls de la Marenda.
No se'n troben vestigis recognoscibles, entre les restes del Mas de Vallàuria.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Banyuls de la Marenda». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300:. Banyuls de la Marenda. Santa Maria de Vallàuria». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ L'església de Santa Maria de Vallàuria en els ortofotomapes de l'IGN
# St Helens

* Aquest article tracta sobre la ciutat anglesa. Vegeu-ne altres significats a «St Helens (desambiguació)».
St Helens és un poble del districte de St Helens, Merseyside, Anglaterra. Té una població de 104.296 habitants i districte de 178.455.

## Referències

* ↑ (anglès)«St Helens». City Population. [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ (anglès)«St Helens». City Population. [Consulta: 17 juny 2018].
# Uvàrovka

«Uvàrovka» té aquests significats:
* Uvàrivka (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna
* Uvàrovka (Uliànovsk), localitat de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia
# President del govern regional de Príncipe

El president del govern regional de Príncipe és el cap del poder legislatiu de la Regió Autònoma de Príncipe, establerta el 1990 a l'illa de Príncipe i que forma part de la república democràtica de São Tomé i Príncipe.

## Presidents

| Data | President |
| 29 d'abril de 1995 a 12 d'abril de 2002 | Damião Vaz d'Almeida |
| 12 d'abril de 2002 a 20 de juny de 2006 | Zeferino dos Prazeres |
| 20 de juny de 2006 a 5 d'octubre de 2006 | João Paulo Cassandra |
| Des del 5 d'octubre de 2006 | José Cassandra |

## Vegeu també

* President de São Tomé i Príncipe
* Primer ministre de São Tomé i Príncipe
* Llista de governadors de São Tomé i Príncipe

## Fonts

* Presidents del govern regional a worldstatesmen.org
# Xang

Xang (en les edicions en francès, Tchang Tchong-jen, o simplement Tchang) és un personatge de ficció de còmic de Les aventures de Tintín, la sèrie de còmics creada pel dibuixant belga Hergé. És un noi xinès amic d'en Tintín que apareix per primer cop a El lotus blau, publicada serialitzada a Le Petit Vingtième. Concretament la primera aparició del personatge es va produir el 30 de maig de 1935, al número 22 d'aquesta publicació. És l'únic personatge que s'interpreta a ell mateix, ja que a la vida real Tchang Tchong-Jen era un jove xinès que estudiava belles arts a Brussel·les; Hergé es va posar en contacte amb ell per conèixer una mica més la realitat de la Xina.

## Biografia de ficció

Xang-Xong-Gen, més conegut com a Xang, és de caràcter amable, simpàtic, servicial i amb una gran humanitat. Xang va perdre els pares en el desbordament del riu Yang-Tsè-Kiang; va ser durant aquesta riuada que en Tintín va salvar-lo quan estava a punt d'ofegar-se i es van conèixer.

## El personatge i trajectòria editorial

Apareix a El lotus blau, una de les històries més reals d'Hergé. De fet, la seva aparició va ser clau per dibuixar una de les vinyetes més famoses.
El pare Gosset, lector de Tintín i protector dels estudiants xinesos de la Universitat Catòlica de Lovaina, va contactar amb Hergé per posar-lo al dia dels perjudicis de la societat occidental d'aquell moment cap a la cultura xinesa el va posar en contacte amb un jove xinès que estudiava belles arts, Tchang Tchong-Jen, amb qui ben aviat va establir una forta amistat i li va explicar la història, la cultura i l'art de la Xina. Hergé va aprofitar per denunciar a El lotus blau l'ocupació a què estava sotmès el país oriental per part de l'Imperi Japonès i la corrupció que estava patint, tot afegint missatges antiimperialistes.
El personatge, a més, esdevé clau a Tintín al Tibet, on el reporter, convençut que el seu amic ha sobreviscut a un l'accident d'avió a l'Himàlaia, va a buscar-lo arriscant la seva vida i la del seu company, el capità Haddock.

## Referències

* ↑ «Le Lotus Bleu» (en francès). Le Petit Vingtième. [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ Costa, Toni. El Diccionari de Tintin. Barcelona: Joventut, 1987. ISBN 84-261-2274-4.
* ↑ Tchang. Èditionsmoulinsart, 2015. ISBN 978-84-684-2537-5.

## Bibliografia

* FARR, M: Tintín. El somni i la realitat. La història de la creació de les aventures de Tintín. Ed. Zendrera Zariquiey.
* CASTILLO, F: Tintín-Hergé. Una vida del siglo XX. Ed. Fórcola
# Roca Roia (Hortoneda)

La Roca Roia és una roca i una cinglera del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori del poble d'Hortoneda.
Es troba al nord d'Hortoneda, al sud-oest de la Roca de l'Abeller de Carrutxo, a migdia del Roc des Cases. És a llevant del Fener i al nord de la Roca de Seguers, a l'esquerra de la llau de Catxí.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Proto-otomí

El proto-otomí és la protollengua o antecessor comú a les diverses variants d'otomí existents en l'actualitat. Si bé el parentiu entre les diverses variants d'otomí va resultar sempre clar i la compilació de dades va revelar que el mazahua és molt proper no existeixen fonts directes del proto-otomí raó per la qual aquest ha estat hipotèticament reconstruït a partir de les dades històriques de les varietats existents mitjançant els mètodes de la lingüística històrica.

## Fonologia

La reconstrucció de l'otomí va començar amb els treballs de Stanley Newman i Robert Weitlaner (1950) que van ser els primers a estudiar les correspondències fonètiques regulars entre les diverses variants i van proposar un sistema fonològic de 20 consonants i 13 vocals. Posteriorment Doris Bartholomew va revisar el material usat per Newman i Weitlaner complementant-ho amb dades d'altres dialectes otomís i va apreciar que el sistema fonològic podia simplificar-se a 16 consonants, ja que alguns dels fonemes postulats eren el resultat de grups de consonants o canvis fonètics posteriors. l'inventari reconstruït és el següent:
| | Bilabial | Bilabial | Alveolar | Alveolar | Palatal | Palatal | Velar | Velar | Labio- Velar | Labio- Velar | Glotal | Glotal |
| Nasal | *m | *m | *n | *n | (*ñ) | (*ñ) | | | | | | |
| Oclusiva | *p | *b | *t | *d | | | *k | *g | *kʷ | *w | *ʔ | *ʔ |
| Fricativa | | | (*s), *z | (*s), *z | *š | *š | *x | *x | | | *h | *h |
| Africada | | | *c | *c | (*č) | (*č) | | | | | | |
| Líquida | | | (*r) | (*r) | | | | | | | | |
| Aproximant | | | | | *y | *y | | | w | w | | |
Els fonemes de la tabla anterior són els reconstruïts per Newman i Weitlaner (NW), i els fonemes entre parèntesis són els que Bartholomew (B) addueix com a resultats secundaris:
* /*č/ (=AFI t͡ʃ) en els cognats identificats per NW gairebé sempre el resultat del grup /*n+š/ o com a resultat de palatalització afectiva de /*c/ (=AFI t͡s)
* /*s/ seria el resultat secundari dels grups /*ch/ com a mostra el dialecte de Tlacotlapilco o el resultat marginal de /*c/ en algunes poques paraules.
* /*ñ/ (=AFI ɲ) pot explicar-se com el resultat de /*y/ seguida d'una vocal nasal o el resultat de /*n+y/.
* /*r/ (=AFI *ɾ) és un cas més complex, resultant un desenvolupament posterior del grup /*ʔ+n/ i de canvis fonètics de desnasalització que van afectar només a alguns dialectes otomís.

## Bibliografia

* Stanley Newman and Robert Weitlaner (1950): "Central Otomian I: Proto-Otomi Reconstructions", International Journal of American Linguistics, Vol. 16, No. 1 (Jan., 1950), pp. 1-19.
* Doris Bartholomew (1960): "Some Revisions of Proto-Otomi Consonants", International Journal of American Linguistics, Vol. 26, No. 4 (Oct., 1960), pp. 317-329.
# Sant Ramon de Sobirana de Ferrans

Sant Ramon de Sobirana de Ferrans és una Església del municipi de Balsareny (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església amb planta de dues naus; una de principal, gran i de forma allargada, i l'altra al cantó nord, petita i gairebé quadrada. Ambdues estant encapçalades per un absis de dimensions concordants amb la grandària respectiva de les naus. Aquestes són cobertes amb una volta de canó lleugerament apuntada, i els absis amb volta de quart d'esfera. Dos arcs apuntats en degradació relacionen l'absis principal amb la nau. Al centre dels absis s'obren unes petites finestres de doble esqueixada i de mig punt. La porta d'accés es troba al mur de migdia; és formada per tres arcs de mig punt en degradació, obrats amb dovelles. La decoració del portal és senzilla, només presenta alguns elements esculpits: uns botons en l'arquivolta, uns motius geomètrics, i una figura antropomorfa. En època gòtica la nau principal s'engrandí pel cantó de ponent i posteriorment s'enlairà amb una torre quadrada.

## Història

Aquesta església es trobava dins l'antic terme del castell de Balsareny, en el lloc conegut com la vall de Ferrans, documentat des del 967: Vall de Fernandos. L'església apareix el 1154 en les primeres llistes del bisbat de Vic, amb categoria de parròquia, però sense l'advocació. Als s. XIV, el 1311, apareix l'església de Sen Digmenge de Ferrans, i el 1398 la dedicació es llatinitza Sancti Domini de Ferrans. Ara bé, l'advocació més antiga no queda aclarida.
Al segle xiv deixà de ser parròquia i passà a ser sufragània de la parroquial de Balsareny. El 1849 l'església juntament amb el mas Sobirana passà a ser propietat de la comunitat de Canonges de Santa Maria de Manresa. El 7 d'octubre de 1979, després de restaurada, fou restablert el culte. El 1959 passà a dependre del bisbat de Solsona, deixant el de Vic, del qual havia depès.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Ramon de Sobirana de Ferrans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
# St Antony's College

El col·legi de Sant Antoni (St Antony's College) és un dels col·legis constituents de la Universitat d'Oxford a Anglaterra. Fou fundat el 1950 pel mercader francès Antonin Besse d'Aden. Sant Antoni s'especialitza en l'estudi de les relacions internacionals, l'economia, la política i els estudis regionals d'Europa, Europa Oriental i Àsia central, Llatinoamèrica, la regió MENA, Àfrica, el Japó, la Xina i el Sud-Est Asiàtic.
La universitat es troba al nord d'Oxford, amb Woodstock Road a l'oest, Bevington Road al sud i Winchester Road a l'est. St Antony's tenia una dotació financera de 55,1 milions de lliures esterlines a partir del 2021. Anteriorment, havia estat un col·legi només masculí, tot i que accepta dones des de 1962.

## Referències

* ↑ Nicholls, C. The History of St Antony's College, Oxford, 1950–2000. Palgrave Macmillan UK, 2000, p. 1–31. ISBN 978-0-230-59883-6.
* ↑ «St Antony's College : Annual Report and Financial Statements : Year ended 31 July 2021» p. 23. [Consulta: 14 març 2023].
* ↑ «History of St Antony's College» (en anglès), 03-12-2014. [Consulta: 4 maig 2018].