OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Botifarra

Can Botifarra és una masia d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular (7x10) coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana orientada a migdia. Consta de planta baixa i primer pis. La façana principal presenta dos portals rectangulars i una finestra a la planta i dues al primer pis. En aquest sector sobresurt més el ràfec que a la resta. A l'est, el mur es troba adossat al marge fins al primer pis, on s'obre una finestra central, al nord només s'obre un portal a la part esquerra de la planta, dues finestres centrals i una espiera al primer pis. L'estat de conservació és bo, està arrebossada.
Prop de la casa, al sector Sud-est, hi ha un pou i un mur de paret seca que fa de contenció del marge de la carretera.

## Història

Situada a peu de la carretera d'Espinelves a Arbúcies, molt a prop del límit d'aquest municipi.
Per la zona on està situada, formant part del veïnat de la Creu, que consta d'unes 15 cases, podem suposar que podia haver estat construïda entre els segles XVII i XVIII, època d'expansió del municipi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Botifarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].
# Guilarà

Guilarà o Guílara (finals del segle x - Barcelona, ~959) fou bisbe de Barcelona des d'abans del 937 a després del 951.
La primera referència que hom té de Guilarà com a bisbe de Barcelona és indirecta, en una escriptura del 937 de donació del comte Sunyer I al Monestir de Sant Pere de Rodes, d'unes possessions al comtat de Girona que li havien provingut del bisbe barceloní Guilarà.
Més endavant, el 944, Guilarà va rebre unes rendes marineres de Tortosa, de part del comte Sunyer i la seva esposa Riquilda de Tolosa, per a construir una Canongia on viurien els canonges de la seu.
Però una de les actuacions amb més transcendència del bisbe Guilarà fou la cessió dels habitacles, a instàncies dels mateixos comtes Sunyer i Riquilda, per a la casa de religioses que posteriorment esdevindria el Monestir de Sant Pere de les Puel·les. Els comtes dotaren el monestir i en feren construir l'església que consagrà el bisbe Guilarà el 16 de juny de 945.
Encara hi ha notícia posterior del bisbe en relació a la seva intervenció en la recuperació del castell d'Olèrdola el 950, de mans dels musulmans. Per aquesta raó, el castell i el terme d'Olèrdola van passar a la jurisdicció de la seu episcopal de Barcelona.
No se sap ben del cert quant més va durar el seu mandat ni qui va ésser el seu successor immediat.

## Enllaços externs

* Henrique Flórez, España Sagrada, tom XXIX, p. 199-202 (castellà)
# Casa J. Blancher

La Casa J. Blancher és un edifici del municipi de l'Ametlla del Vallès (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre parets mitgeres compost de planta baixa i dos pisos. Té una sola façana al carrer Torregassa i una part més baixa al cantó dret que forma una composició asimètrica amb la resta de l'edifici. La façana central és simètrica quant els elements decoratius, amb predomini de la línia corba. Al primer pis hi ha un balcó enllaçat amb un altre del segon pis per un arc conopial de gran profunditat. Al petit capcer hi ha la data 1906 amb les inicials J.B.
Aquesta casa està inclosa a l'inventari fet a l'Ajuntament de l'Ametlla dins el Pla General, encara en procés d'aprobació per part de la Generalitat.

## Història

Aquesta casa és una de les primeres edificacions fora del recinte històric. Al carrer Torregassa, eix principal juntament amb el carrer Macià del primer eixample de la població, hi trobem un escampat d'edificis o grup de cases unifamiliars d'estils propis de la primera meitat del segle xx, quant l'Ametlla començà el seu protagonisme com una de les ciutats d'estiu més importants de la província de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «Casa J. Blancher». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Eulalio Gutiérrez

Eulalio Gutiérrez Ortiz va néixer a Ramos Arizpe, Coahuila, el 2 de febrer de 1881. Va ser president de Mèxic de 1914 al 1915. Va morir a Saltillo, Coahuila, el 12 d'agost de 1939. En unir-se a la guerra de la revolució al costat de Francisco I. Madero, es va aixecar en armes el 1910. El 1913 va tornar a combatre a San Luis Potosí i al seu estat natal. Al triomf del constitucionalisme el 1914, i després de la instal·lació de la Convenció Revolucionària, va ser nomenat president d'aquesta assemblea, ja que no es trobava compromès amb cap dels caps en pugna. Instal·lat a la ciutat de Mèxic, va intentar governar per sobre les faccions revolucionàries. No obstant això, en termes efectius, els generals més poderosos de la Convenció, Francisco Villa i Emiliano Zapata, feien valer la seva autoritat per sobre la del president. Davant aquesta situació, a principis de 1915 Gutiérrez va abandonar la ciutat en secret i va fugir als Estats Units. En retornar a Mèxic en la dècada de 1920 va ser senador.

## Referències

* ↑ Biblioteca Digital UANL, Nuevo León, México, 1933 (castellà)
* ↑ Instituto Nacional de Estudios Históricos de México, San Ángel, México, D.F (INEHRM) (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Panorama Editorial, 1985 (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Editorial Universo, México, 1988 (castellà)
* ↑ Diccionario Porrúa de Historia, Biografía y Geografía de México, Porrúa, México, 1971 (castellà)
* ↑ Resumen Histórico de los Gobernanes de México, Escorpio, S.A. de C.V., México, 1989 (castellà)
# Carlota Sofia de Saxònia-Coburg Saafeld

Carlota Sofia de Saxònia-Coburg Saafeld - Charlotte Sophie von Sachsen-Coburg-Saalfeld (alemany) - (Coburg, 24 de setembre de 1731 - Schwerin, 2 d'agost de 1810) era la filla gran del duc Francesc Josias (1697-1764) i d'Anna Sofia de Schwarzburg-Rudolstadt (1700-1780), filla de Lluís Frederic I. El 13 de maig de 1755 es va casar a Schwerin amb el príncep Lluís de Mecklenburg-Schwerin (1725-1778), fill de Cristià Lluís II (1683-1756) i de Gustava Carolina de Mecklenburg-Strelitz (1694-1748). El matrimoni va tenir dos fills:
* Frederic Francesc I (1756-1837), casat amb la princesa Lluïsa de Saxònia-Gotha (1756-1808).
* Sofia Frederica (1758-1794), casada amb el príncep Frederic de Dinamarca (1753-1805).

## Bibliografia

* Erika Bestenreiner: Die Frauen aus dem Hause Coburg: Aus dem fränkischen Herzogtum auf die Throne Europas, Piper, 2008
* Friedrich Maximilian Oertel: Genealogische Tafeln zur Staatengeschichte des neunzehnten Jahrhunderts, F.A. Brockhaus, 1857, S. 58

## Enllaços externs

* http://www.geneall.net/D/per_page.php?id=15058
* http://www.landtag-mv.de/files/original/galerie_vom_23.01.2006_17.28.47/Gattinnen.pdf Arxivat 2011-08-07 a Wayback Machine. (PDF-Datei; 43 kB)
* http://familypedia.wikia.com/wiki/Charlotte_von_Sachsen-Coburg-Saalfeld_(1731-1810)
# Divisió Sud-est (NBA)

La Divisió Sud-est és una divisió de la Conferència Est de l'NBA.

## Equips actuals

* Atlanta Hawks
* Charlotte Hornets
* Miami Heat
* Orlando Magic
* Washington Wizards

## Campions

| Temporada | Equip | Balanç | Resultat playoffs |
| 2004-05 | Miami Heat | &0000000000000000.720000 59–23 (.720) | Perd Finals de Conferencia |
| 2005-06 | Miami Heat | &0000000000000000.634000 52–30 (.634) | Guanya Finals de la NBA |
| 2006-07 | Miami Heat | &0000000000000000.537000 44–38 (.537) | Perd 1.ª ronda |
| 2007-08 | Orlando Magic | &0000000000000000.634000 52–30 (.634) | Perd Semifinals de Conferencia |
| 2008-09 | Orlando Magic | &0000000000000000.720000 59–23 (.720) | Perd Finals de la NBA |
| 2009-10 | Orlando Magic | &0000000000000000.720000 59–23 (.720) | Perd Finals de Conferencia |
| 2010-11 | Miami Heat | &0000000000000000.707000 58–24 (.707) | Perd Finals de la NBA |
| 2011-12 | Miami Heat | &0000000000000000.697000 46–20 (.697) | Guanya Finals de la NBA |
| 2012-13 | Miami Heat | &0000000000000000.805000 66–16 (.805) | Guanya Finals de la NBA |
| 2013-14 | Miami Heat | &0000000000000000.659000 54–28 (.659) | Perd Finals de la NBA |
| 2014-15 | Atlanta Hawks | &0000000000000000.732000 60–22 (.732) | Perd Finals de Conferencia |
| 2015-16 | Miami Heat | &0000000000000000.585000 48–34 (.585) | Perd Semifinals de Conferencia |
| 2016-17 | Washington Wizards | &0000000000000000.598000 49–33 (.598) | Perd Semifinals de Conferencia |
| 2017-18 | Miami Heat | &0000000000000000.537000 44–38 (.537) | Perd 1.ª ronda |
| 2018-19 | Orlando Magic | &0000000000000000.512000 40–42 (.512) | Perd 1.ª ronda |
| 2019-20 | Miami Heat | &0000000000000000.603000 44–29 (.603) | Perd Finals de la NBA |
| 2020-21 | Atlanta Hawks | &0000000000000000.569000 41–31 (.569) | Perd Final conferència |

## Referències

* 1 2 «NBA Teams & Rosters | NBA.com». [Consulta: 17 agost 2022].
# Florencio Sánchez (Uruguai)

Florencio Sánchez és una localitat del sud de l'Uruguai.

## Geografia

La localitat es troba a una altitud de 156 msnm (altres fonts parlen de 140 metres), al departament uruguaià de Colonia. A pocs quilòmetres al nord de la frontera es troba la població de Cardona, departament de Soriano.
La ruta 102 connecta Florencio Sánchez amb la ciutat de Rosario. A l'oest, per la ruta 2, la població connecta amb Mercedes i Fray Bentos.

## Població

Florencio Sánchez té una població aproximada de 3.526 habitants, segons les dades del cens del 2004. És una ciutat en creixement en termes de desenvolupament de la població des de 1996, quan només 3.038 persones van ser registrades.

## Referències

* ↑ Dades geogràfiques a www.fallingrain.com (anglès)
* ↑ Dades a rastlos.com (alemany)
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (castellà)

## Enllaços externs

* Mapa de Florencio Sánchez (castellà)
# Cantó de Saint-Louis

El cantó de Saint-Louis és una divisió administrativa francesa situat al departament de Guadalupe a la regió de Guadalupe.

## Composició

El cantó comprèn la comuna de Saint-Louis.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jacques Cornano | | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Guijo de Santa Bárbara

Guijo de Santa Bárbara és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya). Limita amb Tornavacas al nord, amb Jarandilla de la Vera al sud, amb Losar de la Vera a l'est i amb Aldeanueva de la Vera a l'oest.
# Creu patent

Creu patent o Creu pàtea com se la denomina de vegades, és aquella creu en què els braços s'estrenyen en arribar al centre i s'eixamplen en els extrems.
El seu nom prové en heràldica del francès croix pattée per la semblança dels braços d'aquest mena amb les potes.
En heràldica, va estar utilitzada pels Cavallers Teutònics com el seu emblema, i era una creu negra sobre fons blanc. Més tard va ser associada a Prússia i a l'Imperi Alemany de 1871 a 1918. Els militars alemanys van continuar utilitzant aquesta creu després de 1918. Una versió de la Creu de Ferro actualment es fa servir a l'exèrcit alemany com a símbol propi i apareix pintada en avions i vehicles militars.
A la patent de vegades també se l'associa amb els Cavallers Templers, encara que tal com passa amb els cavallers teutònics no va ser usada de forma sistemàtica. Els templers van adoptar una creu vermella sobre les seves vestimentes el 1147, però sense tenir un estil específic designat, ja que diferents templers usaven diferents versions de la creu.
Tanmateix, algunes modernes organitzacions francmaçones utilitzen la creu patent i poden causar confusió amb algunes de les versions utilitzades per l'Orde dels Cavallers Templers. Una altra confusió es produeix amb la creu de l'Orde de Crist que va ser utilitzada pels navegants portuguesos durant el segle xv.
Aquesta creu també es col·loca davant del nom d'un bisbe que emet l'imprimatur o a determinats mapes, assenyalant el lloc on es troba una localització cristiana.
La patents és emblemàtica de la regió geogràfica del Vexin, al nord-oest de França, on es troba a nombroses fites i creus monumentals.
Algunes variants de les patents:
* Amb braços en forma còncava, és la forma que posseeix la Creu de Ferro
* Amb petita curvatura, anomenada també "Creu patent afinada" o "Creu del Temple"
* Amb braços triangulars que es tanquen sobre si mateixos omplint gairebé el quadrat, anomenada també "Creu patent amb els braços estesos"
* Amb braços acabats en corba convexa, anomenada també "Creu patent allisada i arrodonida"

## Referències

* ↑ Larousse Dictionnaire de la Langue Francaise Lexis, Paris, 1993, p.1356
* ↑ Demel, Bernhard. Der Deutsche Orden einst und jetzt : Aufsätze zu seiner mehr als 800jährigen Geschichte. Frankfurt am Main: Peter Lang, 1999. ISBN 3-631-34999-8.
* ↑ «Le patrimoine vernaculaire - Patrimoine rural et monumental - Découverte - Parc naturel régional du Vexin français». [Consulta: 9 febrer 2023].

## Vegeu també

* Creu de Jerusalem
* Creu potent
* Creu
# Castell de Bar

Castell de Bar és un monument del municipi del Pont de Bar (Alt Urgell) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El castell de Bar es troba sobre un petit promontori als afores del poble de Bar. El castell segurament s'adaptava a les formes naturals del turó, aprofitant les parets de roca natural, per tant devia tenir una forma el·líptica. Es conserven alguns trossos de construcció: al centre hi ha la base de la torre central; al nord, i arran del cingle, hi ha un pany de mur d'uns 6 metres de llarg; hi ha diversos fragments aprofitats per construccions més modernes.

## Història

En la documentació antiga es troben mencions del Baridà o de Bar. El castell està mencionat diverses vegades a la documentació del segle x, per exemple al 31 d'octubre de 911 com a castro Bari i al 9 d'abril com a kastro Bari. El 1366 apareix esmentat, ja que Roger Bernat de Foix, vescomte de Castellbó, adquirí a carta de gràcia el castell i el lloc de Bar. Els castells de Bar, Musse i Alt seguien alienats al vescomte de Castellbó el 1396, quan la corona el recobrà i el 1400 el rei Martí l'Humà els va vendre a Guerau de Malleó, camarlenc seu. En realitat, més que una venda fou una donació reial. Aviat, tanmateix, el rei feu la retrocessió. El 1462 "la custòdia del castell de Bar se pertany a la vila de Puigcerdà". En la guerra de Successió, el castell de Bar fou fortificat pels austriacistes.

## Referències

* ↑ Baraut, Cebrià «Documents dels segles IX i X». Urgellia, II: anuari d'estudis històrics dels antics comtats de Cerdanya, Urgell i Pallars, d'Andorra i La Vall d'Aran., pàg. 57-58.
* «Castell de Bar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].
# Carlota Petchamé Bonastre

Carlota Petchamé Bonastre (Matadepera, Vallès Occidental, 25 de juny de 1990) és una jugadora d'hoquei sobre herba catalana. Formada al Club Deportiu Terrassa, jugà a l'Atlètic Terrassa HC, KHC Leuven i Royal Antwerp HC, amb el qual guanyà una Lliga belga (2014-15). La temporada 2015-16 fitxà pel Júnior Futbol Club, amb el qual ha aconseguit cinc Campionat de Catalunya, una Copa de la Reina (2020), una medalla de bronze a l'Eurolliga d'Hoquei de 2022 i una Lliga espanyola (2023). Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei sobre herba en 210 ocasions des del 2010, ha participat als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016 i de Tokio 2020. Aconseguí la medalla de bronze als Campionats del Mon de 2018 i als d'Europa de 2019.
Entre d'altres reconeixements, ha rebut la Medalla de la Ciutat a l’Esperit Esportiu de l'Ajuntament de Terrassa (2016).

## Palmarès
### Clubs

* 1 Lliga espanyola d'hoquei sobre herba masculina: 2022-23
* 5 Campionats de Catalunya d'hoquei herba femenina: 2017-18, 2018-19, 2019-20, 2020-21, 2021-22
* 1 Lliga belga d'hoquei sobre herba femenina: 2014-15
* 1 Copa espanyola d'hoquei herba femenina: 2020-21

### Selecció espanyola

* 1 medalla de bronze als Campionat del Món d'hoquei sobre herba femení: 2018
* 1 medalla de bronze als Campionat d'Europa d'hoquei sobre herba femení: 2019
* 1 medalla d'argent al Campionat d'Europa d'hoquei sala: 2010

## Referències

* ↑ «Carlota Petchamé Bonastre». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Cosín, Raúl. «Carlota Petchamé: compromiso incondicional con el hockey» (en castellà). Visibilitas. Deporte Femenino, 04-08-2016. [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ J.M. «El Júnior venç el Gantoise (1-2) i es penja un bronze històric en l'EHL». L'Esportiu, 18-04-2022. [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «Medalla de la Ciutat per als jugadors de hockey de Terrassa que van debutar a Rio». Hockey per Terrassa, 18-11-2016. [Consulta: 20 abril 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Carlota Petchamé - FIH (anglès)
# Dover Publications

Dover Publications és una editorial estatunidenca fundada el 1941, amb seu a Mineola (Nova York).
Publica principalment llibres que ja no es publiquen més per les seves editorials originals, per tant, encara que no sempre, llibres de domini públic. Molts d'aquests llibres són de particular interès històric o d'alta qualitat. La política de Dover es basa en l'econòmic i durable, cosa que significa que els seus llibres són venuts a baix cost.
És molt coneguda per les seves reimpressions de clàssics de la literatura, música clàssica i d'imatges de domini públic del segle xix. També han publicat una àmplia col·lecció de textos de matemàtica, escacs, origami, ciència i enginyeria així com nombrosos llibres d'interès com a història de la ciència o història del disseny de mobles i treball de la fusta.
O'Reilly Media, l'editorial de llibres de computació, fa servir la línia d'art del catàleg de Dover per les il·lustracions dels seus llibres.

## Enllaços externs

* Dover Publications - Lloc web oficial (anglès)
# Cantó de Saint-Lô-Oest

El cantó de Saint-Lô-Oest és un cantó francès del departament de la Manche, situat al districte de Saint-Lô. Té 5 municipis i el cap es Saint-Lô.

## Municipis

* Agneaux
* Saint-Georges-Montcocq
* Le Mesnil-Rouxelin
* Rampan
* Saint-Lô

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1985 | Henri Liébard | Divers droite |
| 1985-1992 | Jean Patounas | UDF |
| 1992-2004 | Edmond Piédagnel | RPR |
| 2004- | François Brière | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Heinrich Schachtebeck

Heinrich Schachtebeck (Diemarden, 6 d'agost de 1886 - Leipzig, 12 de març de 1965) fou un violinista, director d'orquestra i professor universitari alemany.
Schachtebeck va assistir a la "Höhere Bürgerschule" de Göttingen i va rebre les seves primeres lliçons de violí amb Eduard Gustav Wolschke, el llavors director d'orquestra de la banda de la ciutat de Göttingen. Va estudiar de 1904 a 1905 violí amb Arno Hilf al conservatori de Leipzig. Després va rebre lliçons particulars de Walter Hansmann i va participar en concerts a la Gewandhaus de Leipzig. El 1908 es va convertir en violinista a l'"Orquestra Gewandhaus. El 1909 es va convertir en primer director de concerts al teatre de Leipzig. Des de 1911 fins a 1914 va ser director de direcció de la Philharmonic Winderstein-Orchestra". Schachtebeck va actuar del 1915 al 1932 com a 1r violinista del quartet de corda de Schachtebeck que va fundar (juntament amb Erich Waetzold (2n violí), Albert Patzak (viola) i Alfred Patzak (violoncel). Durant la Primera Guerra Mundial, va exercir de soldat.
Del 1929 al 1936 va ser professor a la Universitat de Leipzig, però va ser alliberat a causa del seu matrimoni amb la pianista d'Odessa i el "mig jueva" Augusta Schachtebeck-Sorocker († 1944), que formava part del quintet que va actuar a Girona l'any 1926. A més, el "Landestheater Altenburg" va anunciar la feina, que només podia ostentar amb permís especial, i així va ser a partir del 1944 sense feina permanent.
El 1945 es va convertir en director d'orquestra de l'Orquestra Simfònica de Leipzig i va participar en el Festival de Bayreuth. Del 1946 al 1948 va ser professor de violí i director d'actuació del conservatori de Leipzig. Del 1948 al 1954 va treballar com a professor a la Universitat de Leipzig. Va fundar el Departament d'Educació Musical (avui: Institut d'Educació Musical) a la Facultat d'Educació ibid. Va tenir diverses actuacions amb el "Collegium Musicum". Schachtebeck es va convertir en membre de l'Associació de músics alemanys el 1933. Va ser membre de la Societat d'Amistat Alemany-Soviètica i de la Kulturbund der DDR. Des del 1946 era membre de la SED i des del 1946 de la FDGB.

## Referències

* ↑ «Noticiari». Scherzando. Revista Catalana Musical, 10-01-1926, pàg. 7.
* Hans-Rainer Jung, Claudius Böhm: Das Gewandhaus-Orchester. Seine Mitglieder und seine Geschichte seit 1743. Faber & Faber, Leipzig 2006, ISBN 978-3-936618-86-0, S. 192.
* Hannes Heer, Jürgen Kesting, Peter Schmidt: Verstummte Stimmen. Die Bayreuther Festspiele und die "Juden" 1876 bis 1945. Eine Ausstellung. Metropol, Berlin 2012, ISBN 978-3-86331-087-5, S. 353.
# Creu des Pou Nou

La creu des Pou Nou és una creu de terme situada a la plaça Mateu Prohens, al nucli urbà de Campos, Mallorca. El capitell, o tambor, és datable a finals del segle xvii, però la base, el fust i la creu foren realitzats durant el segle xx. Afiliable estilísticament al Barroc. És construïda de marès i formigó, amb paredat en verd. La base és de planta octogonal, bloc monolític finalitzat en forma cònica. També és de secció octogonal el fust. El capitell té dos cossos, l'inferior amb decoració vegetal i escut i la part superior amb vuit figures dins fornícules (santa Bàrbara, sant Domènec amb la creu a la mà, sant Julià, i altres cinc imatges de difícil identificació per l'erosió), rematat per una mena de volta amb decoracions geomètriques. La creu és llatina de braços rectes acabats en formes vegetals, decoració d'escata de peix i una creu de Malta incisa al centre.

## Referències

* ↑ Roser, G. i al. «Creu des Pou Nou». A: Catàleg de Béns Patrimonials de Campos (pdf). III. Ajuntament de Campos, Gener 2006, p. 748-750 [Consulta: 14 setembre 2022]. Arxivat 2014-09-17 a Wayback Machine.
# Castell de Banyeres de Mariola

El castell de Banyeres de Mariola (l'Alcoià, País Valencià) és una fortalesa d'origen almohade construïda en el segle xiii que se situa sobre un turó a l'entorn del qual es desplega la població, des de la part més elevada en diverses direccions.

## Descripció

El castell, de forma irregular, compta amb dos recintes i s'adapta al terreny, sent el seu element més significatiu la torre de l'homenatge, de planta quadrada i tres altures realitzada amb tapial. Les restes de muralla, també realitzades amb tapial disposen de troneres fetes en època posterior, hi predominen els arcs de mig punt amb dovelles. Va ser de Jaume d'Artés, fill del mestre racional del rei Joan I d'Aragó Pere d'Artés, al segle XV.
Dins del recinte existeix un aljub i una ermita, espais en l'actualitat dedicats a la interpretació de la fortalesa i les festes majors. Així mateix, la Ambaixada, en les Festes de Moros i Cristians en honor de Sant Jordi, es representa el 24 d'abril en aquest castell.

## Enllaços externs

* Expedient de B.I.C.
* 1 2 URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1621.