OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pundamilia macrocephala

Pundamilia macrocephala és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,6 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 27-30.

## Alimentació

Menja larves d'insectes, ostracodes, plàncton, detritus, porífers i caragols.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: golfs Mwanza i Speke (llac Victòria, Tanzània).

## Estat de conservació

Es troba en perill d'extinció a causa de la introducció de la perca del Nil (Lates niloticus) i la pesca il·legal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Haplochromis macrocephalus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Van Oijen, M.J.P., 1996. The generic classification of the haplochromine cichlids of Lake Victoria, East Africa. Zool. Verh. Leiden 302:57-110.
* ↑ Witte, F., de Zeeuw, M.P.; Brooks, E. (2016). "Haplochromis macrocephalus." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 3 Abril 2023]

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Segura

«Segura» té aquests significats:
* Segura (planta)
* Toponímia
** Segura (Guipúscoa), municipi de Guipúscoa
** Segura (Idanha-a-Nova), ciutat de Portugal
** Segura (Savallà del Comtat), agregat del municipi de Savallà del Comtat, a la Conca de Barberà
** Segura de León, municipi de la província de Badajoz
** Segura de Toro, municipi de la província de Càceres
** Segura de la Sierra, municipi de la província de Jaén
** Segura de los Baños, municipi de la província de Terol
** Segura Mitjà, comarca murciana
** Alt Segura, comarca murciana
** Baix Segura, comarca al sud del País Valencià
** Castell de Segura
** Segura, riu de la península ibèrica
** Sierra de Segura, comarca de la província de Jaén
** Sierra del Segura, sud de la província d'Albacete
** Turó de Segura muntanya al municipi de Ribes de Freser a la comarca del Ripollès
* Biografies:
** Bea Segura (Barcelona, 1975), actriu catalana
** Clara Segura i Crespo, actriu catalana
** Cristian Segura i Arasa
** Diego Segura Ramírez (Sevilla, 1984) futbolista andalús que ocupa la posició de davanter
** Ignacio Segura Carrión o Iñaki Segura (Albacete 1986, futbolista castellà en posició de migcampista
** Joan Segura i Gotsens (Olesa de Montserrat, Baix Llobregat, 1936), compositor de sardanes
** Joan Segura Valls (Santa Coloma de Queralt, 1844-1909), prevere i historiador
** José Segura Clavell
** Josep Segura Sanfeliu (Ciutadilla, Urgell, 1919), polític català
** Josep Segura i Tallien (Barcelona, 1880 - Nervi, Itàlia, 1927), baríton català
** Miquel Segura Aguiló
** Pedro Segura y Sáenz (Carazo, Burgos, 1880 - Madrid, 1957), religiós espanyol
** Robert Segura Mongé, guionista i dibuixant de còmics català
** Santiago Segura i Burguès (Sabadell, Vallès Occidental, 1878 - València, 1918), marxant, promotor artístic i propietari de les Galeries Laietanes
** Santiago Segura Silva (Carabanchel, 1965) actor, guionista, director i productor espanyol
** Sergio Segura Álvaro (Madrid, 1978) futbolista espanyol que ocupa la posició de porter
** Víctor Segura Abascal (Saragossa, 1973) futbolista aragonès que jugava de defensa central
Viccionari
# Queen (desambiguació)

«Queen» té aquests significats:
Art
* Queen, una banda anglesa de rock.
* Queen (àlbum), l'àlbum amb què va debutar el grup de rock Queen.
* The Queen, una pel·lícula britànica dirigida per Stephen Frears i estrenada el 2006.
* Ellery Queen, el pseudònim de dos cosins estatunidencs.
Geografia
* Queen Creek, una població dels Estats Units a l'estat d'Arizona.
* Queen Valley, una població dels Estats Units a l'estat d'Arizona.
* Queens, un comtat de Nova York.
Societat
Viccionari
# ARTV

ARTV o Canal Parlamento és un canal de televisió públic portuguès que retransmet totes les reunions i sessions plenàries de l'Assemblea de la República Portuguesa. S'emet per TDT deu hores al dia i per cable les vint-i-quatre hores del dia. El canal va començar a ser operatiu el 27 de desembre del 2012, tot coincidint amb l'arribada de la TDT a Portugal. Tanmateix, les emissions regulars només van començar el 3 de gener del 2013. També pot veure's per Internet.

## Referències

* ↑ «Canal Parlamento na TDT depois do Natal» (en portuguès de Portugal). [Consulta: 11 gener 2022].

## Enllaços externs

* ARTV - Lloc web oficial
# Sant Martí de la Riba

«Sant Martí de la Riba» té aquests significats:
* Sant Martí de la Riba, capella del terme comunal d'Elna, a la comarca del Rosselló
* Sant Martí de la Riba, capella del terme comunal de Millars, a la comarca del Rosselló
* Sant Martí de la Riba, capella del terme comunal de Sant Feliu d'Avall, a la comarca del Rosselló.
# Sentinel-1A

Sentinel-1A és un satèl·lit artificial europeu d'imatgeria per radar llançat el 2014. És el primer satèl·lit Sentinel 1 llançat com a part del programa Copernicus de la Unió Europea. El satèl·lit transporta un Synthetic Aperture Radar de banda C que proporcionarà imatges en totes les condicions de llum i temps. Es farà un seguiment de molts aspectes del nostre entorn, de detecció i seguiment dels abocaments de petroli i la cartografia de gel marí per al seguiment de moviment dels canvis en superfícies terrestres i cartografia en la forma en què s'usa la terra. Copernicus és el programa d'observació i seguiment terrestre de la Unió Europea a llarg termini sota el nom anterior de GMES (Global Monitoring for Environment and Security) i establert per un reglament que va entrar en vigor el 2014. És un programa guiat per usuaris sota control civil, que abasta en particular el llançament de sis famílies de satèl·lits d'observació de la terra dedicats propietat de la UE i els seus instruments - els anomenats Sentinels - i la posada en marxa de 6 Serveis Copernicus en els camps de control atmosfèric, marí i terrestre, canvi climàtic, control d'emergències i seguretat. Les dades i serveis del Copernicus estan disponibles de forma completa, oberta i lliure de cost per als usuaris, incloses les institucions de la UE, les autoritats dels Estats membres, el sector privat per al desenvolupament d'aplicacions comercials de baixada i serveis, socis internacionals, la comunitat científica mundial i ciutadans interessats. proporcionant imatges multi temporals amb Synthetic Aperture Radar amb una bretxa temporal de 12 dies. Els productes de dades es poden utilitzar per aplicacions d'interferometria SAR. Les descàrregues de dades es poden realitzar a través del centre de dades Sentinel. Els resultats de la missió Sentinel 2 també estan disponibles al mateix centre de dades.

## Referències

* ↑ «Europe launches second Copernicus environmental satellite» (en anglès). GOV.UK. [Consulta: 28 març 2016].

## Enllaços externs

* Sentinel-1 sends back 'selfie' with open arms - ESA image of Sentinel 1A in space after solar panel and radar deployment
* Sentinel-1 at ESA – Sentinel Online
* Sentinel-1 at ESA – Earth Online
* Sentinel-1 at ESA – about us
* EDRS SpaceDataHighway
Agència Espacial Europea :
# Teoria BCM

La teoria BCM, modificació sinàptica de BCM o la regla BCM, anomenada així per Elie Bienenstock, Leon Cooper i Paul Munro, és una teoria física de l'aprenentatge a l'escorça visual desenvolupada el 1981. El model BCM proposa un llindar lliscant per a la inducció de potenciació a llarg termini (LTP) o depressió a llarg termini (LTD), i afirma que la plasticitat sinàptica s'estabilitza mitjançant una adaptació dinàmica de l'activitat postsinàptica mitjana en el temps. Segons el model BCM, quan una neurona presinàptica s'encén, les neurones postsinàptiques tendiran a patir LTP si es troba en un estat d'alta activitat (p. ex., dispara a alta freqüència i/o té concentracions internes elevades de calci), o LTD si es troba en un estat de menor activitat (p. ex., disparant a baixa freqüència, concentracions internes baixes de calci). Aquesta teoria s'utilitza sovint per explicar com les neurones corticals poden patir tant LTP com LTD depenent de diferents protocols d'estímul de condicionament aplicats a les neurones presinàptiques (generalment estimulació d'alta freqüència, o HFS, per a LTP, o estimulació de baixa freqüència, LFS, per a LTD).

## Desenvolupament

El 1949, Donald Hebb va proposar un mecanisme de treball per a la memòria i l'adaptació computacional al cervell que ara s'anomena aprenentatge Hebbian, o la màxima que les cèl·lules que s'encenen juntes, es connecten juntes. Aquesta noció és fonamental en la comprensió moderna del cervell com a xarxa neuronal, i encara que no és universalment certa, segueix sent una bona primera aproximació recolzada per dècades d'evidència.

## Teoria

La regla bàsica de BCM pren la forma
$\,{\frac {dm_{j}(t)}{dt}}=\phi ({\textbf {c}}(t))d_{j}(t)-\epsilon m_{j}(t),$
on
* és el pes sinàptic de la la sinapsi,
* és corrent d'entrada de la sinapsi,
* és el producte intern de pesos i corrents d'entrada (suma ponderada d'entrades),
* és una funció no lineal. Aquesta funció ha de canviar de signe en algun llindar , això és, si i només si . Consulteu a continuació els detalls i les propietats.
* i és la constant de temps (sovint insignificant) de la decadència uniforme de totes les sinapsis.
Aquest model és una forma modificada de la regla d'aprenentatge d'Hebbian, ${\dot {m_{j}}}=cd_{j}$, i requereix una elecció adequada de la funció $\phi$ per evitar els problemes hebbians d'inestabilitat.

## Referències

* ↑ Izhikevich, Eugene M.; Desai, Niraj S. Neural Computation, 15, 7, 01-07-2003, pàg. 1511–1523. DOI: 10.1162/089976603321891783. ISSN: 0899-7667. PMID: 12816564.
* ↑ Coesmans, Michiel; Weber, John T.; Zeeuw, Chris I. De; Hansel, Christian Neuron, 44, 4, 2004, pàg. 691–700. DOI: 10.1016/j.neuron.2004.10.031. PMID: 15541316 [Consulta: lliure].
* 1 2 Principles of neural science (en anglès). 5th, 2013. ISBN 978-0-07-139011-8. OCLC 795553723.
* ↑ Markram, Henry; Gerstner, Wulfram; Sjöström, Per Jesper (en anglès) Frontiers in Synaptic Neuroscience, 4, 2012, pàg. 2. DOI: 10.3389/fnsyn.2012.00002. ISSN: 1663-3563. PMC: 3395004. PMID: 22807913 [Consulta: lliure].
# Wermlandita

La wermlandita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la wermlandita. Anomenada així per la localitat on va ser descoberta: Långban, Värmland (Wermland), Suècia.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la wermlandita pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; plans d'octaedres que comparteixen vores» juntament amb els següents minerals: felsőbanyaïta, langita, posnjakita, wroewolfeïta, spangolita, ktenasita, christelita, campigliaïta, devil·lina, ortoserpierita, serpierita, niedermayrita, edwardsita, carrboydita, glaucocerinita, honessita, hidrohonessita, motukoreaïta, mountkeithita, shigaïta, woodwardita, zincaluminita, hidrowoodwardita, zincowoodwardita, natroglaucocerinita, nikischerita, lawsonbauerita, torreyita, mooreïta, namuwita, bechererita, ramsbeckita, vonbezingita, redgillita, calcoalumita, nickelalumita, kyrgyzstanita, guarinoïta, schulenbergita, theresemagnanita, UM1992-30-SO:CCuHZn i montetrisaïta.

## Característiques

La wermlandita és un sulfat de fórmula química Mg₇Al₂(OH)$_{18}$[Ca(H₂O)₆][SO₄]₂·6H₂O. És possible que també pugui presentar un cert contingut de carbonat. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1,5. Forma cristalls pseudohexagonals en forma de plaquetes.

## Formació i jaciments

En la localitat tipus s'ha descrit en vetes de baixa temperatura reomplint calcita. S'ha descrit només a la seva localitat tipus a Långban, Värmland, Suècia.

## Referències

* ↑ «Wermlandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
Supergrup de la hidrotalcita :
# Premi de la Fundació Wolf de les Arts

El Premi de la Fundació Wolf de les Arts és premiat anualment, alterant cada 4 anys en arquitectura, música, pintura i escultura. Forma part del Premi Wolf, organitzat per la Fundació Wolf.
Guardonats amb el Premi Wolf de les Arts: :
| Pintura | Pintura | Música | Música | Arquitectura | Arquitectura | Escultura | Escultura |
| 1981 | Marc Chagall, Antoni Tàpies | 1982 | Vladimir Horowitz, Olivier Messiaen, Joseph Tal | 1983/4 | Ralph Erskine | 1984/5 | Eduardo Chillida |
| 1986 | Jasper Johns | 1987 | Isaac Stern, Krzysztof Penderecki | 1988 | Fumihiko Maki, Giancarlo De Carlo | 1989 | Claes Oldenburg |
| 1990 | Anselm Kiefer | 1991 | Yehudi Menuhin, Luciano Berio | 1992 | Frank Gehry, Jørn Utzon, Denys Lasdun | 1993 | Bruce Nauman |
| 1994/5 | Gerhard Richter | 1995/6 | Zubin Mehta, György Ligeti | 1996/7 | Frei Otto, Aldo van Eyck | 1998 | James Turrell |
| 1999 | No premiat | 2000 | Pierre Boulez, Riccardo Muti | 2001 | Álvaro Siza | 2002 | No premiat |
| 2002/3 | Louise Bourgeois | 2004 | Mstislav Rostropóvitx, Daniel Barenboim | 2005 | Jean Nouvel | 2006 | No premiat |
| 2006/7 | Michelangelo Pistoletto | 2008 | Giya Kancheli, Claudio Abbado |
# A-54

L'A-54 és una autovia que es troba en fase de construcció i que un cop finalitzada unirà Santiago de Compostel·la amb l'A-6 a l'altura de Nadela, als afores de Lugo.

## Trams

| Denominació | Tram | Estat (2015) | km |
| A-54 | Santiago de Compostela SC-20 - Lavacolla | 9 | 1999 |
| A-54 | Lavacolla - Arzúa (Oest) | 18,5 | 2019 |
| | Arzúa (Oest) - Mellid (Sud) | 16,38 | En obres (obertura endarrerida a 2023) |
| | Mellid (Sud) - Palas de Rei (Oest) | 11,7 | En obres (obertura endarrerida a finals de 2022 o 2023) |
| A-54 | Palas de Rei (Oest) - Guntín (Nord) | 14,9 | 2015 |
| A-54 | Guntín (Nord) - Monte de Meda | 10,8 | 2015 |
| A-54 | Monte de Meda - Enllaç de Vilamoure | 5,6 | 2015 |
| A-54 | Enllaç de Vilamoure - Nadela (Sud) A-6 | 6,6 | 2015 |
| LU-12 | Enllaç de Vilamoure - Esperante | 3,6 | 2015 |

## Vegeu també

* Llista d'autopistes i autovies d'Espanya

## Referències

* ↑ Primera inauguración del tramo Santiago de Compostela-Lavacolla
* ↑ Fomento ultima los trabajos para la puesta en servicio del tramo Arzúa-Lavacolla el próximo 24 de mayo
* 1 2 «Más de 200 operarios y 54 máquinas para acabar la autovía Lugo-Santiago». [Consulta: 21 setembre 2021].
* ↑ Rajoy asiste a la puesta en servicio del tramo Guntín-Palas de Rei de la autovía A-54 (Lugo-Santiago)
* 1 2 3 «La inversión en los tres primeros tramos de la A-54 en Lugo entre Nadela y Guntín asciende a 177 M€». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 5 abril 2015].
* ↑ Fomento da un nuevo impulso a la A-54 con la puesta en servicio de la autovía LU-12 de conexión entre la N-540 (Esperante) y la A-54 (Vilamoure)
# Santa Maria de Vidabona

Santa Maria de Vidabona és una obra del municipi d'Ogassa (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici romànic d'una sola nau amb absis i volta apuntada. La nou de l'absis està separada per un arc triomfal. Tant l'exterior com l'interior són de carreus ben treballats. L'interior es troba enguixat. La porta d'accés, amb arc de mig punt, s'obre cap a migdia. La volta es cobria amb llosses de llicorella.
Al cantó de ponent, vers el segle xviii es construí el cor. L'absis allotja el cambril de la Mare de Déu, també de la mateixa època. A la façana de ponent es troba afegit un edifici (rectoria) en ruïnes.

## Història

De Vidabona, igual que de Saltor, es parla ja el 1004, quan era propietat de Ripoll. Al segle xvi passa a ésser sufragània de la parròquia de Sant Julià de Saltor, fins que al segle xviii esdevé Santuari Marià. Fins al 1936 estava obert al culte, i tenia un aplec molt conegut. Restà abandonat després de 1939 i s'enrunà la seva volta i façana sud el 1969. És en l'actualitat de difícil recuperació.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de Vidabona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Pèire Pous

Pèire Ponç (en francès i administrativament Pierre Pous) (Munès, Redoma, 1929 - 26 d'agost de 2021) va ser un rondallaire del País de Saut, i un dels darrers representants de la transmissió oral dels contes dins la cultura occitana.
Va néixer a la França d'entreguerres al petit vilatge de Munés, pertanyent a la comuna de Redoma, al departament de l'Aude. Tenia una alçada anormalment petita, el que va fer que de ben jove s'hagués d'ocupar del bestiar al no poder realitzar les tasques més dures del camp. Des de la infantesa Pèire Pous va viure amb els seus avis, els quals li van transmetre una gran quantitat de contes populars i la tradició d'explicar-los.
Les dècades de 1970 i 1980 les seves rondalles van centrar l'atenció d'etnògrafs historiadors i lingüístes i van ser recollides en les obres La tradition orale du conte occitan: les Pyrénées audoises (PUF, 1973-75) i Cinq contes populaires du Pays de Sault (Atelier du Gué, 1979). El 2009, l'associació ACCES va publicar també el libre Contes et souvenirs.

## Distincions

* Cavaller de les Arts i de les Lletres (2011) - primer cop que s'atorgava a un representant de la tradició oral.

## Referències

* ↑ «Rodome : Pierre Pous, le célèbre conteur du Pays de Sault est décédé» (en francès). L'Indépendent, 06-09-2021. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ «Joan de l’Ors plora la despartida de Pèire Pous» (en occità). Jornalet, 28-08-2021. Arxivat de l'original el 2021-08-27. [Consulta: 11 setembre 2021].
* 1 2 «Pierre Pous va recevoir la médaille des arts et lettres» (en francès). Midi Libre, 08-06-2011. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ «Quillan. Contes et souvenirs de Pierre Pous» (en francès). La Dépèche du Midi, 31-05-2009. Arxivat de l'original el 2021-04-11. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ «Pierre Pous, un conteur à l'honneur» (en francès). L'Indépendant, 26-06-2011. [Consulta: 11 setembre 2021].
# Sentència de mort

Sentència de mort (títol original en anglès Return to Sender) és una pel·lícula dirigida per Bille August l'any 2004. Ha estat doblada al català.

## Argument

Charlotte es troba en el corredor de la mort i fa amistat amb Frank Nitzche per carta, mentre la seva advocada intenta per tots els mitjans recórrer el veredicte abans que s'esgoti el termini de Charlotte. Quan només queden uns dies, Frank s'adona que s'ha enamorat de Charlotte i descobreix que hi ha molt més del que ell pensava a més de les tràgiques circumstàncies que la van portar a la presó: ara, la vida de Charlotte està a les seves mans. Frank s'apressa llavors a encaixar totes les peces del trencaclosques que revelaran la veritat i donaran a conèixer, abans que sigui massa tard, tots els secrets que tots dos havien guardat.

## Repartiment

* Connie Nielsen: Charlotte Cory
* Aidan Quinn: Frank Nitzche
* Tim Daly: Martin North
* Kelly Preston: Susan Kennan
* Mark Ryan: Mark Schlesser
* Mark Holton: Joe Charbonic
* Sara-Marie Maltha: Stella / Julie
* Bill Thomas: Gubby
* Randy Colton: Joe Hammond
* Montana Sullivan: Fill de Hammond

## Crítica

* "Un film bastant vulgar fet doncs més amb l'ull en la taquilla que amb la voluntat que el seu, amb perdó, missatge perduri."

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules >Sentència de mort». [Consulta: 14 desembre 2018].
* ↑ «Return to Sender» (en anglès). imdb.
* ↑ Torreiro, M. «Return to Sender». El País.
# Tetraedrita-(Fe)

La tetraedrita-(Fe) és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al subgrup de la tetraedrita.

## Característiques

La tetraedrita-(Fe) és una sulfosal de fórmula química Cu₆(Cu₄Fe₂)Sb₄S₁₂S. Cristal·litza en el sistema isomètric.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Frigido, situada a la localitat de Massa, a la província de Massa i Carrara (Toscana, Itàlia). També ha estat descrita en altres indrets d'Itàlia, Àustria, Suïssa, Eslovàquia, Alemanya, Portugal, Polònia, Finlàndia, Noruega, Rússia, Austràlia, els Estats Units i el Perú.

## Referències

* ↑ «Tetrahedrite-(Fe)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 setembre 2022].
# Werkprinzip

Werkprinzip és un mot alemany, encunyat cap al 1930, en relació al moviment de renovació de l'orgueneria (orgelbewegung) de l'Europa dels anys 20 del segle xx, que descriu una certa forma de distribució dels cossos que integren un orgue. En els orgues construïts segons el werkprinzip, cada cos de l'orgue, això és, cada teclat amb el seu salmer, és una estructura separada de la dels altres cossos. Quasi tots els orgues construïts abans de 1700 seguien aquest principi, que es tornà a posar en valor a partir de l'orgelbewegung de la primera meitat del segle xx.
# Quimabàquids

Els quimabàquids (Chimabachidae) són una família de lepidòpters glossats de la superfamília dels gelequioïdeus (Gelechioidea). Es distribueix a l'ecozona Paleàrtica, des d'Europa fins al Japó, per bé que Dasystoma salicella (defoliador de nabius) ha estat introduït a Nord-America.

## Característiques

Tenen les ales àmplies i arrodonides i els ocels estan molt lluny dels ulls si estan presents. Les part superior dels segments abdominals no tenen espines sèptiques, que és el cas de la majoria de les famílies relacionades.

## Història natural

Les larves s'alimenten de les espècies de betulàcies, rosàcies i ericàcies. Mengen les fulles en desenvolupament, les flors i les fruites. També retallen i lliguen les fulles per fer refugis.

## Taxonomia

La posició taxonòmica dels quimabàquids ha variat les darreres dècades. Han estat considerats com a subfamília, tan de la família Lypusidae com de la família Oecophoridae. Alguns autors la van col·locar, com a subfamília Cryptolechiinae, en la família Depressariidae.
* Diurnea Haworth, 1811
* Dasystoma Curtis, 1833

## Galeria

* Diurnea fagella
* Diurnea lipsiella
* Diurnea novembris

## Referències

* ↑ van Nieukerken, Erik J; et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758» ( PDF) (en anglès). Zootaxa, 3148, 23-12-2011, pàg. 212–221.
* Chimabachinae at funet
# Sant Ramon de l'Aldea

Sant Ramon de l'Aldea és una església de l'Aldea (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Realitzada amb aparell irregular de pedra consolidat amb argamassa. Té la coberta plana i planta basilical. Només té decorada i arrebossada la façana principal, rematada amb un àtic sobre el qual hi ha una espadanya. La separació entre l'àtic i la resta de la façana està marcada amb una mena d'entaulament. També té una sèrie de finestres cegues de forma arquejada. A la part dreta de l'edifici s'hi troben, annexes, la sagristia i la casa del capellà.

## Història

La construcció data de l'any 1909 i amb reparació als anys 1944-1944.

## Referències

* 1 2 «Sant Ramon de l'Aldea». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2018].

## Enllaços externs

* «Sant Ramon de l'Aldea». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 14 desembre 2018].