OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joaquim Vives i Ximenes

Joaquim Vives i Ximenes fou un advocat i ciutadà honrat de Barcelona, nascut el 1671. Fou un dels fundadors de l'Acadèmia dels Desconfiats, en la que participà en l'edició de les poesies de Francesc Vicent Garcia, Rector de Vallfogona, i hi va incloure dos sonets amb el pseudònim de Rector dels Banys. Durant la Guerra de Successió Espanyola es posà al costat de l'arxiduc Carles d'Àustria i el 1708 fou oficial del braç militar de la ciutat de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Joaquim Vives i Ximenes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ivetà Mukutxian

Ivetà Mukutxian és una cantant, lletrista, model i actriu armènia, coneguda per haver representat Armènia al Festival d'Eurovisió de 2016, tot i que es va donar a conèixer gràcies a la seva aparició l'any 2010 al concurs Hay Supestar. L'any 2012 també va participar en la versió armènia de The Voice.

## Referències

* ↑ «Իվետա Մուկուչյան» (en armeni). AV Show Producing Center. Arxivat de l'original el 25 octubre 2014.
* ↑ «Ո՞վ է Իվետա Մուկուչյանի քույր Մարիաննայի ընտրյալը» (en armeni). News.am. Arxivat de l'original el 1 juny 2016.
* ↑ «Amalgame by Ararat 94» (en anglès). iTunes.apple.com, 01-01-2010. Arxivat de l'original el 12 desembre 2017.
# Guinea (desambiguació)

«Guinea» té aquests significats:
* Toponímia:
** Guinea (regió), regió de l'Àfrica
** República de Guinea, estat de l'Àfrica occidental, antiga colònia francesa
** Guinea Bissau, estat de l'Àfrica occidental, antiga colònia portuguesa
** Guinea Equatorial, república de l'Àfrica central, l'antiga Guinea Espanyola.
** Guinea Espanyola, colònia africana d'Espanya juntament amb el Protectorat Espanyol del Marroc i el Sàhara Espanyol.
** Nova Guinea, illa de l'oceà Pacífic
** Papua Nova Guinea, estat que ocupa la meitat oriental de Nova Guinea
** Golf de Guinea, part de l'oceà Atlàntic, a l'Àfrica occidental
* Guinea (moneda), antiga moneda anglesa
* Gallina de Guinea, una au fasianiforme (Numida meleagris)
Viccionari
# El senyor Perramon

El senyor Perramon és una adaptació lliure, en dues parts i sis quadres, de l'obra L'avar de Molière, feta per Josep Maria de Sagarra i estrenada la vetlla del 27 de gener de 1960, al Teatre Candilejas de Barcelona. L'adaptació va ser feta a petició de l'actor Joan Capri al mateix Sagarra.

## Repartiment de l'estrena

* Valeri: Jordi Serrat
* Isabel: Josefina Güell
* Climent: Josep Maria Domènech
* La Fletxa: Narcís Ribas
* Senyor Perramon: Joan Capri
* Mestre Simó: Joan Estivill
* Carmeta: Emília Baró
* Mestre Jaume: Lluís Torner
* Marianna: Coralina Colom
* Comissari: Joan Estivill
* Senyor Ranalies: Lluís Teixidor
La direcció escènica va ser a càrrec d'Antoni Chic.

## L'estrena del Romea

El Teatre Romea feu una reposició de l'obra l'any 2007, amb direcció de Joan Anton Rechi, i protagonitzada per Boris Ruiz en el paper de Senyor Perramon. La resta del repartiment foren: Ivan Benet, Xavier Capdet, Ramon Enrich, Susana Garachan, Miquel Gelabert, Enric Llort, Mónica Marcos, Carme Poll i Òscar Rabadan.

## Referències

* ↑ Publicació de la crítica d'El senyor Perramon a La Vanguardia (29 de gener de 1960) (castellà)
* ↑ Publicació de la crítica d'El senyor Perramon a La Vanguardia (30 d'octubre de 2007) (castellà)
# Esther Eroles Baena

Esther Eroles Baena (Barcelona, 12 de juny de 1973) és una exnedadora paralímpica catalana.
Membre del Club Natació Sabadell, participà a diversos campionats estatals de natació. El 1992 competí amb el Club Natació Barcelona, quan es creà la secció de natació adaptada. Internacionalment, participà als Jocs Paralímpics d'estiu de 1988, on aconseguí quatre medalles d'argent en les proves de 100 m lliures 5, 400 m lliures 5, 100 m braça 5 i 100 m esquena 5. També competí als Campionats del Món de natació adaptada de 1994. Hi guanyà la medalla d'or en 4x100 m estils S7-10 i la de bronze en 100 m papallona S9. Posteriorment, ha coordinat programes de tecnificació de la Federació Catalana d'Esports de Persones amb Discapacitat Física i com a directora de projectes de la Fundació Johan Cruyff. Des del 2023, forma part de l'equip de waterpolo adaptat del Club Natació Sabadell.

## Referències

* ↑ «Esther Eroles Baena». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Coca, Maria Teresa. «El CNB recupera la piscina de la Escullera con ambición olímpica». The New Barcelona Post, 14-02-2022. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «'Esport i superació': Esther Eroles». La Xarxa, 18-01-2015. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ Escubós, Marta. «"Falten més jugadors perquè el waterpolo adaptat creixi"». L'Esportiu, 12-08-2023. [Consulta: 10 juny 2024].
# Familystrip

Familystrip és una pel·lícula documental catalana de caràcter intimista del 2009 dirigida pel productor Lluís Miñarro i Albero. El títol en anglès es va definir a correcuita quan es va prendre la decisió de dur-la a participar al Festival Internacional de Cinema de Karlovy Vary. Semblava fora de lloc usar el títol pensar originalment, Striptease familiar. Està rodada en color i en blanc i negre, i parlada en espanyol.

## Sinopsi

Amb un pròleg i un epíleg d'insultant bellesa, en què el moviment serè del mar i les fulles d'un bosc es converteixen en abstraccions visuals, es fa d'un doble retrat: el director grava els seus pares mentre els estava pintant un retrat el pintor Francesc Herrero amb la intenció de fer-los un regal familiar. en el seu 65è aniversari de noces. Poc a poc es converteix d'una forma inesperada en la crònica d'una generació que desapareix. Transmeten de forma oral les ressonàncies de l'Espanya marcada pel catolicisme i la guerra civil espanyola, ja que poc a poc ambdós pares van a començar a parlar espontàniament dels temes més inusitats. El rodatge va durar set setmanes i en acabar el quadre el pintor es va suïcidar (Miñarro li dedica la pel·lícula) i els seus pares van morir abans de l'estrena de la pel·lícula.
| « | No és una lloa a una família obrera, sinó una mirada d'amor, que és el que he sentit per ells. No hi ha res més. No hi ha cap referent | » |
| — Lluís Miñarro |||

## Nominacions

Als Premis Gaudí de 2011 fou nominada al Millor documental.

## Referències

* ↑ «Familystrip», retrato de amor y muerte, ABC, 25 de maig de 2010
* ↑ Familystrip a catalanfilms
* ↑ Lluís Miñarro desnuda 70 años de historia de España en "Familystrip", La Información, 25 de maig del 2010
* ↑ Lluís Miñarro: "No me interesa el cine que no aporta nada desde el punto de vista artístico y cultural", La Vanguardia, 25 de setembre de 2010
* ↑ 'Familystrip', del retrat íntim a l'universal, El Periódico, 28 de maig de 2010
* ↑ Familystrip a Fotogramas
* ↑ "Bicicleta, cullera, poma" doble vencedora la nit dels Premis Gaudí, ccma.cat, 18 de gener de 2011
# Jouvea

Jouvea és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Jouvea pilosa (J. Presl) Scribn.
* Jouvea straminea E. Fourn.
# Ius proprium

El Dret propi o Dret major (del llatí ius proprium ) és un terme que fa referència a un Dret d'aplicació particular o especial, en oposició a un que s'aplica a la generalitat dels casos (Dret comú).
Aquesta especialitat o particularitat pot referir-se al'àmbit territorial (per exemple, els Drets locals i el foral), a certs actes jurídics determinats (per exemple, Dret mercantil) o a les persones a les quals s'aplica (per exemple, l'aplicació a certes comunitats com les comunitats hebrea o àrab d'un dret religiós propi).
Igual que el terme ius commune , l'expressió ius proprium va ser utilitzada en forma instrumental en les obres d'alguns juristes romans, com Gai. No obstant això, només durant l'edat mitjana es va desenvolupar realment el concepte.

## Vegeu també

* Dret foral
* Drets locals

## Referències

* ↑ Adolf Berger. Encyclopedic dictionary of Roman law. American Philosophical Society, 1953, p. 527–. ISBN 978-0-87169-432-4 [Consulta: 4 gener 2012].
* ↑ «Dret propi». Arxivat de l'original el 2019-08-24. [Consulta: 4 gener 2012].
# Jack Gleeson

Jack Gleeson (Cork, 20 de maig de 1992) és un actor irlandès conegut sobretot pel seu paper de Joffrey Baratheon en la sèrie de l'HBO Game of Thrones.

## Carrera professional

Gleeson va començar a actuar amb set anys al teatre independent Workshop. Va fer els seus primers papers en aparicions minoritàries a Batman Begins (2005), Shrooms (2007) i A Shine of Rainbows (2009). El 2010 va aparèixer en el paper protagonista a All Good Children d'Alicia Duffy.
Va fer-se famós per aparèixer en la sèrie d'HBO Game of Thrones en el paper del príncep Joffrey Baratheon. Gleeson actualment és estudiant del Trinity College de Dublín i membre de DU Players. Ha confirmat la seva intenció de continuar la seva carrera acadèmica tot i dedicar-se professionalment a l'actuació un cop acabi a Joc de Trons.

## Filmografia

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2002 | Reign of Fire | Nen | |
| 2002 | Moving Day | Jack | Curtmetratge |
| 2003 | Fishtale | Nen | Curtmetratge |
| 2004 | Tom Waits Made Me Cry' | Jove Vincent | Curtmetratge |
| 2005 | Batman Begins | Nen petit | |
| 2007 | Shrooms | Bessó | |
| 2006-08 | Killinaskully | Pa Connors Jr. | Sèrie de televisió, 4 capítols |
| 2009 | A Shine of Rainbows | Seamus | |
| 2010 | All Good Children | Dara | |
| 2012 | Chat | Adam | Curtmetratge |
| 2011-2014 | Game of Thrones | Joffrey Baratheon | Sèrie de televisió (26 episodis) |
# Hans-Georg Aschenbach

Hans-Georg Aschenbach (Brotterode, 25 d'octubre de 1951) és un saltador d'esquí alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1969 es proclamà campió del món júnior, i el 1971 va guanyar el seu primer títol nacional. El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sapporo. El 1973 guanyà el Campionat del món de vol amb esquís i el 1974 el Torneig dels Quatre Trampolins i les dues proves del Campionat del Món d'esquí nòrdic, el salt curt i llarg. Per aquests èxits fou reconegut com a esportista de l'any de l'any d'Alemanya de l'Est. El darrer gran èxit el va aconseguir als Jocs d'Innsbruck de 1976, on guanyà la medalla d'or en la prova del salt curt del programa de salt amb esquís. En aquests mateixos Jocs fou vuitè en la prova del salt llarg. Poc després dels Jocs es va retirar per passar a treballar com a metge militar i esportiu. El 1988, mentre exercia de metge de l'equip de salts d'esquí d'Alemanya de l'Est, va desertar a l'Alemanya Occidental.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Karl Schnabl». [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ «ASCHENBACH Hans-Georg - Athlete Information». [Consulta: 31 març 2022].
# Guindrecourt-sur-Blaise

Guindrecourt-sur-Blaise és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 44 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Guindrecourt-sur-Blaise era de 44 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 26 habitatges, 21 eren l'habitatge principal de la família i 5 eren segones residències. Tots els 26 habitatges eren cases. Dels 21 habitatges principals, 16 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien una cambra, 2 en tenien dues, 4 en tenien quatre i 13 en tenien cinc o més. 14 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Guindrecourt-sur-Blaise el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 23 persones, 15 eren actives i 8 eren inactives. De les 15 persones actives 14 estaven ocupades (9 homes i 5 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 8 persones inactives 4 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses extractives.
L'any 2000 a Guindrecourt-sur-Blaise hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Guindrecourt-sur-Blaise a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Guindrecourt-sur-Blaise a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Estoy en crisis

Estoy en crisis és una pel·lícula còmica espanyola de 1982 dirigida per Fernando Colomo i que és protagonitzada per José Sacristán, Cristina Marsillach i Mercè Sampietro en els seus papers principals.

## Argument

Bernabé és un home casat treballa com a director creatiu en una agència de publicitat. Quan arriba als 40 anys, vol ser un seductor amb totes les noies que pugui. Però res surt com ell espera i la seva dona el deixa.

## Repartiment

* José Sacristán: Bernabé
* Cristina Marsillach: Lucía
* Mercè Sampietro: Gloria
* Fernando Vivanco: Benavides
* Enrique San Francisco: Enrique
* Marta Fernández Muro: Evelia
* Luis Ciges: Hortelano

## Recepció

Fou projectada com a part de la secció oficial de la 39a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, on va tenir una acollida desigual.

## Referències

* ↑ Estoy en crisis a decine21.com
* ↑ Estoy en crisis', otra comedia española sobre 'el irresistible atractivo de las jovencitas', El País, 2 de setembre de 1982
* ↑ Desigual acogida para 'Estoy en crisis', de Fernando Colomo, El País, 4 de setembre de 1982

## Enllaços externs

* Presentació de "Estoy en crisis" a Historia de nuestro cine
# Esteve Agulló Monton

Esteve Agulló Monton (Barcelona, 6 de juliol de 1936 - 4 de març de 2021) fou un dissenyador català.
Va cursar estudis d'arquitectura tècnica a Barcelona. Va iniciar la seva tasca com a dissenyador treballant per a Mambar i Manufactures Efe. Va realitzar també treballs en l'àmbit de l'arquitectura i l'interiorisme amb Álvaro Martínez Costa i Ferran Freixa. Més endavant va crear l'empresa Galo/ben, essent així un dels pioners del disseny i la producció de mobles d'oficina a Espanya.
El 1974 comença a treballar amb l'arquitecte Mariano Pi i el 1983, juntament amb Jordi Montaña i Josep Maria Trias, va crear QUOD, empresa dedicada al desenvolupament de projectes pluridisciplinaris de disseny i màrqueting. El 1997 va tornar a la seva feina com a dissenyador independent.
Va ser professor a l'Escola Elisava de Barcelona i els seus productes han estat guardonats amb nombrosos Premis Delta i seleccions ADI/FAD. Entre els dissenys més destacats podem esmentar una maquineta d'afaitar (1968), realitzada juntament amb Álvaro Martínez Costa o la cadira Fano (1972) per a l'empresa Grassoler.

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].
* ↑ «Filomátic [fitxa en el catàleg del Museu del Disseny de Barcelona]». Museu del Disseny de Barcelona. [Consulta: 15 juny 2023].
* ↑ «Fano [Fitxa en el catàleg del Museu del Disseny de Barcelona]». Museu del Disseny de Barcelona. [Consulta: 15 juny 2023].
# José White

José Silvestre de los Dolores White Lafitte, també conegut com a Joseph White (Matanzas, Cuba, 31 de desembre de 1835 - París, 15 de març de 1918) va ser un violinista i compositor d'origen cubà.

## Biografia

José White nasqué a Matanzas el 1836, fill de Carlos White, un comerciant francès i d'una mare afro-cubana, María Escolástica. Ben jove, quan tenia una miqueta més de 4 anys, manifestà molta traça pel violí que tocava son pare com a aficionat. Amb aquest aprengué a tocar l'instrument i quan José tingué 8 anys començà a seguir classes de violí amb José Miguel Roman i després Pedro Lecerf. Ben aviat dominava 15 altres instruments a més del violí. Feu el seu primer concert públic a Matanzas al març de 1854 acompanyat pel pianista i compositor estatunidenc Louis Moreau Gottschalk, que el va incitar a completar els seus estudis de l'instrument a França. Aquest mateix va recaptar diners per a poder enviar el jove White a l'altra banda de l'Atlàntic.
L'any següent començà a estudiar al Conservatori de París i fou apreciat per Rossini. Hi estudià violí amb un dels més prestigiosos violinistes francesos, Alard, la composició amb Henri Reber i el contrapunt i la fuga amb Ferdinand Taite. Només al cap d'un any d'estudi, el 29 de juliol de 1856 aconseguí el primer premi del Conservatori de la capital francesa. De 1877 a 1889 va ocupar el càrrec de director del Conservatori Imperial de Rio de Janeiro. Més tard tornà a París on passà la resta de la seva vida i on ajudava als seus compatriotes músics presentant-los als millors professors, com va fer entre d'altres amb Rafael Díaz Albertini y Urioste. Tocava amb el famós Stradivarius 1737 "Cant del Cigne". La seva obra més famosa és La bella cubana, una havanera.

## Podeu veure

* Ignacio Cervantes

## Referències

* ↑ Biografia de José White
* ↑ Biografia establerta per Armando Toledo, p. 6
# Ius italicum

Ius Italicum (Llatí, llei italiana i llatina) era un honor conferit a determinades ciutats de l'Imperi Romà pels emperadors. No descrivia cap estatus de ciutadania, però concedia a les comunitats fora d'Itàlia la ficció legal que estaven en sòl italià. Això significava que es governava sota llei romana en lloc de la llei local o hel·lenística, tenia un major grau d'autonomia en les seves relacions amb els governadors provincials, tots els nascuts a la ciutat adquirien automàticament la ciutadania romana, i els terrenys de la ciutat estaven exempts de certs impostos. Com a ciutadans de Roma, la gent podia comprar i vendre propietats, estaven exempts de l'impost sobre la terra i de l'impost de capitació i tenien dret a ser protegits per la llei romana.
Algunes de les ciutats que tenien l'honor de ser Ius Italicum eren Baalbek, Antioquia de Pisídia, Stobi, Cassandria o Philippi.

## Referències

* ↑ Graham Speake (ed.); Marco García Quintela Diccionario Akal de Historia del mundo antiguo. Ediciones AKAL, 13 setembre 1999, p. 213–. ISBN 978-84-460-1033-3.
* ↑ Pandects (50.15)
# Heemstede

Heemstede és un municipi de la província d'Holanda Septentrional, al centre-oest dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 38.698 habitants repartits per una superfície de 9,64 km² (dels quals 0,44 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Haarlem, a l'oest amb Bloemendaal i al sud amb Bennebroek i Haarlemmermeer.

## Ajuntament

El consistori està format per 21 regidors:
* PvdA 4 regidors
* CDA 4 regidors
* VVD 6 regidors
* GroenLinks - 3 regidors
* Heemsteeds Burger Belang - 2 regidors
* D66 - 1 regidor
* Nieuw Heemstede - 1 regidor

## Personatges il·lustres

* Johannes Jacobus Neeskens, futbolista

## Enllaços externs

* www.Heemstede.nl
# Guió tècnic

Un guió tècnic és un document que conté la informació necessària per a executar cadascun dels plans que una obra audiovisual necessita.
El guió tècnic és la transcripció escrita de les imatges i dels sons tal com després hauran d'aparèixer a la pantalla. Aquest ha d'especificar els plans de cada seqüència i s'hi ha d'ajustar la posada en escena, incorporant la planificació i indicacions tècniques precises: enquadrament, posició de càmera, decoració, so, play-back, efectes especials, il·luminació, etc.
En resum, el guió tècnic desglossa i detalla la narració del guió literari i l'expressa en termes comprensibles per als equips tècnics i artístics que intervenen en la realització. Aquest guió va seguit d'un bloc que conté aspectes tècnics i artístics, entre aquests les característiques per a la presa de so: sincrònic, referència, muda o play-back.

## El guió tècnic

El format d'escriptura del guió tècnic no és l'aspecte més rellevant, sinó que en aquest hi apareguin totes les indicacions necessàries per a la planificació, execució i muntatge del projecte. Aquestes solen ser:
* Acció: ha d'estar descrita en cadascun dels plans, descrivint el moviment intern del personatge en cada cas i el moviment de càmera concret.
* Banda sonora: se sol incloure en una columna apart, obrint un claudàtor que abasta la part del guió que ocupa. Entre els seus components destaquen: diàlegs, música, efectes sonors i ambientals.
* Càmera: es precisa la posició de la càmera, l'objectiu utilitzat, el punt de vista, el tipus de pla i altres detalls necessaris de l'enquadrament.
* Localització i elements temporals: de cada pla s'ha d'especificar les condicions de rodatge, si és interior o exterior, dia o nit.
* Plans: cadascuna de les seqüències del guió literari ha d'estar especificada. També els diversos canvis de plans. Aquests es mostren correlativament respecte l'ordre d'aparició i numerats.
Finalment, el guió tècnic pot ser completat amb un pla de planta. Aquest ve a ser un croquis en que es detallen elements com les posicions de càmera i l'ordre per a cada presa, entre d'altres aspectes tècnics. D'aquesta manera, s'aconsegueix afavorir la planificació envers a la producció, l'il·luminació i el so, entre d'altres equips. Si hi ha problemes d'interpretació de preses, se sol recórrer a un guió il·lustrat, en el qual apareixen dibuixades.
Hi ha altres modes de planificació que poden ser extrets del sistema soviètic de guió tècnic, emprats pels estudis de cinema russos. Aquests compten amb:
* Número de presa
* Lloc/Decorat
* Sincronització
* Observacions
* Muntatges

## Referències

* ↑ «Guion técnico: qué es y cómo se hace — con plantilla». (en castellà). [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ «Guion técnico: plantilla, ejemplos y videotutorial» (en castellà), 29-04-2020. [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ Sánchez, César. «El guion técnico» (en castellà). [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ oestany. «El Guió Tècnic», 19-02-2018. [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ «Guió tècnic» (PDF). [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ «® GUIÓ LITERARI, GUIÓ TÈCNIC, GUIÓ IL·LUSTRAT». [Consulta: 21 gener 2021].

## Vegeu també

* Guió
* Guió cinematogràfic
* Guió il·lustrat
# Estourmel

Estourmel és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 442 habitants. Limita al nord-est amb Carnières, al sud-est amb Cattenières, al sud-oest amb Wambaix, a l'oest amb Awoingt i al nord-oest amb Cauroir.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 406 | 408 | 405 | 404 | 411 | 419 | 442 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Danièle Richez | |
| 2001- | Bernard Plet | |
# Knopperdisk

Knopperdisk és una distribució de Linux especialment dissenyada per a memòries USB i disquets. Està desenvolupada als Països Baixos, i destaca per ser un sistema mínim, ja que només fa servir una línia de comandos encara que per a la versió per a memòries USB conté més paquets de programari instal·lats. A pesar de la semblança de nom amb Knoppix, es basa en Gentoo Linux.

## Referències

* ↑ «Knopperdisk» (en anglès). DistroWatch.com. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ Russell, Jesse; Cohn, Ronald. Knopperdisk (en anglès). Book on Demand, 2012-03. ISBN 978-5-511-46837-2.