OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Schistura altipedunculatus

Schistura altipedunculatus és una espècie de peix de la família Balitoridae i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a l'Índia.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Banarescu, P. i T. T. Nalbant 1995: A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" v. 35: 429-495.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jayaram, K. C. 1981: The freshwater fishes of India, el Pakistan, Bangladesh, Burma and Sri Lanka--a handbook: i-xxii + 1-475, Pls. 1-13. Zoological Survey of India.
* Kottelat, M. «Zoogeography of the fishes from Indochinese Inland waters with an annotated check-list» (PDF) (en anglès). Bulletin Zoölogisch Museum, Universiteit van Amsterdam, 12, 1, 1989, pàg. 1-55.
* Kottelat, M. 1990: Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Vietnam: 1-262. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic, Alemanya.
* Menon, A. G. K. 1987: The fauna of India and the adjacent countries. Pisces. Vol. IV.: i-x + 1-259, Pls. 1-16. Teleostei - Cobitoidea. Part 1. Homalopteridae. Zoological Survey of India.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sant Ginièis de las Morgas

Sant Ginièis de las Morgas (en francès Saint-Geniès-des-Mourgues) és un municipi occità del Llenguadoc situat al departament de l'Erau, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Sedella

Sedella és un municipi d'Andalusia, a la província de Màlaga. Es troba a 54 kilòmetres de Màlaga, 23 de Vélez-Màlaga i 8 de Canillas de Aceituno.
# Sedecies

Segons la Bíblia, Sedecies (en hebreu צִדְקִיָּהוְ [ṣiḏqiyyahû]) va ser el vintè i últim rei de Judà. Va regnar 11 anys entre 597-586 a.n.e. segons la cronologia tradicional, o entre 617-607 a.n.e. segons la cronologia bíblica.
Fill de Josies i de la seva esposa Hamutal; l'últim rei jueu que va regnar a Jerusalem. El rei babiloni Nabucodonosor II el va fer rei vassall i li va canviar el nom de Matanià a Sedecies. Durant els onze anys del seu regnat va oposar-se a l'adoració de Jehovà.

## Dependència de Babilònia

Sembla que al principi del regnat de Sedecies van arribar missatgers d'Edom, Moab, Ammon, Tir i Sidó, possiblement amb la intenció de fer que Sedecies s'unís a ells en una coalició per lluitar contra el rei Nabucodonosor II. La Bíblia no revela exactament el que els missatgers van aconseguir. És possible que la seva missió no tingués èxit, ja que el profeta Jeremies va instar Sedecies i els seus súbdits a romandre submisos al rei de Babilònia.
Sedecies va anar en persona a Babilònia en el quart any del seu regnat. Probablement ho va fer per presentar un tribut i així reafirmar a Nabucodonosor II la seva lleialtat com a rei vassall.

## Rebel·lió i segon setge

Aproximadament tres anys més tard, Sedecies es va rebel·lar contra Nabucodonosor II i va recórrer a Egipte a la recerca d'ajuda militar. A causa d'això, els exèrcits babilonis comandats per Nabucodonosor II van marxar contra Jerusalem. Aquest seria el segon setge babiloni que patiria Jerusalem. Una força militar egípcia, però, es va dirigir a Jerusalem, cosa que va fer que els babilonis retiressin el setge temporalment.

## Caiguda de Jerusalem

Finalment els babilonis tornen a assetjar la ciutat i a l'any onzè de Sedecies, el mes quart, el dia nou del mes, van obrir una bretxa als murs de Jerusalem. Sedecies i els seus homes de guerra van fugir durant la nit, però van ser enxampats en les planes desèrtiques de Jericó i Sedecies va ser portat davant Nabucodonosor II. Els fills de Sedecies van ser executats davant dels seus ulls. Ja que llavors Sedecies no tenia més que trenta-dos anys, els nois no podien haver tingut molts anys. Després d'haver sigut testimoni de la mort dels seus fills, Sedecies va ser encegat, lligat amb grillons de coure i portat a Babilònia, on va morir empresonat. Jerusalem i el seu temple van ser destruïts i els supervivents van ser desterrats a Babilònia. Així va arribar la fi del Regne de Judà.

## Referències

* ↑ 2Re 24: 17-19; 2Cr 36: 10-12; Jer 37: 1; 52: 1, 2
* ↑ Jr 27: 1-3 (que el versicle 1 digui Joiaquim en comptes de Sedecies pot ser degut a un error de transcripció)
* ↑ Jr 27: 2-22
* ↑ Jr 51: 59-64
* ↑ 2Re 24:20; 2Cr 36:13; Jer 52: 3; Eze 17:15
* ↑ Jer 37:5
* ↑ 2Re 25: 2-7; Jer 39: 2-7; 44:30; 52: 6-11; compari amb Jer 24: 8-10; Eze 12: 11-16; 21: 25-27
# Selle Royal (equip ciclista)

L'equip Selle Royal va ser un equip ciclista italià, de ciclisme en ruta que va competir de 1977 a 1978.

## Principals resultats

* Coppa Placci: Marino Basso (1977)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 2 participacions (1977, 1978)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1977: Marino Basso
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Sant Simplici (Tarragona)

Sant Simplici és una muntanya de 111 metres que es troba al municipi de Tarragona, a la comarca catalana del Tarragonès. Prop del cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 269138017). Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Sant Simeó de Massoteres

Les ruïnes de l'església de Sant Simeó de Massoteres són dins el recinte del cementiri vell i, òbviament, desafectat del poble de Massoteres, el qual és situat a 502 m d'altitud, a la plana de Guissona. Avui, del cementiri, amb prou feines queden les restes de l'estructura d'uns nínxols i enderrocs d'antigues tombes.

## Descripció

De l'antiga església de Sant Simeó només resta l'absis, el mur de migjorn i una part del de ponent, on s'obria la porta d'entrada. Tot i el seu estat de ruïna, es pot deduir que es tractava d'un petit edifici, d'una sola nau, coberta amb volta de canó i teulada a dues aigües, capçada a llevant per un absis de planta semicircular cobert amb volta de quart d'esfera; l'absis s'obria a la nau mitjançant un doble arc de mig punt en degradació. A la façana de migjorn hi ha una petita finestra rectangular i a la de ponent s'aprecia encara l'inici d'un dels brancals de la porta d'entrada.
L'absis, bastit sobre un petit sòcol, és ornamentat amb arcuacions llombardes en grups de dues o tres entre lesenes. Al centre del semicilindre absidal hi ha una finestra d'arc de mig punt i de doble esqueixada. L'aparell de l'edifici és fet de carreuó de mida mitjana i gran, disposat en filades irregulars i desordenades, que correspon a una construcció pròpia del segle xi.

## Història

Malauradament no es disposa, ara com ara, de referències documentals d'època medieval d'aquest temple, que podria haver estat la primitiva església del poble de Massoteres, l terme del qual era inclòs dins la demarcació del castell de Talteüll i depengué eclesiàsticament, des del segle xi, de la parròquia de Sant Pere de Talteüll.
Ha estat recentment assegurada, portant a terme alguns treballs que han estabilitzat les pedres supervivents.

## Referències

* 1 2 3 Bach i Riu, Antoni; Solé i Benito, Xavier. «Sant Simeó de Massoteres». A: Catalunya Romànica,vol. XXIV El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. Enciclopèdia Catalana, 1992, p.418. ISBN 84-412-2513-3.
# Santa Maria de Caldes d'Estrac

Santa Maria de Caldes d'Estrac és una església del municipi de Caldes d'Estrac (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església actual de Santa Maria fou bastida als anys 1805-1830, al mateix indret que una anterior del segle xiii, de la qual es conserven la pila baptismal i una làpida damunt l'entrada amb caràcters gòtics, salutació a la Mare de Déu del Remei.

## Descripció

Edifici característic del barroc, ja classicitzant, d'una sola nau amb capelles laterals i campanar de torre, ampliat i restaurat el 1868. El 1949 es restaurà l'absis.

## Història

L'església de Santa Maria, inicialment sufragània de la de Sant Andreu de Llavaneres, passà l'any 1230 a ser parròquia conventual i el 1379 parròquia independent dins el bisbat de Barcelona. El 1396 el rector Francesc Fabré vengué la jurisdicció i els drets que tenia sobre la parròquia i els banys termals a la ciutat de Barcelona, el que la convertí en baronia.
L'any 1557 el temple és eixamplat o construït de nou, posteriors reformes la modificaren completament, no quedant gaires restes. El 1603 va ser restaurada.
El 14 de maig de 1805 es posà la primera pedra de l'actual temple i s'allargà el temple 48,5 metres i s'amplia 28 metres.
El 1812 l'església és fortificada per les tropes napoleòniques que l'usen com a base de les seves operacions militars per la comarca, i també hi fan algunes destrosses com la crema de l'orgue. Posteriorment, l'any 1868 s'hi fan obres d'ampliació (s'aixeca la volta, s'allarga la rectoria, es construeix el campanar i el cor).
El 1936, església i arxiu parroquial són cremats pels revolucionaris destruint-se el retaule barroc del presbiteri. Entre 1942-1944 es porten a terme les obres de reconstrucció del temple a càrrec de l'arquitecte Eduard M. Balcells (restauració de l'altar major, la nau, el cor i la sagristia, reforma de la façana i els altars laterals, i es reposen els bancs i confessionaris). A mitjans de la dècada dels anys 60 es porta a terme una nova remodelació de la façana del temple.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de Caldes d'Estrac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 novembre 2012].
* 1 2 3 4 «Santa Maria de Caldes d'Estrac». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Schistura anambarensis

Schistura anambarensis és una espècie de peix de la família Balitoridae i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Pakistan.

## Referències

* ↑ McClelland J. 1838. Observations on six new species of Cyprinidae, with an outline of a new classification of the family. J. Asiatic Soc. Bengal v. 7 (for Nov. 1838). 941-948.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Banarescu, P. i T. T. Nalbant 1995: A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" v. 35: 429-495.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jayaram, K. C. 1981: The freshwater fishes of India, el Pakistan, Bangladesh, Burma and Sri Lanka--a handbook: i-xxii + 1-475, Pls. 1-13. Zoological Survey of India.
* Kottelat, M. «Zoogeography of the fishes from Indochinese Inland waters with an annotated check-list» (PDF) (en anglès). Bulletin Zoölogisch Museum, Universiteit van Amsterdam, 12, 1, 1989, pàg. 1-55.
* Kottelat, M. 1990: Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Vietnam: 1-262. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic, Alemanya.
* Menon, A. G. K. 1987: The fauna of India and the adjacent countries. Pisces. Vol. IV.: i-x + 1-259, Pls. 1-16. Teleostei - Cobitoidea. Part 1. Homalopteridae. Zoological Survey of India.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Serrat de la Sarga

El Serrat de la Sarga és un serrat del terme municipal de Tremp que antigament feia de termenal dels antics termes municipals de Fígols de Tremp, al Pallars Jussà i Sapeira, de l'Alta Ribagorça, però agregat administrativament al Pallars Jussà des de la seva annexió a Tremp, el 1970.
Separa dues profundes valls de la zona: al nord, la del barranc d'Espills, i al sud, la del barranc dels Masets i el seu origen, el barranc de Russirera. Pel costat de llevant, el Serrat de la Sarga va a entroncar amb la carena de la Roca de la Mola, i pel de ponent va baixant cap a la zona del poble de Tercui i la Noguera Ribagorçana.
# Serrat de la Sella

El serrat de la Sella és una serra del Prepirineu el vessant nord de la qual pertany al municipi de Josa i Tuixén (Alt Urgell) i el vessant sud al de la Coma i la Pedra (Solsonès), amb una elevació màxima a la Roca de Migdia de 1.870,3 metres.
Amb orientació predominat W-E, la carena s'estén des de Coll de Port (extrem oest)fins al Coll de la Moixa (extrem est) punt en el qual es connecta amb la serra del Verd, serra de la qual es pot considerar com la perllongació cap al costat de ponent. .

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Serrat de la Guilla

El Serrat de la Guilla és una serra situada al municipi de Pardines (Ripollès).

## Referències

* ↑ «Serrat de la Guilla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Sectarisme

* Aquest article es refereix al sectarisme com enfrontament entre grups. Per a sectarisme com a característica de les sectes, vegeu secta.
El sectarisme és la intolerància, discriminació o odi que sorgeixen de donar importància a les diferències percebudes entre diferents grups socials, polítics o religiosos, o entre les subdivisions dins d'un grup, com les diferents manifestacions d'una mateixa religió o les faccions d'un moviment polític.
Les bases ideològiques de les actituds i comportaments sectaris són extraordinàriament variats. Els membres d'un grup religiós o polític poden creure que la seva pròpia salvació, o l'èxit dels seus objectius particulars, requereix la recerca agressiva de la conversió d'altres grups, o perquè els partidaris d'una facció determinada puguen assolir els seus projectes polítics o religiosos els opositors han de ser purgats.
A vegades un grup que està sota pressió econòmica o política ataca als membres d'altre grup que considera responsable de la seva pròpia decadència. Podria definir també l'"ortodòxia" més rígida, la creença d'un grup o organització que expulsa o excomunica a aquells que no són compatibles amb les seves definicions polítiques o religioses "ortodoxes". En altres ocasions, el sectarisme pot ser l'expressió d'ambicions nacionalistes o culturals d'un grup.
L'expressió "conflicte sectari" generalment es refereix als conflictes violents entre diferents religions o faccions polítiques, tals com els conflictes entre catòlics i protestants a Irlanda del Nord les divisions de classe poden ocupar també un paper important). També pot referir-se en general a la disparitat filosòfica o política entre diferents escoles de pensament com l'existent entre xiïtes i sunnites.

## Vegeu també

* Neteja ètnica
* Fonamentalisme

## Referències

* ↑ Los disidentes de la paz Diario El País, 11 de març del 2009. Consultat el 6 d'octubre del 2010 (castellà)
* ↑ Halliday, Fred Suníes, chiíes y ‘trotskistas del islam’ Diario La Vanguardia, 19 de febrer del 2007. Consultat el 6 d'octubre del 2010 (castellà)
# Sector 1 (Bucarest)

El sector 1 és una unitat administrativa de Bucarest situada a la part nord de la ciutat. També conté els districtes nord-oest de Băneasa i Pipera. Es creu que el sector 1 és el sector més ric de Bucarest. Com cadascun dels sectors de Bucarest, hi ha un jutjat local (Judecătoria Sectorului 1) que sotmet al Tribunal de Bucarest (Tribunalul București).

## Economia

Blue Air, JeTran Air, Petrom i Medallion Air tenen les seves oficines centrals al sector 1.

## Barris

* Aviatorilor
* Aviației
* Băneasa
* Bucureștii Noi
* Dămăroaia
* Domenii
* Dorobanți
* Gara de Nord
* Grivița
* Floreasca
* Pajura
* Pipera
* Primăverii
* Romană
* Victoriei

## Política

L'alcaldessa del sector és Clotilde Armand, de la Unió Save Romania (USR). Va ser elegida el 2020 per un mandat de quatre anys. El Consell Local del Sector 1 té 27 escons.

## Referències

* ↑ "Contact Arxivat 2012-07-18 a Wayback Machine.." Blue Air. Retrieved on 26 December 2010. "Romania, Bucharest, Sector 1, Buzesti,l street 71, 5th floor, Tax reg no 16091846"
* ↑ "Contact Us Arxivat 2018-01-11 a Wayback Machine.." Jetran Air. Retrieved on 11 December 2011. "20C Coralilor St., District 1, Bucharest 013328, Romania"
* ↑ "Contact Arxivat 2012-01-01 a Wayback Machine.." Medallion Air. Retrieved on 11 December 2011. "Str. Nicolae Caramfil, Nr.77 ,Sector 1, [ Bucuresti ]"

## Enllaços externs

* Sector 1 (in Romanian)
# Semione

Semione és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Blenio.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Maximilian Kuen

Maximilian Kuen (Kufstein, 26 de maig de 1992) és un ciclista austríac, professional des del 2012 fins al 2021.

## Palmarès

* 2010
** Campió d'Àustria júnior en contrarellotge en ruta
* 2015
** 1r a la Rund um Sebnitz
** 1r Classificació muntanya a la Fletxa del sud
* 2018
** 1r Classificació muntanya del Gran Premi ciclista de Gemenc

## Referències

* ↑ «"Team Vorarlberg is getting ready for the coming season!"» (en anglès). Pro Event cycling Sports GmbH, 09-12-2021. [Consulta: 23 març 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Manaos Athletic Club

El Manaos Athletic Club fou un club de futbol brasiler de la ciutat de Manaus a l'estat d'Amazones.

## Història

El club va ser fundat el 1913. Guanyà el Campionat amazonense el 1914 i el 1915. Posteriorment desaparegué.

## Palmarès

* Campionat amazonense:
** 1914, 1915

## Estadi

Manaos Athletic Club jugava els seus partits a l'Estadi Parque Amazonense. Tenia una capacitat per a 12.000 espectadors.

## Referències

* 1 2 3 Rodolfo Rodrigues. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. Panda Books, 2009, p. 96.
* ↑ Placar Guia 2011, 1350-C, 01-01-2011, pàg. 85.
# Marcos Calderón

Marcos Calderón (11 de juliol de 1928 – 8 de desembre de 1987) és un futbolista peruà i entrenador.
Va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1978 com a entrenador.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Sport Boys.
Va morir en el desastre aeri de l'Alianza Lima el 1987.

## Referències

* ↑ 1978 FIFA World Cup Argentina Arxivat 2011-10-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Tragedia aerea en Perú». Mundo Deportivo, 10-12-1987. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Punta de la Devesa (la Sénia)

* Aquest article tracta sobre la Punta de la Devesa de la Sénia. Vegeu-ne altres significats a «Punta de la Devesa (Cervià de les Garrigues)».
La Punta de la Devesa és una muntanya de 1.316 metres que es troba al municipi de la Sénia, a la comarca catalana del Montsià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Saint-Julien-de-Jonzy

Saint-Julien-de-Jonzy és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 285 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | M. Captier | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 392 | 331 | 316 | 319 | 282 | 299 | 285 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Phil Karlson

Philip N. Karlstein, més conegut com a Phil Karlson (Chicago, Illinois, Estats Units, 2 de juliol de 1908 − Los Angeles, Califòrnia, 12 de desembre de 1985) va ser un director de cinema, guionista i productor estatunidenc.

## Biografia

Phil Karlson és considerat com un dels principals realitzadors de pel·lícules negres americanes. Descobert a Behind the mask , el 1946, posa en escena una altra obra mestra, Kansas City Confidential el 1952, després The Phenix city story el 1955. Si ha restat un cineasta desconegut, és regularment citat per exemple per Martin Scorsese. Ha adaptat Georges Simenon el 1957, amb Els germans Rico.
L'actor John Payne i el director Phil Karlson han rodat tres pel·lícules conjuntament, i cada vegada una pel·lícula negra: Kansas City Confidential el 1952, 99 River Street el 1953, i finalment Hell's Island el 1955.

## Filmografia
### Director

| 1944: A Wave, a WAC and a Marine 1945: There Goes Kelly 1945: G.I. Honeymoon 1945: The Shanghai Cobra 1946: Live Wires 1946: Swing Parade of 1946 1946: Dark Alibi 1946: Behind the Mask 1946: Bowery Bombshell 1946: The Missing Lady 1946: Wife Wanted 1947: Kilroy Was Here 1947: Black Gold 1947: Louisiana 1948: Rocky 1948: Adventures in Silverado 1948: Thunderhoof 1948: Les coristes (Ladies of the Chorus) 1949: The Big Cat 1949: Down Memory Lane 1950: The Iroquois Trail 1951: Lorna Doone 1951: The Texas Rangers 1951: Mask of the Avenger 1952: Scandal Sheet 1952: The Brigand | 1952: Assignment: Paris 1952: Kansas City Confidential 1953: 99 River Street 1954: They Rode West 1955: Tight spot 1955: Hell's Island 1955: 5 Against the House 1955: The Phenix City Story 1957: Els germans Rico (The Brothers Rico) 1958: Gunman's Walk 1959: The Scarface Mob (TV) 1960: Hell to Eternity 1960: Key Witness 1961: The Secret Ways 1961: The Young Doctors 1962: Kid Galahad 1963: Rampage 1966: The Silencers 1967: La cavalcada dels maleïts (A Time for Killing) 1968: Alexander the Great (TV) 1969: Brigada de demolició (The Wrecking Crew) 1970: Hornets' Nest 1972: Ben 1973: Walking Tall 1975: Framed |

### Guionista

* 1952: Kansas City Confidential
* 1953: 99 River Street
* 1955: Hell's Island

### Productor

* 1942: Between Us Girls

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1960: Primetime Emmy al millor director per Westinghouse Desilu Playhouse

## Referències

* ↑ «biografia de Phil Karlson». The New York Times.
* ↑ «filmografia de Phil Karlson». The New York Times.
# Pla de Tugues

El Pla de Tugues és un pla ocupat per piedes i camps de cultiu situat al nord de la masia de les Petges, al poble de Madrona, municipi de Pinell de Solsonès, comarca del Solsonès.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Picotet de D'Orbigny

El picotet de D'Orbigny (Picumnus dorbignyanus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita boscos i garrigues dels Andes fins als 2100 m, a l'est del Perú i Bolívia.