OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Megadermàtids

Els megadermàtids (Megadermatidae) són una família de ratpenats de l'Àfrica central, el sud d'Àsia i Austràlia. Són ratpenats relativament grans, amb una mida corporal de 6,5-14 cm. Tenen ulls i orelles molt grossos i un nas prominent. Tenen una ampla membrana entre les potes posteriors, però manquen de cua. Són primàriament insectívors, però també s'alimenten d'una ampla varietat de petits vertebrats.

## Gèneres i espècies

* Gènere Cardioderma
** Fals vampir africà (Cardioderma cor)
* Gènere Eudiscoderma
** E. thongareeae
* Gènere Lavia
** Fals vampir d'ales grogues (Lavia frons)
* Gènere Macroderma
** Fals vampir australià (Macroderma gigas)
* Gènere Megaderma
** Fals vampir gros (Megaderma lyra)
** Fals vampir petit (Megaderma spasma)

## Referències

* ↑ Hester, Laurel; Myers, Phil. «Megadermatidae (false vampire bats)» (en anglès). Animal Diversity Web. University of Michigan - Museum of Zoology, 2001. [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ Macdonald, D.. The Encyclopedia of Mammals. Nova York: Facts on File, 1984, p. 804. ISBN 0-87196-871-1.

## Bibliografia

* Abdullah MT. 2003. Biogeography and variation of Cynopterus brachyotis in Southeast Asia. PhD thesis. The University of Queensland, St Lucia, Australia.
* Corbet, GB, Hill JE. 1992. The mammals of the Indomalayan region: a systematic review. Oxford University Press, Oxford.
* Hall LS, Gordon G. Grigg, Craig Moritz, Besar Ketol, Isa Sait, Wahab Marni and M.T. Abdullah. 2004. Biogeography of fruit bats in Southeast Asia. Sarawak Museum Journal LX(81):191-284.
* Karim, C., A.A. Tuen and M.T. Abdullah. 2004. Mammals. Sarawak Museum Journal Special Issue No. 6. 80: 221—234.
* Mohd. Azlan J., Ibnu Maryanto, Agus P. Kartono and M.T. Abdullah. 2003 Diversity, Relative Abundance and Conservation of Chiropterans in Kayan Mentarang National Park, East Kalimantan, Indonesia. Sarawak Museum Journal 79: 251-265.
* Hall LS, Richards GC, Abdullah MT. 2002. The bats of Niah National Park, Sarawak. Sarawak Museum Journal. 78: 255-282.
* Wilson DE, Reeder DM. 2005. Mammal species of the world. Smithsonian Institution Press, Washington DC.
* Abdullah MT, Hall LS. 1997. Abundance and distribution of fruit bats and other mammals in the tropical forest canopy in Borneo. Sarawak Museum Journal 72:63-74.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Nioboixiolita-(Mn²⁺)

La nioboixiolita-(Mn²⁺) és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la ixiolita.

## Característiques

La nioboixiolita-(Mn²⁺) és un òxid de fórmula química (Nb$_{0,67}$Mn²⁺$_{0,33}$)O₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022 i publicada l'any següent. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És l'anàleg de la ixiolita-(Mn²⁺) amb niobi dominant.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5721/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta en un filó de la pegmatita Sosedka, al camp de pegmatites de Malkhan, a Krasnyi Chikoy (Krai de Zabaikàlie, Rússia), sent aquest l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Nioboixiolite-(Mn2+)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 70». European Journal of Mineralogy, 34, 6, 09-12-2022, pàg. 591–601. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-591-2022 [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ Chukanov N.V., Pekov I.V., Zubkova N.V., Yapaskurt V.O., Shelukhina Yu S., Britvin S.N., Pushcharovsky D.Yu «Nioboixiolite-(Mn2+), (Nb⅔Mn2+⅓)O2, a new ixiolite-group mineral from the Malkhan pegmatite field, Transbaikal region, Russia». Записки Российского минералогического общества, 152, 1, 2023, pàg. 8-17. DOI: 10.31857/S0869605523010033 [Consulta: 8 agost 2023].
# Platja de Toró

La Platja de Toró, coneguda també com a Entremís, és una platja del concejo de Llanes, Astúries. S'emmarca a les platges de la Costa oriental d'Astúries, també anomenada Costa Verda Asturiana i és considerada paisatge protegit, des del punt de vista mediambiental (per la seva vegetació). Per aquest motiu està integrada, segons informació del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi ambient, en el Paisatge Protegit de la Costa Oriental d'Astúries.

## Descripció

La platja de Toró presenta forma de petxina amb un llit format tant per fines sorres blanques com per grans pinacles rocosos, d'origen càrstic Se la hi considera una platja semiurbana per estar situada molt pròxima al nucli urbà de Llanes, la qual cosa fa que tingui una gran afluència de banyistes. Està envoltada per un passeig que arriba fins a un mirador i uns penya-segats baixos, veïns a la Platja de Portiello. Compta amb gran varietat de serveis que van des d'un aparcament propi, a lavabos, dutxes, rentapeus, servei de neteja, papereres, telèfon ... fins a establiments de menjar i beguda o font d'aigua potable. A l'estiu compta a més amb equip de salvament. A més compta amb lavabos i dutxes per a discapacitats, així com un servei d'amfibugui, per a l'accés fins a l'aigua de minusvàlids. Per la seva espectacularitat compta amb la certificació Q de qualitat, i des de 1996 compta segons els anys amb Bandera Blava, sent l'últim any en què la va obtenir 2014.

## Referències

* 1 2 3 del Río, Alejandro. Guía total de las playas de Asturias. 244 rincones para disfrutar de la costa asturiana (en castellà). Nobel, 2013, p. 256. ISBN 978-84-8459-669-1.
* 1 2 «Catálogo de playas. Playa Toró». Web del Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ http://mas.lne.es/playas/llanes/279/playa-de-toro.html
* 1 2 http://www.llanes.com/playa-tor%C3%B3
# Percey

«Percey» té aquests significats:
* Percey (Yonne), municipi al departament del Yonne (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Percey-le-Grand, municipi al departament de l'Alt Saona (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Percey, Percey-le-Petit o Percey-sous-Montormentier, antic municipi al departament de l'Alt Marne (regió del Gran Est, França) fusionat al de Cusey
* Longeau-Percey, municipi francès situat al departament de l'Alt Marne (regió del Gran Est, França)
# Musaf

El Musaf (en hebreu: מוסף) és una oració jueva recitada durant els dies festius establerts per la santa Torà, com: Péssah, Xavuot, Sukkot i Roix ha-Xanà. El Musaf va ser instituït com un substitut del sacrifici diari que s'oferia en el Temple de Jerusalem a l'Antiguitat. Aquesta oració es pot recitar a qualsevol moment del dia, encara que els jueus tenen el costum de recitar-la just després de l'oració de Shacharit. Aquest servei està format essencialment per l'oració de l'Amidà, en la qual es recorda el Temple, els sacrificis i els rituals d'antany, així com la impossibilitat de realitzar-los avui dia degut a l'absència del Temple. Musaf és un servei addicional que es recita en: Shabat, Yom Tov, Chol Hamoed i Roix Hodeix. El servei es combina tradicionalment amb l'oració de Shacharit a les sinagogues. Es considera un servei addicional afegit a les oracions regulars de Shacharit, Mincha i Maariv. Durant els dies del temple sagrat de Jerusalem, s'oferien ofrenes addicionals durant els dies festius. Musaf actualment es recita en lloc d'aquelles ofrenes. Musaf es refereix tant al servei complet, que inclou l'Amidà i les oracions jueves que normalment es reciten durant el servei de Shacharit, i la pròpia Amidà que es recita durant el Musaf. L'addició principal és la quarta recitació de l'Amidà especialment durant aquests dies. Està permès recitar l'oració de Musaf a qualsevol moment del dia. No obstant això, tradicionalment es recita immediatament després de l'oració Shacharit com un servei addicional. La benedicció sacerdotal (Birkat hacohanim) es recita durant la repetició de l'Amidà. Fora de la Terra d'Israel, el Musaf de les principals festes jueves és l'únic moment en què es pronuncia la benedicció sacerdotal.

## Referències

* ↑ «Musaf». [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «What is Musaf?» (en anglès americà). [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «La Plegaria de Musaf» (en castellà). Tora.org.ar.
# Santino Marella

Anthony John Carelli (14 de març del 1974), més conegut al ring com a Santino Marella és un lluitador professional, entrenador i artista marcial mixt canadenc d'origen italià que treballà a la marca RAW de World Wrestling Entertainment (WWE) després d'haver sigut campió indiscutible a la promoció japonesa DDT-Pro Wrestling i després del seu èxit al circuit independent del Pro Wrestling americà, especialment a la promoció Ohio Valley Wrestling, on també fou campió.
A la WWE, Carelli fou campió intercontinental una vegada i campió de Tag Team amb Vladimir Kozlov. També fou campió dels Estats Units a la WWE.

## A la lluita
### Moviments finals

* The Cobra (impacte a la gola de l'enemic)
* Santino Stunner
* Rolling cutter, 2007-2008
* Snap swinging neckbreaker, 2007-2008

### Moviments de signatura

* Arm drag
* Dropkick
* Running headbutt
* Savate kick

### Managers

* Beth Phoenix
* Maria

### Música d'entrada al ring'

* La Vittoria è mia' de Jim Johnston

## Enllaços externs

* Perfil a WWE.com (anglès)
# Megadendromus nikolausi

Megadendromus nikolausi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. Viu a les muntanyes d'Etiòpia, on només se l'ha trobat a una altitud d'entre 3.000 i 3.500 metres a la muntanya Chilalo i a les muntanyes Bale. És l'única espècie del gènere Megadendromus. Se n'han trobat menys de deu exemplars.
M. nikolausi sembla un Dendromus gegantesc, però també hi ha moltes diferències. Les potes posteriors i la cua són relativament curtes i les orelles molt grans. La part superior del cos és marró, amb una franja de 3 mm al centre de l'esquena. La part inferior és marró clar amb una transició pels costats. El cap i les espatlles són de color marró rogenc i els pèls de les potes gris argentat. La cua té un pelatge espès. La llargada corporal és d'entre 117 i 129 mm, la llargada de la cua d'entre 92 i 106 mm, la llargada de les potes posteriors d'entre 24 i 25 mm, la llargada de les orelles d'entre 23 i 26 mm, la llargada del crani 30,3 mm i el pes d'entre 49 i 66 g.
L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg alemany Gerhard Nikolaus. Malgrat que encara no s'hagi confirmat, estudis recents han indicat que probablement s'hauria de classificar al gènere Dendromus.

## Referències

* ↑ Lavréntxenko, L.; Dieterlen, F. Megadendromus nikolausi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 febrer 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 293. ISBN 978-0801893049.
* ↑ Lavréntxenko, L. A.; Nadjafova, R. S.; Bekele, A.; Mirónova, T. A.; Bryja, J. «Phylogenetic position of a monotypic Ethiopian endemic rodent genus Megadendromus (Rodentia, Nesomyidae)» (en anglès). Mammalia, 81, 1, 2017. DOI: 10.1515/mammalia-2015-0148. ISSN: 1864-1547.
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Nioboheftetjernita

La nioboheftetjernita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la wolframita. Rep el nom com a anàleg de niobi de l'heftetjernita.

## Característiques

La nioboheftetjernita és un òxid de fórmula química ScNbO₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, sent publicada per primera vegada el 2021. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Canadenc de la Natura, al Quebec (Canadà), amb el número de catàleg: cmnmc 51710.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta en un sol exemplar etiquetat com thortveitita de la col·lecció del Museu Canadenc de la Natura. L'exemplar havia estat trobat a la pegmatita Befanamo, a la localitat de Beronono, a Anjozorobe (Analamanga, Madagascar). La nioboheftetjernita es presenta en forma de grans anèdrics i cristalls allargats de fins a 200 micres de longitud en íntim creixement amb rossovskyita, ilmenita i rútil. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Nioboheftetjernite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 agost 2021].
# Platja de Sant Lluís

La platja de Sant Lluís és una petita platja natural del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) situada a la badia de Guillola, entre la platja d'en Noues i la platja de Guillola, a uns tres quilòmetres de la població, al Parc Natural del Cap de Creus. Orientada al sud sud-est, és una platja encaixonada i arrecerada del vent. Té una longitud de 14 m i una amplada de 8 m, formada per còdols i grans blocs de pedra. S'hi accedeix per un corriol des de la platja de Guillola, amb unes escales al tram final. És apta per a la pràctica del nudisme.

## Referències

* 1 2 Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava. De Cadaqués al Port de la Selva. Valls: Cossetània, maig 2016, p. 70-71. ISBN 978-84-9034-407-1.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Platja de Sant Lluís». Visita Costa Brava.
# Pic de les Valletes (Portè)

El Pic de les Valletes és una muntanya de 2.712,3 m d'altitud situada al Massís del Carlit, en el límit dels termes comunals de Porta i de Portè, tots dos de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona occidental del terme comunal de Portè i al septentrional del sector occidental del de Porta. Està situat al sud-sud-est del Pic de la Mina, al sud-oest del Pic de Fontfreda i a l'est del gruix dels Pics de Font Negra.
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme o d'esquí de muntanya del Massís del Carlit.

## Referències

* ↑ El Pic de les Valletes en els ortofotomapes de l'IGN
# Musaranya alpina

La musaranya alpina (Sorex alpinus) és un petit mamífer de la família Soricidae del paleàrtic, pròpia de les muntanyes de l'Europa Central.

## Descripció

* Mesures: cap i cos 6,2 - 7,5 cm, cua 6 - 7,5 cm, pes 6 - 10 g.
* Descripció: Color gris, prou uniforme, zona dorsal color pissarra i zona ventral més bruna. Cua molt llarga. Les potes i la cara inferior de la cua blanques. Orelles curtes i punta de les dents vermelles.

## Biologia

Aquesta espècie viu en clivells i pedres properes als rierols, en boscos de muntanya.
És un animal solitari, actiu tot l'any i tant de dia com de nit, amb períodes regulars de descans. Menja cada dia l'equivalent al seu pes en insectes, gastròpodes, cucs o petits vertebrats. És l'animal amb ritme cardíac més ràpid conegut fins ara: 1200 batecs per minut. L'estació reproductiva s'estén d'abril fins a setembre. En aquest temps la femella pot tenir dues o tres ventrades. El període de gestació és de 13-20 dies, al final dels quals la femella parirà entre 6 i 8 cries que obrin els ulls a partir de la segona setmana de vida. Són madurs sexualment als 3-4 mesos de vida.
La longevitat en captiveri és d'any i mig aproximadament.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Musaranya alpina. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 13 desembre 2007 (en anglès).
# Santini-Selle Italia

L'equip Santini-Selle Italia va ser un italià, de ciclisme en ruta que va competir el 1981.

## Principals resultats

* Milà-Torí: Giuseppe Martinelli (1981)
* Coppa Sabatini: Claudio Bortolotto (1981)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 1 participacions (1981)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1981: Mario Beccia
** 0 classificacions finals:
** 1 classificacions secundàries:
*** Gran Premi de la muntanya: Claudio Bortolotto (1981)
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Enllaços externs

* Plantilla i resultats a firstcycling.com
* Plantilla a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilla i resultats a cyclebase.nl
# Província de Cebu

Cebu (en cebuà Lalawigan sa Sugbo, en filipí Lalawigan ng Cebu, en anglès Province of Cebu) és una província de les Filipines a la regió VII o de les Visayas Centrals. Ocupa l'illa de Cebu, part de l'illa de Mactan i 166 illes menors properes, de les quals en destaquen Bantayan, Poro, Pacijan i Ponson (aquestes tres últimes pertanyents al grup de les Camotes). Les ciutats de Cebu, Lapu-Lapu i Mandaue en són independents administrativament i no formen part de la província, tot i que sovint hi són incloses amb finalitats estadístiques. La capital de la província de Cebu és la ciutat homònima, ja que és on es troba el govern provincial.
L'àrea metropolitana de Cebu (anomenada Metro Cebu) inclou les ciutats de Danao i Talisay, els municipis de Carcar, Compostela, Consolacion, Cordova, Liloan, Minglanilla, Naga i San Fernando i les tres ciutats independents de Cebu, Lapu-Lapu i Mandaue, que sumen una població superior als 2,3 milions d'habitants. El progrés econòmic de Metro Cebu converteix la província de Cebu en una de les més desenvolupades de les Filipines, gràcies a la capitalitat comercial, universitària i industrial de Cebu dins de la macroregió de les Visayas.

## Divisió administrativa

La província es compon de 47 municipis i tres ciutats (Danao, Talisay i Toledo), alhora subdividits en 1.066 barangays.

### Municipis

| Alcantara Alcoy Alegria Aloguinsan Argao Asturias Badian Balamban Bantayan Barili Bogo Boljoon | Borbon Carcar Carmen Catmon Compostela Consolacion Cordoba Daanbantayan Dalaguete Dumanjug Ginatilan Liloan | Madridejos Malabuyoc Medellin Minglanilla Moalboal Naga Oslob Pilar Pinamungahan Poro Ronda Samboan | San Fernando San Francisco San Remigio Santa Fe Santander Sibonga Sogod Tabogon Tabuelan Tuburan Tudela |

## Enllaços externs

* Govern Provincial de Cebu Arxivat 2017-05-01 a Wayback Machine. (anglès)
# Refalgarí

Refalgarí és un despoblat situat al terme municipal de La Sénia, a la comarca catalana del Montsià. S'ubica al vessant septentrional del Tossal d'en Cervera, dins dels Ports de Beseit. La seua situació és propera al Tossal dels Tres Reis, punt de confluència entre Catalunya, Aragó i el País Valencià, així com dels barrancs que donen origen al riu Matarranya.

## Història

El seu topònim és d'origen àrab i va ser un poblat de musulmans que es van assentar dins dels Ports de Beseit, com passa al lloc de les Roques de Benet, a Horta de Sant Joan.
Durant la conquesta cristiana apareix en documents de 1242, quan Guillem de Montcada, senyor de Tortosa, pretén la repoblació. Set anys després, el 1249, el mateix Guillem de Montcada va donar Rafelgarí al Monestir de Benifassà, llavors al Regne de València. Més tard, al segle xiv, Benifassà i la ciutat de Tortosa van pleitejar per la seua possessió, en el moment en què el lloc viu un breu període d'esplendor. Al segle xvi es considera despoblat.

## Referències

* ↑ «Refalgarí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* El medi humà als Ports
* «Refalgarí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Llegenda: Pellicer Ollés, Vicent (2000) "Origen de Rafel-Garí o Rafelgarí (Rafalgarí)" dins Contalles del Port
# Niobofil·lita

La niobofil·lita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'astrofil·lita. Rep el nom pel seu contingut en niobi i del terme grec phyllos (φύλλον), fulles, en al·lusió al seu hàbit foliat.

## Característiques

La niobofil·lita és un silicat de fórmula química (K,Na)₃(Fe,Mn)₆(Nb,Ti)₂Si₈(O,OH,F)$_{31}$. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la niobofil·lita pertany a «09.DC - Inosilicats amb ramificacions de 2 cadenes senzilles periòdiques; Si₂O₆ + 2SiO₃ Si₄O₁₂» juntament amb els següents minerals: astrofil·lita, hidroastrofil·lita, kupletskita, magnesioastrofil·lita, zircofil·lita, kupletskita-(Cs), niobokupletskita, nalivkinita i sveinbergeïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Mann 2, un llac del complex alcalí de Seal Lake, a Labrador (Terranova i Labrador, Canadà). També ha estat descrita en altres indrets propers, a la mateixa regió canadenca, així com al complex d'Ilímaussaq (Groenlàndia), al mont Malosa (Malawi), i al complex alcalí de Pilanesberg (Sud-àfrica).

## Referències

* ↑ «Niobophyllite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 desembre 2019].
# Plaça del Pi

La plaça del Pi està situada al barri homònim de Ciutat Vella de Barcelona, davant de la basílica de Santa Maria del Pi. És un espai pla comprès entre dues rieres i el vell camí romà, l'actual carrer de la Boqueria, que sortia de la ciutat pel costat de ponent, caracteritzat per un pi singular.

## Descripció

Segons la tradició popular, en temps de la invasió sarraïna el mar arribava fins aquestes alçades, i precisament en aquests contorns hi havia un barri de pescadors que van posar una forta resistència a la invasió. Quan va haver passat el flagell de la guerra i els temps van ser més tranquils, un d'aquells mariners, supervivent de la lluita, va trobar a la copa d'un pi una imatge de la Mare de Déu a la qual va ser dedicada, al mateix lloc del descobriment, una capella que amb el temps ha esdevingut l'actual temple. El pi va haver de ser substituït per un altre que perpetués el record, el qual va arribar a tenir tanta ufanor que la seva copa es veia per sobre dels edificis. Aquest gran pi romania fins que va tenir lloc la invasió francesa quan un soldat napoleònic va travessar-li el tronc amb una baioneta i va morir. Més tard va ser plantat un altre pi i un altre fins a arribar a l'actual, com a mostra de la tenacitat amb què s'intenta salvar el valor espiritual de la llegenda.
A més de l'església del Pi, en aquesta plaça s'aixeca la casa de l'antic gremi de revenedors, la façana de la qual va ser decorada amb esgrafiats, ja gairebé esvaïts. Té a més una fornícula que, fins a l'any 1936, va contenir una imatge de l'arcàngel sant Miquel, patró del gremi. Els revenedors van tenir a la seva capella de l'església del Pi un retaule amb magnífiques pintures del segle XV, de Jaume Huguet, del qual es conserven cinc retaules al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Tenien també un pas de la processó de Setmana Santa, obra de l'escultor Damià Campeny, del segle xix.
Al costat de la plaça del Pi, a la de Sant Josep Oriol, es troba una estàtua sedent de bronze d'Àngel Guimerà, rèplica fidel de la que hi ha situada davant del Teatre Guimerà de Santa Cruz de Tenerife.

## Referències

* ↑ «La tancada de l'església del Pi». Betevé, 10-01-2022. [Consulta: 18 febrer 2023].
* ↑ Enrique Moriel. La ciudad sin tiempo. Ediciones Destino, 2007, p. 144. ISBN 9788423339150.
* ↑ Víctor Balaguer. Salvador Manero. Las Calles de Barcelona: Origen de sus nombres. Tomo II, 1866, p. 166.

## Bibliografia

* Agustí Duran i Sanpere. Barcelona i la seva Història, Volum I, pàg. 477-480. Curial Editors, ISBN 84-7256-013-9.