OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Perfect Illusion

Perfect Illusion és una cançó de Lady Gaga que va ser llançada el dia 9 de setembre de 2016 com a primer avançament del seu cinquè treball discogràfic Joanne. La pròpia Gaga, Mark Ronson, Bloodpop i Kevin Parker de Tame Impala són tant els compositors com els productors de la cançó. El dia 20 de Setembre es va publicar el videoclip de la cançó, en què també apareixen els co-compositors de Perfect Illusion.
Comercialment, va ser un èxit moderat. Si bé és cert que va entrar en posicions força bones a les llistes d'arreu del món (#15 als Estats Units, #12 al Regne Unit, #1 França), va tenir un recorregut curt i descendent a les llistes d'èxits.
# Retrat de la Vescomtessa de Janzé

Retrat de la Vescomtessa de Janzé és una escultura de Miquel Blay i Fàbrega del 1902. Aquesta peça de guix forma part de la Col·lecció hereus de Miquel Blay. Hi ha un exemplar de biscuit de porcellana que es troba a la Col·lecció Capa de Madrid. Miquel Blay després de fer el primer bust en guix en va fer dues reduccions més de la mateixa obra.

## Tema

La dona representada en la figura es tracta de la vescomtessa de Janzé, que Miquel Blay es va oferir a fer gratuïtament, donanda l'especial bellesa de la dama.

## Descripció

Bust fins a sota el pit d'una dona jove. Va pentinada amb el cabell recollit al darrere i una mica rinxolat als costats. Té l'expressió una mica riallera, la cara llarga i un coll molt esbelt i elegant.
Porta una tela o xal, que li deixa les espatlles al descobert i un ampli escot.

## Exposicions

Va figurar al:
* Salon de la Societé des Artistes Français de Paris, 1903

## Bibliografia

* Miquel Blay i Fàbrega : 1866-1936 : l'escultura del sentiment. Girona: Fundació Caixa de Girona, DL 2000. ISBN 84-931615-0-0.
# Springdale (Comtat de Lexington)

Springdale és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 2.877 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Springdale tenia 2.877 habitants, 1.206 habitatges i 869 famílies. La densitat de població era de 277,7 habitants/km².
Dels 1.206 habitatges en un 26% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 27,9% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,8% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 26,8% de 45 a 60 i un 19,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.456 $ i la renda mediana per família de 57.014 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.531 $ mentre que les dones 26.658 $. La renda per capita de la població era de 21.260 $. Entorn del 3,2% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Springdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Springdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Quintana de la Serena

Quintana de la Serena és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Vegeu també

* Museu del granit

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Santuari Futarasan

El Santuari Futarasan (二荒山神社, Futarasan-jinja) és un santuari xintoista situat a la ciutat de Nikkō, prefectura de Tochigi, al Japó. El seu nom oficial és Santuari Nikkō Futarasan (日光二荒山神社, Nikkō Futarasan-jinja), per distingir-lo del santuari situat a Utsunomiya, que té el mateix nom. Es troba dins el Parc nacional de Nikkō, al peu de la muntanya Nantai, i cobreix una superfície de 3.400 hectàrees, amb una gran quantitat de boscos dins el seu terreny. Forma part del conjunt «Santuaris i temples de Nikkō», declarat com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1999.

## Història

Va ser fundat el 767 pel monjo budista Shōdō i originalment va ser un temple budista, però després va ser transformat en santuari xintoista. Se li rendeix tribut als kami Ōkuninushi, Takirihime i Ajisukitakahikone, que són representats respectivament per la muntanya Nantai, la muntanya Nyohō i la muntanya Tarō. El santuari està compost de diversos edificis, construïts en diferents èpoques, encara que la majoria al principi del Període Tokugawa.
El recinte principal Honden, i el seu edifici veí Haiden; van ser construïts el 1619. El primer va ser traslladat el 1645, i el segon reconstruït aquest mateix any per aprofitar l'espai deixat pel seu veí. El recinte Shin-yosha va ser construït el 1617, com un lloc de veneració part del santuari Tōshōgū, però va ser traslladat en dues ocasions, el 1638 i el 1641, formant part actualment de Futarasan-jinja. Conserva el seu estil arquitectònic original, i se'l considera com la font d'informació més antiga de l'estil utilitzat en les primeres etapes de construcció de Tōshōgū.

## Característiques

El santuari està format per diverses estructures, 23 de les quals estan nomenades com a Béns culturals importants pel govern japonès:
* Shinkyō (神橋, «pont sagrat»): situat als afores del santuari i creua el riu Daiya, va ser construït en el període Muromachi i reformat el 1636;
* Honden (本殿): és el santuari principal. Va ser construït el 1619, i traslladat el 1645 al seu lloc actual;
* Santuari Mitomo (朋友神社, Mitomo-jinja): fundat el 848, és un petit santuari on se li rendeix tribut al kami Sukunahikona. Celebra un festival el 15 de maig;
* Santuari Hie (日枝神社, Hie-jinja): fundat el 848, és un petit santuari on se li rendeix tribut al kami Ōyamakui. Celebra un festival el 15 de juny.
El festival principal del santuari Futarasan és el Festival de Yayoi (弥生祭, Yayoi-sai), que se celebra entre el 13 i el 17 d'abril.

## Galeria

* Haiden.
* Shin-yosha.
* Pont Shinkyo.
* Santuari Mitomo.

## Referències

* ↑ «Shrines and Temples of Nikko». World Heritage List. UNESCO. [Consulta: 4 maig 2017].
* ↑ Lloc web de Relaciones Públiques de la ciutat de Nikko (anglès)
* ↑ Avaluació dels «Santuaris i temples de Nikko» per la UNESCO
* ↑ «Santuari Futarasan - Pàgina oficial de la ciutat de Nikkō». Arxivat de l'original el 2010-04-13. [Consulta: 4 maig 2017].
* ↑ Pàgina oficial del festival de Yayoi

## Enllaços externs

* Santuari Futarasan - Lloc web oficial
* Santuari Futarasan - Lloc web oficial de la prefectura de Tochigi (en japonès)
* Santuario Futarasan - Lloc web oficial de la ciutat de Nikkō (en japonès)
# Rafael Rivelles Guillem

Rafael Rivelles Guillem (València, 23 de desembre de 1898 - Madrid, 3 de desembre de 1971) fou un actor valencià.
Va nàixer al barri valencià d'El Cabanyal. Membre d'una nissaga d'artistes, els seus pares van ser els prestigiosos actors teatrals Jaime Rivelles i Amparo Guillén (Guillem). Molt prompte, Rivelles començà a treballar al teatre on arribaria a ser un dels actors més importants de l'escena espanyola. També va treballar al cinema, però en menor mida. En els anys 30, com altres actors de l'época va anar a Hollywood on va col·laborar en les versions en castellà de pel·lícules americanes, però va tornar al cap de poc i va crear la seua pròpia companyia teatral amb la seua muller, l'actriu María Fernanda Ladrón de Guevara.
El 1925, va nàixer la seua filla Amparo Rivelles que va ser la continuadora de la tradició artística amb altres membres de la familia per línia materna, com ara Luis Merlo i Amparo Larrañaga.
Al cinema, Rivelles és recordat per la seua interpretació de Don Quixot, curiosament amb altre actor valencià, Juan Calvo, fent de Sancho Panza. Altres papers importants van ser el de Judes Iscariot en "El Beso de Judas" i un dels frares en "Marcelino Pan y Vino".
Va morir a Madrid el 1971, i d'acord amb els seus desitjos va ser soterrat amb els seus pares al cementeri d'El Cabanyal (València).

## Filmografia principal

* 1914: Prueba trágica
* 1933: El hombre que se reía del amor
* 1947: Don Quijote de La Mancha
* 1954: El beso de Judas
* 1955: Marcelino, pan y vino

## Referències

* ↑ Obituari a La Vanguardia http://hemeroteca-paginas.lavanguardia.com/LVE07/HEM/1971/12/04/LVG19711204-012.pdf
* ↑ Notícia de l'èxit de l'obra El mejor otoño. La obra amb Celia Gámez al Teate Principal de València, desembre 1967 http://hemeroteca-paginas.lavanguardia.com/LVE07/HEM/1967/12/12/LVG19671212-054.pdf
* ↑ Fotografia de la seva tornada a Espanya a El Almanaque de Valencia 1933, pàgina 225
* ↑ Anunci de la projecció de la pel·lícula http://hemeroteca.abc.es/nav/Navigate.exe/hemeroteca/madrid/abc/1933/04/13/028.html
* ↑ Notícia a La Vanguardia del rodatge a Sitges http://hemeroteca.lavanguardia.com/preview/1971/12/04/pagina-21/33197722/pdf.html?search=Rafael%20Rivelles
* ↑ Entrada a un bloc de The Guardian http://www.theguardian.com/film/filmblog/2011/mar/29/short-history-spanish-cinema
* ↑ Anunci projecció a Madrid el 4 d'abril de 1958 http://hemeroteca.abc.es/nav/Navigate.exe/hemeroteca/madrid/abc/1958/04/04/040.html

## Enllaços externs

* Rafael Rivelles Guillem a Find a grave.com (anglès)
# Pelagònia

Pelagònia (en grec antic Πελαγονíα, en llatí Pelagonia) era la ciutat principal dels pelagons (Πελαγόνες), d'arrel epirota, i capital del districte quart de Macedònia, prop de la frontera amb Il·líria.
El districte tenia per veïns al nord els dardans o dardanis, que sovint hi van fer incursions, i els autariates. Com a ciutats dels pelagons, Polibi esmenta Pissaeum (Πισσαῖον) i Claudi Ptolemeu Andraristus (o Euristus) i Stobi. Titus Livi utilitza el nom de Pelagònia quan parla de les fèrtils planes de Bitòlia durant les campanyes de Publi Sulpici Galba Màxim.
Potser el nom de Pelagònia no es va aplicar a la ciutat fins que unes altres dues ciutats anomenades Pelagònia no van quedar destruïdes. El nom anterior no es coneix, però és esmentada indirectament pel geògraf Hièrocles i per l'historiador romà d'Orient Malc de Filadelfia, que alaba la bona construcció de la seva ciutadella. Estrabó parla de Tripolitis, potser perquè la ciutat va reunir els habitants de les tres anteriors.
L'emperador romà d'Orient Manuel I Comnè va ocupar la ciutat perquè la seva posició avantatjosa li permetia fer la guerra amb més èxit contra el Regne d'Hongria.
Prop de la ciutat l'emperador Miquel VIII Paleòleg va derrotar el 1259 el príncep d'Acaia Guillem II. Actualment es correspon a la vall del Crna Reka, afluent del Vardar, a Macedònia del Nord.
La denominació es dona també a un bisbat conegut com a Bitòlia o Monastir, l'antiga capital de la Rumèlia Oriental i moderna Bitola, que a l'època clàssica es deia Heraclea de Lincèstida.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pelagonia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 juliol 2021].
# Palau de Màlia

El palau de Màlia és un palau minoic trobat a Màlia, Creta.
Les restes principals corresponen al palau nou, del que només una part es conserva, al nord-oest; una estructura obliqua al nord és d'època postpalatal. L'accés és per l'oest per una zona pavimentada creuada per les vies de processó; cada costat del complex té la seva entrada essent les principal les del nord i sud. El palau s'estructura entorn d'un tall central amb pòrtics al nord i est, i un altar al centre; la part més important són dues ales occidentals amb magatzems, cambra de culte, i apartaments d'oficials; la lògia té un passadís que s'obre al tall central, i cambres a l'oest dedicades al culte, la cripta del pilar amb una antecambra (també de caràcter religiós) i entre ambdós unes grans escales que porten al pis de dalt; un altre tram d'escales porta a una zona probablement utilitzada com a teatre, al sud-oest de la part central, darrere el famós "kernos" de Malia. L'ala sud té magatzems, habitacions i habitacions de convidats, un petit altar, i la monumental entrada pavimentada del sud que porta directament a la part central. La part sud-oest és ocupada per vuit estructures circulars que es feien servir per emmagatzemar gra (sils). L'ala est és ocupada per magatzems de líquids, amb plataformes baixes plenes de pithoi (gran gerres) i un sistema de canals i receptacles per recollir líquids. Darrere la stoa del nord de la part central hi ha la sala hipòstila i una antecambra; sobre aquestes dependències, al damunt, una sala de la mateixa mesura, suposadament sala de banquets; a l'oest un corredor pavimentat connecta la part central amb la part nord, que està rodejada de magatzems i sales de treball, i pel corredor de la part nord-oest; a l'oest les habitacions oficials del palau: al centra la sala de recepcions amb la típica polithyra minoica, i darrere, els banys.
El palau està rodejat per una ciutat, una de les més importants ciutats minoiques de Creta (i la més important de les ciutats excavades). Al nord de la part occidental hi ha l'àgora i una cambra hipòstila, suposadament cambra del consell, connectada amb la pritania dels temps històrics. Les parts principals excavades són els sectors M i Z, les cases E, Da i Db. Els edificis de la ciutat inclouen edificis religiosos, oficials, magatzems, llocs de feines, i d'altres.
El cementiri del primer palau o Palau vell és al nord-est del palau, prop de la costa. Les tombes principal són un estens conjunt de tombes conegut com a Chryssolakkos, on es va trobar l'arracada o penjoll de l'abella d'or.
# Paradòlmens de Menorca

Els paradòlmens de Menorca són una classe de sepulcre trobat exclusivament a Menorca que precediren cronològicament els dòlmens estrictes però que estaria relacionat en la cultura megalítica europea incardinat en el període pretalaiòtic menorquí. La seva datació els situa entre les primeres construccions menorquines a l'inici de l'establiment de grups humans permanents a l'illa (2200-1800 aC).
Es caracteritzen per tenir una façana semblant a la dels dòlmens però l'hipogeu estar conformat per una cova excavada. Pel seu aspecte podrien haver estat els precursors de les navetes d'enterrament
Es coneixen els exemples de Biniai 1, Biniai 2, Sant Tomàs, i cala Morell.

## Bibliografia

* Simó Gornés, J.; Gual, Joana M.; López, Antoni; Joan de Nicolás i Antoni Roca. «L'assentament humà des de la prehistòria fins al baix Imperi» (pdf) (en català). Història natural del Migjorn de Menorca. El medi físic i l'influx humà p. 327-332. Palma: Institut Menorquí d'Estudis, 2004. [Consulta: 28 gener 2016].
* Lagarda Mata, Ferran. «Dòlmens menorquins», 2007. [Consulta: 28 gener 2016].
# Springe

Springe és una ciutat d'Alemanya amb més de 200 anys. El 2019 tenia 28.951 habitants. Es troba a la Porta del Deister. Hi va néixer Heinrich Göbel, un dels inventors de la bombeta incandescent.
# Quintana de Mussarra

La Quintana de Mussarra és la quintana de la masia de Mussarra, en el terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situada als costats nord i est de la masia de Mussarra, a llevant del Camp de l'Estoviada. A la Quintana de Mussarra es troba la Font de Mussarra. A més, s'hi forma la capçalera del torrent de Mussarra.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006.
# Santu Mofokeng

Santu Mofokeng (Soweto, 19 d'octubre de 1956 - Johannesburg, 26 de gener de 2020) fou un fotògraf sud-africà. Va començar la seva carrera fotogràfica de manera informal a Soweto com a fotògraf de carrer, i en la dècada dels vuitanta va decidir dedicar-se a la fotografia de manera seriosa, principalment documentant l'activitat política de l'època. Fins a la seva mort estava interessat en les polítiques i les poètiques de representació de la població negra a Sud-àfrica. El seu treball també remarca les percepcions ideològiques del paisatge sud-africà. Altres obres, fetes a Alemanya, tracten de la memòria dels camps de concentració.

## Referències

* ↑ «Santu Mofokeng». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Quercus welshii

Quercus welshii, és una espècie roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins de la secció dels roures blancs, que són els roures blancs d'Europa, Àsia i Amèrica del Nord.

## Descripció

Quercus welshii és un arbust caducifoli de 0,61 a 1,83 m d'alçada. Té un elaborat sistema d'arrels que ajuda a estabilitzar els sòls a les comunitats de matollars arenosos del desert, on està ben ancorat. Les seves fulles són el·líptiques o en forma de llança amb 6-10 lòbuls al llarg dels marges, amb puntes punxegudes, de vegades amb lòbuls i dents i fan entre 1,3 a 5,1 cm de llargada, amb pèls densos pels dos costats, i es tornen suaus amb l'edat. La seva època de floració és entre els mesos de març a juny. Les flors masculines i femenines estan separats en raïms penjants. Les glans tenen una longitud de 13 a 19 mm.$^{:143}$

## Distribució i hàbitat

Quercus welshii es pot trobar a l'altiplà del Colorado i la regió de Canyonlands, al sud-oest dels Estats Units, a Arizona, Utah, oest de Colorado i nord-oest de Nou Mèxic. I creix a les comunitats d'arbustos del desert de sorra i als sòls sorrencs de matollars d'arbustos negres i comunitats de boscos de ginebre pinyoner.$^{:143}$

## Taxonomia

Quercus welshii va ser descrita per Robert A. Denham i publicat a A Utah Flora: Third Edition, revised 317, a l'any 2003.

### Etimologia

Quercus: Nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
welshii: epítet en honor del botànic estatunidenc Stanley L. Welsh.$^{:143}$

### Sinonímia

* Quercus havardii var. tuckeri S.L.Welsh

## Referències

* 1 2 3 Canyon Country Wildflowers, Damian Fagan, 2nd ed., 2012, Morris Bush Publishing, LLC. in cooperation with Canyonlands Natural History Association, ISBN 978-0-7627-7013-7
* ↑ Quercus welshii. Biota of North America Program (BONAP), 2014.
* ↑ «Quercus welshii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ «Quercus havardii». The Plant List, 2013. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ «Quercus havardii». International Plant Name Index (IPNI), 2013. [Consulta: 15 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Fotografia d'un exemplar d'herbari al jardí botànic de Missouri, recollida a Utah el 1985
# Raúl Pini

Raúl Pini (Fray Bentos, 2 de juny de 1923 - 2 d'octubre de 1988) fou un futbolista uruguaià de la dècada de 1940.
Fou 12 cops internacional amb la selecció de l'Uruguai.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Nacional de Montevideo i Millonarios de Bogotà com a principals clubs.

## Referències

* ↑ rsssf.com. «Appearances for Uruguay National Team» (en anglès), 2013. [Consulta: 19 octubre 2014].
* ↑ Perfil a 11v11.com
* ↑ «Biografía en elnacional.com.uy». Arxivat de l'original el 2014-10-19. [Consulta: 7 febrer 2019].
* ↑ Raúl Pini a National-Football-Teams.com (anglès)
# Resolució 788 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 788 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 19 de novembre de 1992. Després de determinar que el deteriorament de la situació a Libèria constituïa una amenaça per a la pau i la seguretat internacionals, el Consell va imposar un embargament d'armes al país per establir la pau i l'estabilitat.
El Consell va començar encomiar els esforços de la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Occidental (ECOWAS) i va reafirmar l'Acord de Yamoussoukro IV, signat el 30 d'octubre de 1991 com el millor marc possible per a una resolució pacífica del conflicte liberià. L'acord preveia un govern de transició amb branques legislatives, executius i judicials, a més de permetre que les eleccions presidencials tinguessin lloc dins dels set mesos següents a l'acord signat.
La resolució va condemnar a continuació una violació de l'alto el foc el 28 de novembre de 1990 i els atacs contra el grup de seguiment de l'ECOWAS a Libèria, en què es demana a totes les parts que respectin el dret internacional i implementin els acords pertinents. També va demanar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali que enviés un Representant Especial a Libèria per avaluar la situació, informant al Consell amb qualsevol recomanació.
Després, en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va decidir que tots els Estats immediatament implementessin un embargament general i complet sobre tots els lliuraments d'armes i equip militar a Libèria fins que el Consell de Seguretat decidís el contrari. L'embargament, no obstant això, no s'aplicaria a armes i equipament militar destinat a les forces de pau de l'ECOWAS, i posteriorment va ser violat i agreujà el conflicte. Finalment, el Consell elogia el treball de les organitzacions humanitàries internacionals i dels Estats membres en proporcionar ajuda humanitària a la població.

## Referències

* ↑ Schweigman, David. The authority of the Security Council under Chapter VII of the UN Charter: legal limits and the role of the International Court of Justice. Martinus Nijhoff Publishers, 2001, p. 88. ISBN 978-90-411-1641-3.
* ↑ International Commission on Intervention and State Sovereignty, International Development Research Centre (Canada). The responsibility to protect: research, bibliography, background : supplemental volume to the report of the International Commission on Intervention and State Sovereignty, Volume 2. IDRC, 2001, p. 83. ISBN 978-0-88936-963-4.
* ↑ Mgbeoji, Ikechi. Collective Insecurity: The Liberian Crisis, Unilateralism, and Global Order. UBC Press, 2004, p. 45. ISBN 978-0-7748-1037-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Charles Ghankay Taylor
* Primera Guerra Civil liberiana

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org