OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Don Juan, mi querido fantasma

Don Juan, mi querido fantasma és una pel·lícula espanyola del gènere comèdia dirigida el 1990 per Antonio Mercero. Es tracta d'una fantasia còmico-musical sobre el mite de Don Juan Tenorio.

## Argument

L'1 de novembre de 1990, com cada any, Don Juan Tenorio surt de la seva tomba a Sevilla. Simultàniament l'actor Juan Marquina assaja una versió general de l'obra de teatre "Don Juan Tenorio". Aleshores es contraposen la fantasia i la realitat enfrontant Don Juan Tenorio i Juan Marquina amb la seva relació amb quatre dones.

## Nominacions

María Barranco fou candidata al Fotogramas de Plata a la millor actriu de cinema l'any 1990. Alhora, Carlos Santos i Juan Ramón Molina foren candidats al Goya als millors efectes especials.

## Referències

* ↑ Don Juan, mi querido fantasma, El País, 1 de novembre de 1993
* ↑ Don Juan, mi querido fantasma, Fotogramas
* ↑ Don Juan, mi querido fantasma, al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* Don Juan, mi querido fantasma a Youtube
# Dagoberto Moll Sequeira

Dagoberto Moll Sequeira (Montevideo, 22 de juliol de 1927) fou un futbolista uruguaià de la dècada de 1950 i posteriorment entrenador.

## Trajectòria

El 1949 es traslladà a Galícia, passant la resta de la seva trajectòria futbolística majoritàriament a clubs gallecs i catalans. Defensà durant cinc temporades la samarreta del Deportivo de La Coruña, disputant 121 partits de lliga i formant part d'una recordada davantera que fou coneguda com l'Orquestra Canaro, que formà amb Rafael Franco, Tino, Corcuera i Oswaldo. També compartí vestidor al Deportivo amb Arsenio Iglesias. El 1954 fitxà pel FC Barcelona, club on només jugà una temporada (16 partits de lliga i 4 gols). Les dues següents temporades jugà als filials del club SD Espanya Industrial i CD Comtal, i a les darreries de la temporada 1956-57 ingressà al RCD Espanyol, club on només jugà 6 partits de copa en els quals marcà un gol. En els darrers anys com a futbolista defensà els colors de clubs com el Celta de Vigo, l'Elx CF o l'Albacete Balompié. El 26 de gener de 1955 jugà en la victòria per 6 a 2 de la selecció catalana de futbol enfront del FC Bologna. Moll feu dos gols. També jugà amb la selecció de l'Uruguai. Posteriorment fou entrenador. Començà aquesta etapa a l'Albacete Balompié, dirigint també entitats com el CE L'Hospitalet, el Girona FC, la SD Compostela, el Deportivo de La Coruña o el CD Tenerife. També fou entrenador a Mèxic.

## Referències

* ↑ «Para goleadas, la Orquesta Canaro». La Voz de Galicia, 06-10-2011. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Fitxa de Moll». periquito.cat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Dagoberto Moll el debutante». Mundo Deportivo, 29-04-1957. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Players - Profile of Moll (Dagoberto Moll Sequeira)». Futbol Database. [Consulta: 4 febrer 2010].
* ↑ «Uruguay - Record International Players». RSSSF. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Entrenadors». Albacete Balompié. Arxivat de l'original el 2012-02-15. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Entrenadors». SD Compostela. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Dagoberto Moll - Dt - Tampico Madero». mediotiempo.com. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol (futbolista)
* Perfil a BDFutbol (entrenador)
# Cuboide

El cuboide (en llatí: os cuboideum) és un dels set ossos del tars que són al peu. És un os curt, parell, de forma irregular cúbica, amb sis cares: superior i inferior, laterals i anterior i posterior, de les quals tres són articulars. La superfície dorsal és rugosa per a la unió amb els lligaments. La superfície plantar presenta al front un solc profund.
En la síndrome cuboïdal el cuboide pot tenir una luxació que causa una inflamació dolorosa en la vora lateral del peu.

## Imatges addicionals

* Cuboide
* Superfície plantar del peu dret.
* Aspecte lateral.
* Articulacions talocalcaneal i talocalcaneonavicular.
* Secció obliqua de les articulacions intertarsal i tarsometatarsal mostrant les cavitat sinovials.
* Ossos del peu
# Cantó de Poissons

El cantó de Poissons és un cantó francès del departament de l'Alt Marne, situat al districte de Saint-Dizier. Té 19 municipis i el cap és Poissons.

## Municipis

* Aingoulaincourt
* Annonville
* Cirfontaines-en-Ornois
* Échenay
* Effincourt
* Épizon
* Germay
* Germisay
* Gillaumé
* Lezéville
* Montreuil-sur-Thonnance
* Noncourt-sur-le-Rongeant
* Pansey
* Paroy-sur-Saulx
* Pautaines-Augeville
* Poissons
* Sailly
* Saudron
* Thonnance-les-Moulins

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Lang | Divers droite |
| 1951-1958 | M. Fontaine | Divers droite |
| 1958-1976 | M. Saguier | radical |
| 1976-1988 | Jean Fournier | Divers droite |
| 1988-1994 | Simone Martin | UDF |
| 1994- | Antoine Allemeersch | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 2.321 | 2.553 | 2.392 | 2.339 | 2.156 | 1.962 | 1.941 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Daniel Martinazzo

Daniel Martinazzo (San Juan de la Frontera, 9 de gener de 1958) és un ex-jugador d'hoquei sobre patins argentí.

## Trajectòria esportiva

Va néixer el 9 de gener de 1958 a San Juan de la Frontera, la capital argentina de l'hoquei sobre patins, on començà a jugar al Club Deportivo Unión Estudiantil. Destacà de ben jove, debutant amb la selecció argentina sots 18 amb 11 anys i essent campió argentí juvenil als 13. A Argentina guanyà quatre campionats nacionals.
A inicis dels anys 80 es traslladà a Europa, al Castiglione. Jugà a l'HC Liceo entre 1981 i 1982, proclamant-se màxim golejador de la lliga, trofeu que repetiria els anys 1985, 1986 i 1988, i guanyant la Copa de la CERS. L'any 1982 fitxà per l'Amatori Vercelli italià, club on romangué dues temporades i guanyà dues lligues italianes i repetí Copa de la CERS. El 1984 retornà al Liceo on visqué una important trajectòria, guanyant cinc lligues i tres Copes d'Europa, com a principals títols.
Fou 111 cops internacional amb la selecció argentina. Amb només 18 anys disputà el seu primer Mundial on fou subcampió el 1976 a Oviedo. Dos anys més tard guanyà el campionat celebrat a la seva ciutat natal, San Juan. De nou fou subcampió a Talcahuano (Xile) el 1980 i es proclamà campió per segon cop l'any 1984 a Novara (Itàlia). També guanyà la medalla d'or dels Jocs Panamericans celebrats a San Juan de Puerto Rico l'any 1979.
Es retirà com a jugador l'any 1993. Posteriorment fou president de la Federación Sanjuanina de Patín entre els anys 1994 i 2003. És considerat un dels millors jugadors de la dècada dels 80.
Des del 2006, el Torneig Internacional d'Hoquei sobre Patins de San Juan porta el seu nom, disputant-se la Copa Daniel Martinazzo.

## Palmarès
### HC Liceo

* 2 Copes Intercontinentals (1987, 1989)
* 3 Copes d'Europa (1987, 1988, 1991)
* 1 Copa de la CERS (1982)
* 5 Lligues espanyoles (1986, 1987, 1990, 1991, 1992)

### Amatori Vercelli

* 1 Copa de la CERS (1983)
* 2 Lligues italianes (1983, 1984)

### Selecció argentina

* 2 Campionats del Món (1978, 1984)
* 1 Jocs Panamericans (1979)

## Referències

* ↑ «Martinazzo: «Si eliminamos al Barça, campeones!»» (en castellà). El Mundo Deportivo, 02-06-1982. [Consulta: 11 setembre 2007].
* ↑ «Martinazzo regresa al Liceo» (en castellà). El Mundo Deportivo, 31-03-1984. [Consulta: 11 setembre 2007].
* ↑ El País, 3 de gener de 1985
* ↑ "Torneo Internacional Daniel Martinazzo. Reus es el campeón" Arxivat 2008-10-11 a Wayback Machine., Deportes San Juan.
* ↑ "Se presentó torneo internacional", Red Deportivos.

## Enllaços externs

* Perfil a Mundo Deportivo
* Daniel Martinazzo a Konex
* Rollhockey - Weltmeisterschaften (Herren)
# Casa a la plaça Porxada, 20 (Granollers)

La Casa a la plaça Porxada, 20 és una obra renaixentista de Granollers (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tres façanes que consta de planta baixa, pis i golfa, amb coberta a dues vessants. Adossada a la façana migdia hi ha una font pública. Una finestra coronella a la mateixa façana (primer pis). La esmentada façana es troba arrebossada, mentre que la part baixa de la façana de migdia és de pedra.

## Història

Edifici situat a la pl. de la Porxada, al mig del nucli medieval de la vila, lloc on se celebra tradicionalment el mercat dels dijous. Al mercat granollerí se'n fa referència ja en un document del 1040. la seva influència fou decisiva, puig que fomentà l'aparició de la petita burgesia i de la menestralia.
El nucli urbà es forma a redós de la pl. de la Porxada i l'Església de Sant Esteve, dins el nucli emmurallat de l'antiga vila, fins al segle xvi.. Degut al creixement de la població, començà la xarxa de noves construccions fora muralles.

## Referències

* 1 2 3 «Casa a la plaça Porxada, 20». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Centre Cívic (Balenyà)

El Centre Cívic és un edifici de les darreres tendències de Balenyà (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'objectiu del projecte era incloure les dependències necessàries per a un centre cívic en un solar a la perifèria dels Hostalets de Balenyà.
L'edifici es projecta creant un espai públic propi, ja que els arquitectes l'orienten per a que doni l'esquena al poble. A través de la façana transparent, es conjuga l'espai interior i l'exterior. Els espais més reduïts s'ubiquen a la part de dalt de l'immoble. Estan coberts per unes bigues de gelosia de l'alçada d'una planta. A partir d'aquesta gelosia es determina el jardí interior i l'espai que queda a sota: una sala d'actes per a 300 persones.
Tot i que ara s'utilitza com a ajuntament, en un primer moment no va dissenyar-se amb aquesta finalitat. De fet, les terrasses obertes al gran espai lliure de la parcel·la, van pensar-se per a grades on veure espectacles a l'aire lliure. Avui dia les terrasses estan tancades i l'espai porta al saló de plens i altres dependències.
Hi ha unes escales que envolten l'edifici pels dos costats, una per l'interior i l'altre per l'exterior. Es tracta de la comunicació amb les golfes.

## Història

Des del moment de la seva projecció, va haver-hi una oposició popular a l'edifici de Miralles atès que era un edifici massa gran per a una població tan petita. Aquest és el motiu pel qual es va decidir que l'ús de l'immoble fos el d'ajuntament, canviant així el projecte inicial.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Centre Cívic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Dixon

«Dixon» té aquests significats:
* Toponímia:
** Dixon (Califòrnia)
** Dixon (Illinois)
** Dixon (Iowa)
** Dixon (Kentucky)
** Dixon (Montana)
** Dixon (Missouri)
** Dixon (Nebraska)
** Dixon (Wyoming)
** Dixon Lane-Meadow Creek, població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
* Biografies:
** Llista de personatges bíblics#Dixon
** Alesha Dixon (1978, Welwyn Garden City, Hertfordshire, Anglaterra), músic és R&B i pop angles
** Charles Dixon (Grantham, Lincolnshire, 1873 - Londres, 1939), tennista anglès
** Don Dixon (Easton, Pennsilvània, 1951), pintor i il·lustrador estatunidenc d'art espacial
** Dougal Dixon (1947, Dumfries, Escòcia), geòleg escocès, escriptor científic sobre dinosaures, geologia i evolució
** William Dixon, compositor i organista anglès del segle XVIII
# Distribució de Lewandowski-Kurowicka-Joe

En la teoria de la probabilitat i l'estadística bayesiana, la distribució de Lewandowski-Kurowicka-Joe, sovint anomenada distribució LKJ, és una distribució de probabilitat sobre matrius simètriques definides positives amb diagonals unitats. S'utilitza habitualment com a previ per a la matriu de correlació en el modelatge bayesià jeràrquic. El modelatge bayesià jeràrquic sovint intenta fer una inferència sobre l'estructura de covariància de les dades, que es pot descompondre en un vector d'escala i una matriu de correlació. En lloc de la a priori a la matriu de covariància, com ara la distribució de Wishart inversa, la distribució LKJ pot servir com a a priori a la matriu de correlació juntament amb alguna distribució prèvia adequada al vector d'escala.
La distribució es va introduir per primera vegada en un context més general i és un exemple de la còpula de la vinya, un enfocament a les distribucions de probabilitat d'alta dimensió restringides. S'ha implementat com a part del llenguatge de programació probabilista Stan i com a biblioteca enllaçada a la biblioteca de programació probabilística Turing.jl a Julia.
La distribució té un únic paràmetre de forma $\eta$ i la funció de densitat de probabilitat per a la matriu $d\times d$ $\mathbf {R}$ és
$p(\mathbf {R} ;\eta )=C\times [\det(\mathbf {R} )]^{\eta -1}$
amb constant de normalització
$C=2^{\sum _{k=1}^{d}(2\eta -2+d-k)(d-k)}\prod _{k=1}^{d-1}\left[B\left(\eta +(d-k-1)/2,\eta +(d-k-1)/2\right)\right]^{d-k}$, una expressió complicada que inclou un producte sobre funcions beta. Per $\eta =1$, la distribució és uniforme sobre l'espai de totes les matrius de correlació; és a dir, l'espai de matrius definides positives amb diagonal unitat.

## Referències

* ↑ Gelman, Andrew. Bayesian Data Analysis (en anglès). Third. Chapman and Hall/CRC, 2013. ISBN 978-1-4398-4095-5.
* ↑ Barnard, John; McCulloch, Robert; Meng, Xiao-Li Statistica Sinica, 10, 4, 2000, pàg. 1281–1311. ISSN: 1017-0405. JSTOR: 24306780.
* ↑ Lewandowski, Daniel; Kurowicka, Dorota; Joe, Harry Journal of Multivariate Analysis, 100, 9, 2009, pàg. 1989–2001. DOI: 10.1016/j.jmva.2009.04.008.
* ↑ «LKJ correlation distribution in Stan» (en anglès). https://jakejing.github.io,+10-08-2021.+[Consulta: 9 juliol 2023].
# Casa a la plaça d'Ocata, 9-10 (el Masnou)

La casa de la plaça d'Ocata és un edifici del municipi del Masnou (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa entre mitgeres de planta rectangular que consta de planta baixa, dos pisos i un terrat amb una coberta plana practicable. La façana de llevant comparteix mitgera amb la casa del costat, la façana de ponent dona a la plaça d'Ocata; la façana nord dona al carrer de Jaume I i la façana de migdia dona al carrer dels Mestres Villà, que està a una cota inferior i que adapta la diferència amb un pis. És interessant per la manera d'adaptar-se a la diferència de nivells entre els dos carrers.
Les façanes segueixen una mateixa composició al llarg de tot el conjunt, amb un seguit d'obertures de proporcions quadrades i dimensions similars protegides per persianes de llibret de fusta. Estan coronades amb balustrades d'obra.
El parament és un estucat llis, excepte als angles, damunt les llindes i en dues franges horitzontals que tenen un esgrafiat d'ornaments geomètrics i florals.
En l'actualitat al mateix edifici, hi ha dos habitatges. Adossat a la part esquerra, hi ha un altre edifici amb estucats o esgrafiats de característiques similars. L'ornamentació d'aquest edifici és en forma de garlandes.

## Referències

* 1 2 «Casa de la plaça d'Ocata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2016].
* 1 2 Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/140 Casa de la plaça d'Ocata - El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 11-01-2010. [Consulta: 16 agost 2016].
# Castel Goffredo

Castel Goffredo és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia, (Itàlia).
Castel Goffredo limita amb els municipis de Castiglione delle Stiviere, Medole, Ceresara, Casaloldo, Asola, Casalmoro, Acquafredda i Carpenedolo.
Pertanyen al municipi les frazioni de Berenzi, Bocchere, Casalpoglio, Coletta, Gambina, Giliani, Lisnetta, Lodolo, Lotelli, Perosso, Poiano, Profondi, Romanini, Sant'Anna, Selvole, Valzi, Villa i Zecchini.

## Galeria

* Plaça Mazzini
* Ajuntament
* Oratori de S. Miquel
* Localització de Castel Goffredo a la província de Màntua
# Casa dels Cargols

La Casa dels Cargols és un edifici modernista de l'Hospitalet de Llobregat, catalogat bé cultural d'interès local. Actualment hi ha l'Oficina Jove de l'Ajuntament.

## Descripció

La casa, envoltada de jardí, destaca pels magnífics treballs de forja de ferro i ceràmica vidriada com la de les gàrgoles, els cargols i els motius florals. La barana del terrat està format per pilastres, a manera de merlets, decorades amb cargols. És força curiós el coronament de les perxes de politja amb els cargols de forja. Les peces de ceràmica es van fer a la fàbrica Pujol i Bausis d'Esplugues.

## Història

Va ser projectat pel mestre d'obres Marià Tomàs i Barba, tècnic municipal de l'Hospitalet.
L'edifici s'aixecava originàriament al mig d'un jardí que l'envoltava i que arribava fins al carrer del Llobregat cantonada amb el del Montseny, però el 1921 s'hi un conjunt de casetes de planta baixa de petites dimensions, destinades a habitatges obrers. El 2006, l'Ajuntament de l'Hospitalet adquirí la propietat i va fer enderrocar les casetes.

## Vegeu també

* Cases dels Cargols

## Referències

* 1 2 3 «Casa dels Cargols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Oficina Jove». Ajuntament de L'Hospitalet.
* 1 2 «Casa dels Cargols». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ Ayuso, Glòria «L'Hospitalet recuperará la Casa dels Cargols, un edificio modernista oculto entre construcciones». El País, 15-05-2006.
# Casa Blanch (Girona)

Casa Blanch és un edifici racionalista de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de caràcter racionalista i cantoner. Presenta unes façanes de composició plana, amb obertures horitzontals i balcons a la planta superior situats a les dues cantonades, que articulen els girs de l'edifici lligant les diferents façanes, essent els elements més personalitzats del conjunt. Inicialment era molt interessant l'espai de l'escala interior, molt ben resolt a nivell de disseny i connexió dels diferents nivells, encara que actualment ha estat molt modificat. Les façanes són arrebossades i la coberta és amb terrat pla.

## Història

És un dels exemples més representatius de l'arquitectura racionalista a la ciutat de Girona. Inicialment presentava la planta baixa destinada a taller de l'arquitectura, el primer pis era el lloc d'estada de la casa i el segon hi havia els dormitoris. En la postguerra l'edifici fou confiscat per "Auxilio Social" que el deixà en un estat lamentable de conservació.

## Referències

* 1 2 «Casa Blanch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Casa Blanch, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa Blanxart (Terrassa)

La Casa Blanxart és un edifici del centre de Terrassa, situat al carrer de la Font Vella i protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres, format per planta baixa i dos pisos. L'accés als pisos superiors es realitza a través d'una escala central amb lluerna. La façana presenta dues obertures per planta, totes allindanades. A la planta baixa hi ha la porta d'accés i una finestra, i als pisos superiors, balcons amb voladís comú. El conjunt mostra elements decoratius del vocabulari clàssic: columnes amb capitell compost, mènsules, etc.

## Història

L'edifici va ser bastit l'any 1892. És obra de l'arquitecte Rafael Puig i Puig. Posteriorment va patir un procés de remodelació per habilitar-lo a l'ús comercial.

## Referències

* 1 2 «Casa Blanxart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Casa Blaudemar

La casa Blaudemar és un edifici d'Arenys de Mar (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa entre mitgeres, senzilla. Planta baixa i un sol pis. A la planta baixa hi ha una gran porta amb arc de mig punt amb unes grans dovelles, sobre d'aquesta hi ha una rajola que posa l'any de la seva construcció. Al pis tan sols hi ha una finestra, d'estil renaixentista, emmarcada amb pedra. Com a coronament hi ha una petita cornisa. L'amplada de la casa és d'un cos.

## Història

Està molt ben restaurada tot i que alberga un comerç. Fou objecte d'un reforma interior, conservant tot allò que va ser possible. Per la seva tipologia, aquesta casa pertany al segle xvi, sobretot pel portal amb arc de mig punt i grans dovelles.

## Referències

* 1 2 «Casa Blaudemar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
# Casa Poncell

La Casa Poncell o Impremta Poncell és un edifici modernista del municipi d'Igualada (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La composició de l'edifici és dividit en tres parts: una central, més ampla, que està flanquejada per dues que sobresurten, tant en profunditat com en alçada. L'edifici és coronat per uns merlets esglaonats, molt propis d'aquest autor, i que ens recorden la influència que l'edifici té de la casa Macaya de Puig i Cadafalch. També hi trobarem utilitzat el totxo en la barbacana, modalitat constructiva molt característica d'aquest arquitecte. També cal destacar la barbacana en el finestral de la sala d'estar i a la porta d'entrada. El promotor de l'obra fou Nicolau Poncell i Sitges, tipògraf.

## Referències

* 1 2 «Casa Poncell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Casa Plubins

Casa Plubins és una casa de Lleida protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici d'habitatge i negoci d'un mateix propietari, entre mitgeres i amb façana davant-darrere a dos carrers. Planta baixa de gran alçada i planta pis amb perllongació amb terrassa. Ritme modulat de portes fent de sòcol a la planta baixa marcada per una balustrada correguda. Ràfec que tanca l'edifici. Murs de càrrega i pilars, terrat a la catalana, pedra artificial, obra arrebossada i cobertes amb rajola del Vendrell i teula àrab.

## Història

Existeixen uns estudis previs de l'any 1918.

## Referències

* 1 2 «Casa Plubins». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].