OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Characidium macrolepidotum

Characidium macrolepidotum és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,1 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 36.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt, J. T. 1867. Om trende, formeentligt ubeskrevne fisk af characinernes eller Karpelaxenes familie. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1866: 49-68, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Characidium macrolepidotum». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Géry, J., A. Zarske i H.J. Paepke 2001. Supplementary description of two overlooked fish taxa, Leporinus macrolepidotus Peters, 1868, and Nanognathus borellii Boulenger, 1895, actually members of the genus Characidium Reinhardt, 1866 (Teleostei: Characiformes: Characidiidae Zool. Abh. Mus. Tierkde. Dresden 51(3):23-31.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Conan III el Gros

Conan III el Gros (1095 - 17 de setembre de 1148) fou duc de Bretanya i comte de Rennes del 1112 al 1148. Era fill d'Alain IV Fergent i d'Ermengarda d'Anjou. Va succeir al seu pare que va abdicar al seu favor després d'un temps de cooperació en els afers del govern; va comptar també amb el suport de la seva mare, una dona de caràcter respectat que havia assegurat el govern del ducat quan el seu martit Alain Fergent (Alan IV de Bretanya) va marxar a les Croades.
Encara que casat amb Matilde, filla il·legítima d'Enric I d'Anglaterra (Enric I Beauclerc) va unir les seves forces a les Lluís VI de França el Gros contra el seu sogre el rei anglès. A la mort d'Enric I les lluites pel poder que van seguir tant a Anglaterra com a Normandia, li van garantir certa tranquil·litat.
Va dictar algunes lleis noves pel ducat, com la supressió del dret de naufragi (dret que permetia a un senyor apoderar-se de la càrrega d'un vaixell naufragat a les seves costes) o la que limitava els drets senyorials sobre les herències. Va convocar el Concili del 1127 per tal de suprimir el règim de servitud i molts dels serveis vexatoris que pesaven sobre els pagesos bretons. Aquestes reformes les va poder fer pel suport de l'Església.
El 1148, al seu llit de mort, va renegar del seu fill Hoël que fins llavors era considerat el seu fill, pel motiu de ser un bastard, i va reconèixer com a successor al seu net Conan IV sota tutela d'Eudes de Porhoet (Eudon o Éon de Porhoët), segon marit de la seva filla Berta. Hoel va refusar reconèixer la decisió paterna originat una crisi successòria.

## Família

Del seu matrimoni amb Matilde d'Anglaterra va tenir:
* Constància, esposa de Jofré III de Mayenne
* Berta de Bretanya, nascuda vers 1114, esposa d'Alan el Negre, primer comte de Richmond, i a la seva mort casada en segones noces amb Eudes de Porhoet el 1148.
* Hoel III.

## Bibliografia

* Joëlle Quaghebeur La Cornouaille du IXe au XIIe siècle. Mémoire, pouvoirs, noblesse Presses Universitaires de Rennes (2002) (ISBN 2-86847-743-7)
* Etienne Gasche, Petite histoire des Rois et Ducs de Bretagne, éditions Yoran Embanner, 2006, ISBN 2-9521446-7-2
* André Chédeville & Noël-Yves Tonnerre La Bretagne féodale XIe-XIIIe siècle. Ouest-France, Université Rennes (1987) ISBN 27-37300-14-2.
* Arthur de La Borderie Histoire de Bretagne: Tome troisième. Réédition Joseph Floch Imprimeur Éditeur à Mayenne (1975), «Le duc Conan III dit le Gros» pàgs. 37-42.
* Henri Poisson, Les Ducs de Bretagne de la maison de Cornouaille : Hoël, Alain Fergent, Conan III, Lorient, Édition Bretagne et culture, 1968
# Darbar

Darbar (també durbar) era el nom que es donava a l'Índia a la cort dels sobirans tributaris protegits. Com que a vegades el poder d'aquestos sobirans era de caràcter absolut, el nom de darbar es podia donar al mateix sobirà i el seu govern (no als ministres, sinó govern en sentit de règim).

## Referències

«Glossary». Arxivat de l'original el 2011-09-07. [Consulta: 17 octubre 2009].
# Can Diviu

Can Diviu és un nucli de població del municipi de Canovelles, al Vallès Oriental. El 2020 tenia 1.194 habitants censats.
Aquí es troba el CEIP Joan Miró com a principal instal·lació educativa.

## Referències

* ↑ «Can Diviu». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 agost 2022].
* ↑ «Can Diviu» (en castellà). City Population. [Consulta: 5 febrer 2022].
# Enrens i Trepadús

Enrens i Trepadús és un enclavament del municipi de Tremp, antigament del d'Espluga de Serra, que el 1812 havia estat declarat ajuntament. Fa un total de 9,729305 km² i està envoltat quasi totalment pel terme municipal del Pont de Suert, excepte pel costat de ponent, on toca el terme de Sopeira, tots dos de l'Alta Ribagorça, però el darrer d'administració aragonesa.
En efecte, entre 1812, arran de l'aplicació de la Constitució de Cadis, el poble d'Enrens i la quadra de Trepadús formaren ajuntament, que desaparegué en una data encara indeterminada anterior al 1847, ja que el nombre de veïns (caps de família) era només de 2, i així no podia mantenir la independència municipal. En un primer moment s'uní a Casterner de les Olles, i el febrer del 1847 aquest altre ajuntament s'agregà al d'Espluga de Serra, juntament amb Aulàs, Castellet, Llastarri, els Masos de Tamúrcia i la Torre de Tamúrcia.
Geogràficament pertany a l'Alta Ribagorça, tot i que administrativament forma part del Pallars Jussà pel fet de pertànyer al terme municipal de Tremp. En la proposta derivada de l'Informe Roca, aquest enclavament havia de deixar de ser-ho, atès que se l'havia d'agregar al Pont de Suert, juntament amb els dos antics termes de la Terreta: Espluga de Serra i Sapeira.
El territori d'Enrens i Trepadús està format per, bàsicament, tres valls molt pronunciades, la del barranc des Escataus i els seus barrancs subsidiaris (barranc dels Pratussos i Canal de l'Astor), que domina tot el costat occidental, a ponent del Tossal de Trepadús, la del barranc de Trepadús, també a ponent del Tossal i de la casa de Trepadús, però en posició central dins de l'enclavament, i la del barranc de Palomera i els seus afluents (barranc de Cantallops, barranc del Castell, barranc de la Cirera i barranc de la Rourera), que marquen tot el territori oriental, respecte del Tossal de Trepadús.
Muntanyes de força alçada emmarquen aquestes valls. Al nord, tot el conjunt de la Faiada de Malpàs, que assoleix els 1.698,8 m. alt. Al sud, la Serra d'Escanadasi, o l'Esquena d'Ase, i el Serrat de Curan, entre els 1.350 i els 1.415 m. alt. A llevant, el serrat del Comunal de Viu, que supera els 1.550 m. alt., i a ponent, el pas per on davallen els barrancs esmentats cap a la Noguera Ribagorçana, al Pantà d'Escales, una de les cues del qual penetra dins d'Enrens i Trepadús.
La part central estava dominada pel Tossal de Trepadús, amb la casa del mateix nom, que havia estat possessió del monestir de Santa Maria d'Alaó i quadra, i la part nord per l'antic poble, ara del tot desaparegut, d'Enrens, del qual només queden restes del castell i vestigis de l'antiga església.

## Referències

* ↑ http://www.diputaciolleida.es/tauler/pandorabop.html%5BEnllaç+no+actiu%5D Butlletí Oficial de la Província de Lleida
* ↑ Informe sobre la revisió del model d'organització territorial de Catalunya.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Characidium orientale

Characidium orientale és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: afluents occidentals de la conca de Laguna dos Patos i conques fluvials costaneres del sud del Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt, J. T. 1867. Om trende, formeentligt ubeskrevne fisk af characinernes eller Karpelaxenes familie. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1866: 49-68, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Characidium orientale». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Innsbruckita

La innsbruckita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom de la localitat tipus, ja que va ser descoberta en una localitat a uns 20 km al sud-est d'Innsbruck, Àustria.

## Característiques

La innsbruckita és un fil·losilicat de fórmula química Mn$_{33}$(Si₂O₅)$_{14}$(OH)$_{38}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013. Cristal·litza en el sistema monoclínic, i es troba en forma de cristalls prims i aplanats. Pertany al grup de silicats de capa modulada 1:1 i està relacionat químicament i estructuralment amb la bementita. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba depositat a les col·leccions del Naturhistorisches Museum Wien, el Museu d'Història Natural de Viena, Àustria, amb el número de registre N9580.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al jaciment d'innsbruckita de Staffelsee, a la vall d'Inn, Tirol del Nord (Àustria), on sol trobar-se associada a altres minerals com: tefroïta, spessartina, rodocrosita, friedelita, calcita, barita i apatita. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Innsbruckite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 novembre 2017].
# Dios local

Dios local és una pel·lícula uruguaiana del 2014. Dirigida per Gustavo Hernández, és un thriller de terror protagonitzat per Gabriela Freire, Mariana Olivera i Agustín Urrutia. Es va estrenar als cinemes el 14 de maig de 2015.

## Argument

Un grup de joves membres una banda de rock que han experimentat alguns fets traumàtics i terribles, decideix fer un disc conceptual de només tres cançons basades en aquestes experiències individuals per tal de superar-los. Alhora, acorden gravar els videoclips de les cançons a una cova, on troben una mina d'or abandonada on els colons espanyols van deixar-hi una representació de pedra diabòlica per tal d'espantar i sotmetre els nadius.

## Protagonistes

* Gabriela Freire (Daira)
* Mariana Olivera (Mahite)
* Agustín Urrutia (Emanuel)

## Premis

* XLVII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya (2014): selecció oficial llargmetratges a concurs.

## Notes i referencies

* ↑ La claustrofogia tenegrosa del dios local a El Observador
* ↑ Se estrena Dios local, de Gustavo Hernández, Escola de Cinema d'Uruguai
* ↑ FilmAffinity. «Sinopsis». Dios local. [Consulta: 15 diciembre 2014].
* ↑ Sitges presenta la nueva película de Gustavo Hernández «Dios Local» a barnafotopress.com

## Enllaços externs

* Tràiler de Dios local a YouTube
* Darrere l'escena de Dios local a YouTube
# Casa Soldevila (Ripoll)

La Casa Soldevila és una obra de Ripoll (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'estil modernista format per planta baixa i tres pisos. La coberta de teula àrab és a dues vessants. De la façana cal destacar dos elements decoratius, les baranes de ferro: les de la primera planta són més elaborades que les de les plantes superiors. L'altra element decoratiu és el coronament, amb uns arcs neogòtics i al seu interior un gotim de raïm de ceràmica.

## Referències

* ↑ «Casa Soldevila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Càstor

«Càstor» té aquests significats:
* Mitologia:
** Càstor (fill de Tindàreu), un dels Dioscurs, germà bessó de Pòl·lux
* Astronomia:
** Càstor (estrella), estel de la constel·lació dels Bessons
* Onomàstica:
** Càstor de Galàcia, net del rei Deiotarus I
** Càstor (escriptor), escriptor grec
** Càstor (camarlenc), camarlenc i conseller confident de Septimi Sever
** Càstor de Fanagòria, cap de la ciutat de Fanagòria
** Antoní Càstor, botànic del segle i aC
** Tarcondari Càstor, senyor de Galàcia
** Sant Càstor d'Àfrica
** Sant Càstor d'Ate, bisbe d'Ate
** Sant Càstor de Bitínia, màrtir a Nicomèdia, mort un 18 de març, dia en què es commemora
** Sant Càstor de Cilícia, màrtir de Cilícia mort un 27 d'abril, dia en què es commemora
** Sant Càstor de Karden, prevere del s. IV a Trèveris.
** Sant Càstor de Tars, màrtir de Tars mort un 28 de març, dia en què es commemora
* Geografia:
** Càstor (muntanya), cim dels Alps.
# Chaetodon capistratus

Chaetodon capistratus és un peix papallona (família Chaetodontidae). Aquesta espècie de peix es troba a l'oest de l'oceà Atlàntic, de Massachusetts (Estats Units) i Bermuda fins a les Índies Occidentals i el nord d'Amèrica del Sud.
Chaetodon capistratus és l'espècie tipus de Chaetodon. Si el gènere es parteix com s'ha proposat, retindrà el seu nom present com els seus parents més propers, que inclouen el peix papallona ratllat (C. striatus) i C. ocellatus.

## Referències

* ↑ Froese, Rainer. «Chaetodon capistratus Linnaeus, 1758 Foureye butterflyfish» (en anglès). FishBase.
* 1 2 Fessler, Jennifer L.; Westneat, Mark W. «Molecular phylogenetics of the butterflyfishes (Chaetodontidae): Taxonomy and biogeography of a global coral reef fish family» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 45, 1, 01-10-2007, pàg. 50–68. DOI: 10.1016/j.ympev.2007.05.018.
# ChatZilla

El ChatZilla és un client de xat IRC que utilitza la tecnologia Mozilla.
Disposa de la majoria de característiques habituals dels clients IRC, com ara connexions a múltiples servidors, IPv6, xifratge SSL i accepta els codis de caràcters UTF-8. Implementa el JavaScript com a llenguatge de seqüències. L'aparença del programa pot modificar-se fàcilment gràcies a fulls d'estils CSS, com ara un que permet mostrar fotografies dels usuaris que parlen en un canal. Altres característiques, com el DCC, permet que els usuaris es transfereixin fitxers entre ells.
El ChatZilla s'inclou per defecte en la Mozilla Suite com també en el Seamonkey, però també com a extensió opcional per al Firefox. En un futur funcionarà com a aplicació independent gràcies al XULRunner.

## Enllaços externs

* (anglès) Informació del ChatZilla a Mozilla.org
* Projecte de traducció del ChatZilla al català Arxivat 2006-04-19 a Wayback Machine.
* (anglès) Connectors per al ChatZillaArxivat 2012-01-02 a Wayback Machine.
Mozilla :
Projectes :
Organització :
# Dios nunca muere

Dios nunca muere (Déu mai mor), és un vals mexicà escrit pel compositor i violinista oaxaqueny Macedonio Alcalá el 1868. És l'Himne de facto de l'estat mexicà d'Oaxaca. Igual com a la Cançó Mixteca, s'hi reflecteix el dolor del poble d'Oaxaca, obligat a migrar a altres terres a la recerca d'oportunitats. Ha estat cantat per intèrprets tan destacats com Pedro Infante i Javier Solís. En el cas d'aquest últim, existeixen dues versions de la cançó: una amb suport de Banda Simfònica, gravada el 1959 i una altra amb el Mariachi Nacional d'Arcadio Elías, gravada el 1963. S'explica que aquest vals va ser compost quan Macedonio Alcalá i la seva dona passaven per una situació econòmica precària i a més el compositor estava en risc de morir. Una versió de la història assenyala que el seu benefactor i amic Roberto Maqueo, veient-lo en aquesta situació difícil, li va deixar discretament 12 pesos en plata. Una altra versió assenyala que el van visitar indígenes d'un poble proper per encarregar-li un vals per a la patrona del seu poble, deixant-li 12 pesos en plata com a paga. En tot cas, s'afirma que quan Alcalá va rebre els diners, es va incorporar al seu llit i va traçar en una paret els primers compassos del vals, els quals va transcriure després en un paper per a música, amb gran esforç de part seva. Va anomenar a aquest vals Déu Mai Mor en gratitud a que havia rebut auxili quan més ho necessitava. A aquesta composició se li han assignat diverses lletres de les quals la més coneguda i que es reprodueix seguidament, va ser escrita per Cipriano José Cruz.

## Vegeu també

* Santiago Matatlan
* San José Chinantequilla

## Enllaços externs

* México Desconocido, Dios nunca muere Arxivat 2004-10-12 a Wayback Machine.
# Casa des de Madar

Casa des de Madar és una casa a Arró, al municipi d'Es Bòrdes (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa d'estil popular, es troba a la sortida del poble si seguim l'antic camí que anava a Benòs. S'hi accedeix per una escalinata de pedres. Es caracteritza per la seva decoració a la façana, imitant l'estil gascó que ja hem vist a la casa des de Sant Joan. Aquesta imitació és de més baixa qualitat, ja que la decoració en pedra aquí es substitueix per pintura.
Totalment abandonada, presenta seriosos problemes d'humitat, perillant el seu estat de conservació.

## Referències

* 1 2 «Casa des de Madar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Cèl·lules de Leydig

Les cèl·lules de Leydig són les productores de testosterona més importants dels mascles. Aquesta testosterona (l'androgen més important) és el que estimula l'espermatogènesi sota el control de l'hormona luteïnitzant (LH). A més, afavoreix l'aparició dels caràcters sexuals secundaris. Aquestes cèl·lules són el principal tipus cel·lular que es troba al teixit connectiu situat entre els túbuls seminífers. Les cèl·lules de Leydig es troben aïllades o en grup i estan associades íntimament als plexes de capil·lars limfàtics i sanguinis que envolten els túbuls seminífers. Aquestes grans cèl·lules posseeixen un gran citoplasma eosinòfil que té quantitats variables de vacúols lipídics.

## Referències

* ↑ «Leydig's cells» (en anglès). [Consulta: 18 juliol 2018].
* ↑ Zirkin, Barry R.; Papadopoulos, Vassilios «Leydig cells: formation, function, and regulation». Biology of Reproduction, 99, 1, 07 01, 2018, pàg. 101–111. DOI: 10.1093/biolre/ioy059. ISSN: 1529-7268. PMC: 6044347. PMID: 29566165.
* ↑ «Leydig Cells». Arxivat de l'original el 2019-07-26. [Consulta: 15 juliol 2019].

## Vegeu també

* Cèl·lules de Sertoli
# CipSoft GmbH

Cipsoft GmbH és una empresa desenvolupadora de videojocs, un dels quals, el més important és el Tibia i el Tibia Micro Edition. Aquesta empresa disposa de pocs treballadors, ja que molts jugadors dels seus videojocs s'ofereixen per ajudar en el joc per mantenir-lo: els Gamemasters, Tutors i Senior Tutors. Disposen de servidors localitzats ea Alemanya i Estats Units.

## Fundació

El seu primer producte, Tibia, va ser creat el 1997, any en què els responsables de l'actual CipSoft encara no eren una empresa. Va ser el 2001, quan es van posar més seriosos i van fundar l'actual empresa, amb denominació social CipSoft GmbH.

## Futurs projectes

D'acord amb la pàgina de l'equip de CipSoft Arxivat 2007-06-09 a Wayback Machine., Stephan Volger, un dels executius de CipSoft estan creant un prototip per un nou producte. S'especula que la seva secció de feines Arxivat 2007-07-06 a Wayback Machine. que el nou producte pot estar relacionat amb molts gràfics 3D.

## Enllaços externs

* (anglès) (alemany) Lloc web oficial de CipSoft
* (anglès) Lloc web oficial del Tibia
* (anglès) (alemany) Lloc web oficial del Tibia Micro Edition
# Gleichenials

Les gleichenials (Gleicheniales) són un ordre de plantes vascular sense llavors de la classe Polypodiopsida. Es tracta de falgueres pròpies de zones tropicals i subtropicals que també arriben a les regions temperades de l'hemisferi sud. Es coneixen des del Carbonífer superior.

## Característiques

Es caracteritzen per posseir frondes d'aspecte de cuir (coriaci) i dividides pseudodicotòmicament; presenten els sorus sense indusi, i els esporangis sèssils, amb un anell transversal situat al terç superior, vora l’àpex.

## Taxonomia

L'ordre Gleicheniales inclou 178 espècies en tres famílies:
* Família Matoniaceae C. Presl (2 gèneres i 4 espècies)
* Família Dipteridaceae Seward & E. Dale (2 gèneres i 9 especies)
* Família Gleicheniaceae C. Presl (6 gèneres i 165 espècies)

## Referències

* 1 2 PPG I «A community-derived classification for extant lycophytes and ferns». Journal of Systematics and Evolution, 54, 6, 2016, p. 563–603. DOI: 10.1111/jse.12229.
* 1 2 «Les falgueres leptosporangiades típiques». Història Natural dels PPCC. [Consulta: 4 juliol 2022].
* ↑ «The number of known plants species in the world and its annual increase». Phytotaxa. Magnolia Press, 261, 3, 2016, p. 201–217. DOI: 10.11646/phytotaxa.261.3.1.