OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castellet de la Terreta

El Castellet de la Terreta era un castell medieval, d'època romànica o anterior, pertanyent al terme municipal de Tremp, dins de l'antic terme d'Espluga de Serra, prop del poble de Castellet.
Estava situat al sud-est del lloc de Castellet, en una zona actualment boscosa, al peu de la Roca-Espasa de Castellet, on hi ha el topònim de Castelltallat.
Sota el lloc conegut com a la Roca del Castell, a prop de la quadra del Mag. Enmig d'un alzinar es troben les restes d'aquest antic poble clos, del qual es pot reconèixer fins i tot el traçat de les cases, dels carrers i del clos.

## Bibliografia

* BOIX I POCIELLO, Jordi. "Castellet de la Terreta". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Augusta Sofia de Sulzbach

Augusta Sofia de Sulzbach (en alemany Auguste Sophie von Pfalz-Sulzbach) va néixer a Sulzbach (Alemanya) el 22 de novembre de 1624 i va morir a Nuremberg el 30 d'abril de 1682. Era una noble alemanya filla del comte palatí i duc August de Sulzbach (1582-1632) i d'Hedwig de Schleswig-Holstein-Gottorp (1603-1657).
Va rebre una estricta educació protestant, quan després de la mort del seu pare va ser posada sota la tutela de la seva bestia, la reina de Suècia Maria Elionor de Brandenburg a la població de Nyköping. Per això el seu casament amb el príncep Francesc Eusebi de Lobkowicz, practicant catòlic, va causar un gran enrenou. Augusta Sofia es va fer càrrec del castell de Neustadt, i hi va fixar la seva residència, des d'on va afavorir polítiques de tolerància envers els protestants. Després de la mort del seu marit, es va traslladar a Nuremberg, on va morir, i fou enterrada a l'església de Sant Llorenç.

## Matrimoni i fills

El 6 de febrer de 1653 es va casar amb Francesc Eusebi de Lobkowicz (1609-1677), fill del Canceller de Bohèmia Adalbert Zdenka de Lobkowicz (1568-1628) i de la baronessa Polyxena de Pernstein (1566-1642). El matrimoni va tenir cinc fills:
* Un fill nascut mort el 1654.
* Ferran August (1655-1715), casat primer amb Clàudia de Nassau-Hadamar (1660-1680), després amb la princesa Maria Anna de Baden-Baden (1655-1702), en tercer lloc amb Maria Felipa d'Althann (1671-1706), i finalment amb la princesa Maria Joana de Schwarzenberg (1681-1739).
* Felip Ferran (1656-1659).
* Maria Hedwig (1658-1660).
* Francesc Guillem (1659-1698).

## Bibliografia

* Adam Wolf: Fürst Wenzel Lobkowitz: erster geheimer Rath Kaiser Leopold's I., 1609-1677; sein Leben und Wirken, Wilhelm Braumüller, Wien, 1869, S. 40 ff.

## Enllaços externs

* http://www.lobkowitz.de/Neustadt_und_die_Lobkowitzer/Augusta_Sophie.htm
* http://www.guide2womenleaders.com/womeninpower/Womeninpower1640.htm
* http://www.royaltyguide.nl/families/wittelsbach/pfalzneuburg1.htm Arxivat 2013-07-09 a Wayback Machine.
# Elias Salupeto Pena

Elias Salupeto Pena (Karikoke, 9 d'abril de 1952 - Luanda, 1 de novembre de 1992) va ser un polític d'Angola, un dels líders del moviment rebel UNITA. Participà activament en la Guerra Civil angolesa i en el procés de negociació entre el MPLA i UNITA. Era nebot i estret col·laborador de Jonas Savimbi, i germà gran d'Arlindo Pena Ben-Ben. Fou assassinat a la massacre de Halloween.
Nascut en una família d'activistes tribals ovimbundu. La seva mare Judith Pena, era germana de Jonas Savimbi, fundador i líder d'UNITA. El seu pare, Isaac Pena Pires, era mestre d'escola i administrador de la missió evangèlica al poble de Shilesso (província de Bié). va estudiar primària a la missió de Shilesso i secundària a Lubango. El 1974 es va unir a UNITA, i ocupà càrrecs importants en la seva organització juvenil. Quan va esclatar la Guerra Civil angolesa es va unir a les Forces Armades d'Alliberament d'Angola (FALA), braç armat d'UNITA i participà en els principals combats, caracteritzant-se per ser un assessor de gran confiança de Savimbi i per la seva "bel·ligerància constant".
El 1976 va ser ferit en la batalla per Huambo i va ser evacuat a Zàmbia. Després es va llicenciar en agronomia a Costa d'Ivori. El 1987 va tornar a Angola, on va ser nomenat ministre d'Agricultura i supervisor de la política agrícola a les zones controlades per UNITA. Simultàniament va participar en les converses entre el MPLA i UNITA per posar fi a la guerra civil, encapçalant la delegació d'UNITA en les negociacions de 1989 i a la comissió conjunta dels acords de Bicesse.
De conformitat amb els acords de Bicesse, el setembre de 1992 es van convocar les primeres eleccions parlamentàries i presidencials multipartidistes. A les eleccions parlamentàries el MPLA va aconseguir una gran victòria, però a les eleccions presidencials calia fer una segona volta. L'oposició no va reconèixer els resultats anunciats i va exigir un recompte. Elias Pena era a Luanda i negociava amb el govern en nom de Savimbi.
El 30 de d'octubre de 1992 militants del MPLA i la policia va començar la massacre de Halloween, assassinats en massa de partidaris de l'oposició, especialment d'UNITA. Elias Pena va ser ferit i capturat per les forces de seguretat del govern i va morir torturat per la policia juntament amb el vicepresident d'UNITA Jeremias Chitunda. El seu cos va ser portat en cotxe per ser mostrat a la televisió estatal.

## Referències

* ↑ Morreu o nacionalista e militante de longa data da UNITA
* ↑ «SUDDEN-DEATH OVERTIME: THE LAST DAYS OF JONAS SAVIMBI AND THE END OF THE ANGOLAN CIVIL WAR». Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 24 maig 2017].
* ↑ Salupeto Pena Vilão ou Herói?
* ↑ The National Union for the Total Independence of Angola, UNITA, Standing Committee of the Political Commission, 1999 - Year of Generalised Popular Resistance Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. Federation of American Scientists.
* ↑ Massacre de Outubro em Angola completa 20 anos
* ↑ Elias Salupeto Pena, ex — Chefe da Delegação da UNITA à CCPM
# Basitonia

La basitonia és la tendència dels brots basals encara no lignificats d'una planta a desenvolupar-se més que no pas aquells brots terminals en un mateixa branca. És una forma de creixement típica dels arbusts
El contrari de la basotonia és l'acrotonia, L'acrotonia és típica de la majoria dels arbres cosa que els permet arribar a fer enormes alçades a partir d'un a diversos eixos centrals.
També existeix la mesotonia que és una forma de creixement intermèdia entre acrotonia i basitonia. En la mesotonia les branques que originàriament han crescut de forma erecta des de la base, o sigui de forma basítona, s'arquegen pel seu propi pes cap a la perifèria de l'arbust i des de la part superior de ditarc es desenvolupen els brots més vigorosos. Amb el temps, es produeixen sistemes de branques arquejades. La mesotonia és típica, per exemple, dels rosers silvestres.
Un exemple de basitonia és en l'olivera, en la qual els brots inferiors de la planta es desenvolupen i creixen més que no pas les branques superiors. Per això si no s'esporga, l'olivera adopta una forma globular no pas la d'un arbre típic.

## Referències

* ↑ «verdeepaesaggio». Arxivat de l'original el 2014-12-10. [Consulta: 5 desembre 2014].
* ↑ rionegro
# Basin (cançó de gesta)

Basin va ser una cançó de gesta francesa probablement del segle xii que tracta de la història de Carlemany abans d'esdevenir emperador; pertany, per tant, al cicle de Carlemany. Desgraciadament, la cançó de gesta no s'ha conservat però l'argument es coneix a través de la versió noruega de la Karlamagnús saga.

## Resum de l'argument

A la mort de Pipí, Carles ha de fugir, ja que hi ha una conspiració contra ell. Es refugia amb un cavaller fidel però un àngel li diu en un somni que vagi al bosc on es reuneix amb Basin, un bandoler. Els dos fan vida de bandolers. Carles s'assabenta, quan entra com a lladre al castell de Rainfroi i escolta d'amagat, que els seus germans bastards traïdors volen prendre definitivament la corona i que Rainfroi es coronarà a Aquisgrà i Heldri serà nomenat duc. Carles aconsegueix matar els traïdors, i dona a Basin un castell i la dona de Rainfroi com a premi per la seva ajuda.

## Comentari

El text original no s'ha conservat, però es coneix l'argument gràcies a la Karlamagnús saga i a altres mencions. L'argument se situaria en la continuació de la cançó de Berthe aux grands pies, però en una tradició divergent del Mainet, amb un final diferent pels traïdors.
La història dels germanastres de Carlemany pot estar basada en l'episodi on Carles Martel, fill bastard de Pipí d'Héristal, vencé el merovingi Khilperic (que correspondria amb Heldri) i el seu majordom palatí Raginfred (que correspondria Rainfroi) el 716 a Amblève (prop de Malmedy). La llegenda de Carlemany hauria absorbit un fet del seu avi.
La cançó de Basin segurament va influir en la narració neerlandesa de la fi del segle xii o principis del XIII Karel ende Elegast.

## Referències

* ↑ Vegeu la divisió en cicles a Llista de cançons de gesta franceses.
* ↑ Vegeu l'argument de Berthe aux grands pies
* ↑ N'hi ha, per exemple, un resum en un poema francès del XIV (vegeu el text en Bonnier)

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Los cantares de gesta franceses, Barcelona, Ariel, 2009 [traducció a partir de la versió ampliada francesa], ISBN 9788424936150, p. 217 i següents
* Bédier, Joseph, "La légende des "enfances" de Charlemagne et l'histoire de Charles Martel", in: Studies in Honor of A. Marshall Elliott, Baltimore, Johns Hopkins Press; Paris, Champion; Leipzig, Harrassowitz, 1911, vol. 1, p. 81-107
* Bonnier, Charles, "Un nouveau témoignage sur la chanson de Basin", in: Romania, 29, 1900, p. 425-426

## Enllaços externs

* Base de dades ARLIMA
# Cantó de Sagro-di-Santa-Giulia

El cantó de Sagro-di-Santa-Giulia (cors, cantone di Sagru di Santa Ghjulia) és una antiga divisió administrativa francesa situat al departament de l'Alta Còrsega i a la Col·lectivitat Territorial de Còrsega. Va existir de 1973 a 2015.

## Administració

Llista de consellers generals :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1973-2011 | Jean-Baptiste Motroni | Socialistes i aliats | |
| 2011-2015 | Ange-Pierre Vivoni | Socialistes i aliats | |

## Composició

Llista de municipis :
| Nom | Població | Codi Postal | Codi Insee |
| Brando | 1 527 | 20222 | 2B043 |
| Canari | 323 | 20217 | 2B058 |
| Nonza | 67 | 20217 | 2B178 |
| Ogliastro | 96 | 20217 | 2B183 |
| Olcani | 55 | 20217 | 2B184 |
| Olmeta-di-Capocorso | 112 | 20217 | 2B187 |
| Pietracorbara | 433 | 20233 | 2B224 |
| Sisco | 743 | 20233 | 2B281 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2012 |
| 2.801 | 3.105 | 2.738 | 2.801 | 2.937 | 3.356 | 4.018 |

## Enllaços externs

* El cantó de Sagro-di-Santa-Giulia al web de l'Insee Arxivat 2007-08-21 a Wayback Machine.
# Castellet dels Aspres

El Castellet dels Aspres era un castell medieval d'estil romànic del segle xi situat a la comuna de Teulís, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Estava situat a Croanques; les seves escasses restes són a ponent i a prop de l'església de Santa Agnès de Croanques.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «174-Teulís». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere. «Castells i fortificacions militars del Rosselló anteriors al 1300: Brullà, Castell de Brullà». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Lloc on era el Castellet dels Aspres
# Assignatura

Una assignatura o matèria, en educació, és un àmbit objecte d'estudi a l'escola o altres institucions acadèmiques. Cada assignatura consta d'un currículum educatiu, uns objectius i uns criteris d'avaluació, fixats per l'administració o el professorat especialista que la imparteix.
Segons la seva tipologia, es parla d'assignatures o matèries obligatòries i d'optatives o variables: les primeres formen part de la instrucció conduent a un determinat títol o es consideren imprescindibles per dominar una disciplina, mentre que les segones complementen i amplien les primeres i es poden triar segons els interessos de l'alumnat. A la universitat o educació no reglada, les assignatures poden classificar-se segons també la metodologia didàctica predominant, així hi ha assignatures de laboratori, de seminari, etc.
Viccionari
# Basiònim

Un basiònim és el nom científic sinònim utilitzat en nomenclatura botànica per a referir-se a una mateixa espècie.
Per exemple, l'avet roig fou batejat en un principi per Carl von Linné amb el nom de Pinus abies L. Però posteriorment el botànic Karsten el va canviar a Picea abies (L.) H.Karst. Per tant, Pinus abies L. és el basiònim de Picea abies (L.) H.Karst.
Un basiònim no ha de ser necessàriament el primer nom publicat del tàxon. Un basiònim no pot existir per si sol, sempre ha d'existir en conjunció amb el nom del qual n'és basiònim.

## Referències

* ↑ «Basiònim». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Bedizzole

Bedizzole és un municipi italià de la província de Brescia, a la regió de Llombardia.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Bedizzole (en italià)

## Referències

* ↑ Comuni-Italiani.it. «Elenco Comuni Provincia di Brescia» (en italià). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Ferrolaueïta

La ferrolaueïta és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la laueïta.

## Característiques

La ferrolaueïta és un fosfat de fórmula química Fe$^{2+}$Fe$^{3+}$₂(PO₄)₂(OH)₂·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1987. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del departament d'història natural del Museu Reial d'Ontario, a Ontario (Canadà), amb el número d'accés: m56407.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta als Estats Units, concretament a My Creek, dins la municipalitat d'Upper Freehold, al comtat de Monmouth (Nova Jersey). També ha estat descrita a la mina White Cap, a Dakota del Sud, també als Estats Units, així com en diversos indrets d'Alemanya i França, sent un d'aquests indrets el camp de pegmatites d'Argelers de la Marenda, a la comarca del Rosselló, a la Catalunya Nord.

## Referències

* ↑ «Ferrolaueite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 agost 2021].
# Comodor

«Comodor» té aquests significats:
* Comodor (marina), oficial de la marina de rang inferior al contraalmirall
* Comodor de l'Aire, oficial de les forces aèries de rang inferior al Vicemariscal de l'Aire
* Comodor (club nàutic), títol de l'encarregat de les activitats de la flota d'un club nàutic.
# Cantó de Sada

El cantó de Sada és un cantó francès del departament d'ultramar de Mayotte. Abasta el municipi de Sada.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2008- | Ibrahim Aboubacar | PS |
| 1994-2008 | Mansour Kamardine | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Casa Matabosch

La Casa Matabosch és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici exempt està format per planta baixa, dos pisos i altell. Per la carretera de Ribes, el sòcol és de còdols treballats, als baixos hi ha cinc obertures de punt rodó; en el primer pis hi ha dos balcons amb reixes treballades, en el segon hi ha dues finestres i a l'altell hi ha una filera de set finestres amb arc de punt rodó. Els marcs de les obertures i de les cantonades són de ciment imitant pedra. La façana del carrer 27 de maig presenta una diversitat d'obertures pel que fa a tipologia. Pel carrer Pirineus hi ha un pati a l'altura del primer pis amb arcades de punt rodó, la façana de la casa que dona a aquest carrer no presenta cap element interessant. Pel que fa al carrer de les Vinyes hi ha dos obertures de garatges; la façana de la casa presenta al primer pis una tribuna. La casa disposa de jardí, des d'aquest s'accedeix al primer pis per una escala amb baranes de pedra. La teulada de l'edifici és a tres vessants.

## Referències

* ↑ «Casa Matabosch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Assimilació cultural

Assimilació cultural és com s'anomena al procés d'integració d'un grup etno-cultural tal com els immigrants, grups ètnics minoritaris i altres dins del que es té establert com el comú a una comunitat més gran o dominant. La presumpció que aquests elements generals són la garantia de la convivència cultural dins d'un estat o territori, és la que motiva l'inici d'aquest procés. L'assimilació cultural s'oposa a la filosofia positiva (per exemple, el multiculturalisme), que reconeix i treballa per mantenir les diferències.
En aquest procés, el grup que és absorbit i perd en general la seva originalitat de manera parcial o total com les seves maneres de parlar, el seu dialecte, les seves peculiaritats en la parla, les seves maneres de ser i altres elements de la seva identitat cultural quan entra en contacte amb la societat o cultura dominant. L'assimilació pot ser voluntària com és el cas en general dels immigrants o pot ser forçada com pot ser el cas de moltes ètnies minoritàries dins d'un estat determinat en processos de colonització. Processos d'assimilació cultural s'han presentat durant tota la història de la humanitat i molts han generat noves cultures. Per exemple, la Conquesta d'Amèrica per part de les potències europees dels segles xv a XIX va crear la majoria de les nacions americanes de l'actualitat. Un dels processos d'assimilació cultural contemporània més discutits és el de l'americanització que sol confondre's amb un més antic i ampli denominat l'occidentalització.

## Referències

* ↑ Spielberger, Charles. Encyclopedia of Applied Psychology (en anglès). Nova York: Academic Press, 2004. ISBN 9780126574104.
* ↑ «Cultural Assimilation» (pdf) (en anglès). [Consulta: 13 març 2024].
# Ernest August I de Saxònia-Weimar

Ernest August I de Saxònia-Weimar-Eisenach (en alemany Ernst August I von Sachsen-Weimar-Eisenach) va néixer a Weimar (Alemanya) el 19 d'abril de 1688 i va morir a Eisenach el 19 de gener de 1748. Era un noble alemany, fill del duc Joan Ernest III de Saxònia-Weimar (1664-1707) i de Sofia Augusta d'Anhalt-Zerbst (1663-1694).
Amb la mort del seu pare el 1707, Ernest August va compartir el títol de duc de Saxònia-Weimar amb el seu tiet Guillem Ernest, tot i que en realitat era aquest darrer qui dirigia el ducat. Les relacions entre ells van ser molt dolentes, i Ernest August criticava obertament la seva política, raó per la qual va haver d'abandonar el ducat. Fins que el 1728, amb la mort de Guillem Ernest, va dirigir efectivament el govern del ducat imposant un absolutisme despòtic. Amant de l'esplendor i de les excentricitats va generar un dispendi molt per sobre de les seves possibilitats que el portà a la ruïna. A part de voler mantenir un exèrcit permanent es va dedicar també a la construcció de palaus com el Beldevere de Weismar o el d'estil rococó de Dornburg.
Després de l'extinció de la línia de Saxònia-Eisenach, el 26 de juliol de 1741 amb la mort del duc Guillem Ernest, Ernest August va aplegar sota el seu domini els béns de la línia de Saxònia-Marksuhl, l'herència de Saxònia-Eisenach i la línia de Saxònia-Jena, convertint-se en el primer duc de Saxònia-Weimar-Eisenach.

## Matrimoni i fills

El 1716 es va casar amb Elionor Guillemina d'Anhalt-Köthen (1696-1726), filla d'Emmanuel Lebrecht d'Anhalt-Köthen (1671-1704) i de Gisèle-Agnès de Rath (1669-1740). La parella va tenir vuit fills:
* Guillem (1717-1719)
* Guillemina (1717-1752)
* Joan (1719-1732)
* Carlota (1720-1724)
* Joana (1721-1722)
* Ernestina (1722-1769), casada amb el comte Felip de Schaumbourg-Lippe (1723-1787).
* Bernardina (1724-1757), casada amb el príncep Joan de Schwarzbourg (1721-1767).
* Emmanuel (1725-1729)
Enviudà el 1726 i vuit anys després es tornà a casar amb Sofia Carlota de Brandenburg-Bayreuth (1713-1747), filla de Jordi Frederic de Brandenburg-Bayreuth (1688-1735), de la Casa de Hohenzollern, i de Dorotea de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck (1685-1761). D'aquest segon matrimoni en nasqueren quatre fills:
* Carles (1735-1736)
* Ernest August II (1737-1758), duc de Saxe-Weimar-Eisenach, casat amb Anna Amàlia de Brunsvic-Wolfenbüttel (1739-1807).
* Ernestina (1740-1786), casada amb Ernest Frederic III de Saxònia-Hildburghausen (1727-1780)
* Ernest (1742-1743)
El duc, que va tenir moltes amants al llarg de la seva vida, va tenir un fill il·legítim amb Frederica de Marschall:
* Ernest Frederic (1731-1810), casat amb Beata Helena Bormann.

## Bibliografia

* Karl von Beaulieu-Marconnay: Ernst August, Herzog von Sachsen-Weimar-Eisenach. a Allgemeine Deutsche Biographie. Duncker & Humblot, Leipzig 1877, S. 317 f.
# Bedia Akarsu

Bedia Akarsu (Sarıyer, Istanbul, 27 de gener de 1921 - Istanbul, 26 de febrer de 2016) va ser una filòsofa i acadèmica turca. (p.11) Es graduà al Departament de Filosofia de la Universitat d'Istanbul, el 1943, on hi continuà treballant com a bibliotecària a partir del 1944 i hi feu el seu doctorat. La seva tesi de professora associada fou inicialment "El problema de la persona en Max Scheler i Nicolai Hartmann" (1956) i acabà com a "El concepte de persona en Max Scheler" el 1960. Rebé el títol de professora associada el 1961, i començà com a professora el 1968 a la mateixa universitat. A partir de 1979 fins a la seva jubilació el 1993 treballà a la taula de Filosofia i Lògica. El seu "Diccionari dels Termes de Filosofia" (Felsefe Terimleri Sözlüğü) fou publicat per l'Associació Turca de la Llengua (TDK) el 1975. Aquest llibre ha esdevingut un manual de termes de filosofia en llengua turca. Bedia Akarsu perdé el seu pare quan tenia 6 mesos i visqué amb la seva mare i una germana fadrina, com ella, fins que la seva mare i germana moriren. Ha deixat el seu heretatge a Darüşşafaka (una institució turco-otomana d'ajuda als pobres i d'educació dels orfes) on passà els seus darrers anys, els seus llibres a la Universitat de Muğla i els seus arxius a la Universitat de Maltepe.

## Altres obres

Entre els llibres publicats per Akarsu s'hi troben Modern Toplumda Kadın (La Dona a la societat moderna), Ahlak Öğretileri I: Mutluluk Ahlakı (Doctrines d'Ètica I: L'Ètica de la felicitat), Ahlak Öğretileri II: Immanuel Kant'ın Ahlak Felsefesi (Doctrines d'Ètica II: La filosofia d'ètica d'Immanuel Kant), Çağdaş Felsefe: Kant'tan Günümüze Felsefe Akımları (Filosofia contemporània: Corrents de filosofia des de Kant fins als nostres dies), Max Scheler'de Kişilik Problemi (Problema de personalitat segons Max Scheler), Max Scheler Felsefesinde Kişi Kavramı ve İnsan Olma Sorunu (El concepte de persona i el problemàtica de l'ésser humà en Max Scheler), Atatürk Devrimi ve Temelleri (La Revolució d'Atatürk i fonaments), Atatürk Devrimi ve Yorumları (La Revolució d'Atatürk i interpretacions).

## Vegeu també

* Dones en la filosofia

## Referències

* ↑ Bedia Akarsu; Betül Çotuksöken; Doğan Özlem Bedia Akarsu armağanı. İnkılâp, 2000. ISBN 978-975-10-1686-7.
* ↑ Esra Açıkgöz, Hürriyet, 28 de febrer de 2016, pàg. 6
* ↑ https://www.hurriyet.com.tr/gundem/felsefenin-turkcesini-ona-borcluyuz-40061261
* ↑ https://www.darussafaka.org/fark-yaratin?c=rezidans-bagiscilarimiz#akarsu
* ↑ https://www.darussafaka.org/haberler/bedia-akarsu-hocamiz-ve-darussafaka