OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ferdinand Hellmesberger

Ferdinand Hellmesberger (Viena, 24 de gener de 1863 - idem. 15 de març de 1940) fou un director d'orquestra, violoncel·lista i compositor austríac.
Ferdinand Hellmesberger fou el fill de Georg (1800-1873) i germà de Josef (1828-1893). Des de 1879 va ser membre de l'Hofmusikkapelle de Viena i, a partir de 1883, es va unir al quartet Hellmesberger. De 1902 a 1905 va ser mestre de capella al Volksoper de Viena i el 1910 va recórrer amb la seva orquestra a les ciutats d'Abbazia, Baden, Karlovy Vary i Marianske Lazne.
Entre els seus alumnes tingué la seva conciutadana Senta Benesch (1913-1986).

## Referències

* ↑ «Hellmesberger (Helmesberger), Familie» (en alemany). Österreichisches Musiklexikon Online. [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ https://mugi.hfmt-hamburg.de/old/A_lexartikel/lexartikel.php%3Fid=bene1913.html
# Constantí I de Tessàlia

Constantí de Tessàlia o Constantí Ducas o Constantí Àngel, fou governant de Tessàlia, regió que li fou confiada a la mort del seu pare, Joan Àngel-Comnè Ducas.

## Governant de Tessàlia

Constantí fou el segon fill de Joan I de Tessàlia i de la seva esposa i va heretar els dominis del seu pare —Tessàlia, amb capital a Tessalònica, més el Ducat de Neopàtria— perquè el fill gran Miquel estava empresonat a Constantinoble. Quan el pare va morir el 1289 la seva mare va entrar a un monestir i va prendre el nom Hypomone ("Paciència"), però abans va negociar amb l'emperador romà d'Orient, del qual Tessàlia era un estat vassall i, a canvi de reconèixer la sobirania de l'emperador, aquest li va donar el títol de sebastocràtor, el mateix que havia portat el seu pare. El seu germà menor, Teodor Àngel, fou nomenat cogovernant de Tessàlia fins a la seva mort, vora el 1299.
Constantí va continuar la guerra que havia mantingut el seu pare contra el Despotat de l'Epir i els seus aliats angevins, ja que Anna Cantacuzena i el seu marit Nicèfor I Àngel havien estat els causants de l'empresonament de Miquel, el germà de Constantí. Amb la campanya del 1295 Felip I de Tàrent, fill de Carles I d'Anjou, va ocupar la fortalesa anomenada Angelocastro que el seu sogre, Nicèfor I Àngel, li havia donat en el dot de la seva filla Tamara. Quan el 1296 es va signar una treva, bona part del territori ocupat va tornar a Constantí I de Tessàlia. El 1301 es van renovar les hostilitats i Felip de Tàrent va recuperar Angelocastro. No hi ha més dades sobre el govern de Constantí, el qual va morir el 1303.

## Matrimoni i descendència

Es desconeix l'origen de la seva esposa i la data del casament; l'historiador Karl Hopf ha deduït que s'anomenava Anna Evagionissa i que li va sobreviure, ja que va morir el 1317. La parella va tenir almenys un fill, conegut com a Joan II Àngel o Joan II Ducas, que el va succeir com a governant de Tessàlia.

## Referències

* ↑ Nicol, 1993, p. 115.
* ↑ Polemis, 1968, p. 97, 98.
* 1 2 Trapp i Beyer, 2001, p. 212.
* 1 2 Polemis, 1968, p. 98.
* ↑ Trapp i Beyer, 2001, p. 212, 195.

## Bibliografia

* Fine, John Van Antwerp. The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest (en anglès). University of Michigan Press, 1994. ISBN 978-0-472-08260-5.
* Nicol, Donald M. The Last Centuries of Byzantium, 1261–1453 (en anglès). Cambridge University Press, 1993.
* Polemis, Demetrios I. The Doukai: a contribution to Byzantine prosopography (en anglès). Athlone, 1968.
* Trapp, Erich; Beyer, Hans-Veit. Prosopographisches Lexikon der Palaiologenzeit (en alemany). I. Viena: Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, 2001. ISBN 978-3-7001-3003-1.
# Gottfried Feder

Gottfried Feder (Würzburg, 27 de gener de 1883 - Murnau am Staffelsee, 24 de setembre de 1941) fou un enginyer, economista i polític alemany, formulà una teoria econòmica que combinava l'anticapitalisme i l'antisemitisme. Molt actiu durant els primers anys de la fundació del Partit Nacional Socialista dels Treballadors Alemanys (NSDAP), n'és considerat un dels seus pares ideològics.

## Biografia

Després d'assistir a les escoles a Ansbach i Múnic, va estudiar enginyeria a Berlín i Zúric. Després de graduar, el 1908 va fundar una empresa de construcció, que va ser particularment activa a Bulgària, on va construir una sèrie d'edificis oficials. Com a enginyer civil, Feder fou actiu en afers econòmics i polítics. Fou el precursor del principi de "trencar l'esclavitud dels interessos dels diners", que va tenir una forta influència sobre el Programa dels 25 punts del NSDAP, sent aquest el punt nombre 11. Feder s'havia unit al partit, provinent del nucli fundacional del Partit dels Treballadors Alemanys (DAP), fins i tot abans que Hitler.
El 1923 va prendre part en el Putsch de Múnic. Després de l'arrest de Hitler continua sent un dels líders del partit, i va ser elegit diputat al Reichstag el 1924, càrrec que mantenir fins al 1936 i des d'on va exigir la congelació de les taxes d'interès i la despossessió dels ciutadans jueus. Va ser també Secretari d'Estat per al Ministeri d'Afers Econòmics (1933-1934) i Comissari Polític del Reich per a l'Assemblea Legislativa entre 1934 i 1935. La seva influència va declinar amb la caiguda política del grup revolucionari de Gregor Strasser dintre del NSDAP, el 1932, i perquè Hitler en aquest moment sol·licitava el suport d'inversionistes per a finançar la campanya del Partit, mentre Feder mantenia fortes crítiques al capitalisme sol·licitant que fos abolit. La carrera política de Feder s'acabà totalment a partir de 1936, quan es va dedicar exclusivament a la docència en el Col·legi Tècnic de Berlín. El seu treball Das Programm der National-sozialistichen Arbeiterpartei imd ihre weltanschaulichen Grundlagen (El programa del NSDAP i la seva base ideològica, del 1927) és un document important per a l'estudi històric del Nacionalsocialisme.

## Referències

* ↑ (castellà) Gallego, Ferran. Todos los hombres del Führer: la élite del nacionalsocialismo (1919-1945), DEBATE, 2006, p.47, ISBN 8483066874 ,9788483066874
* ↑ (anglès) Miller,Barbara; Rupp, Leila J. Nazi ideology before 1933: a documentation, p.27-30: Gottfried Feder: Manifesto for breaking the Bondage of Interest, Manchester University Press ND, 1978, ISBN 0719007194 ,9780719007194
* ↑ (alemany) Feder, Gottfried. Das Programm der National-sozialistichen Arbeiterpartei imd ihre weltanschaulichen Grundlagen PDF

## Enllaços externs

* Das Programm des NSDAP und sein weltshauliched Grundgedankende Gottfreid Feder a archive.org
* Programme of the Party of Hitler, the NSDAP and its General Conceptions a Ingels
* Das Manifest zur Brechung der Zinsknechtschaft des Geldes de Gottfried Feder a archive.org
# Dolors Codina i Arnau

Dolors Codina i Arnau (Lleida, Segrià, 1878 - El Talladell, Urgell, 26 de juny de 1944) fou una propietària catalana, nomenada alcaldessa del Talladell l'any 1924 amb el règim polític del general Primo de Rivera. Aquest fet la convertí en la primera dona alcaldessa de Catalunya i la segona de tot l'Estat espanyol.
Filla de Maria Teresa Arnau, de Bell-Lloc, i de Joaquim Codina Canut, del Talladell, era la pubilla d’una de les cases més riques i importants de les terres de Lleidaː cal Codina del Talladell, que encara es conserva.
L'alcaldia de Dolors Codina, que havia estat decidida pel règim polític del general Primo de Rivera, s'acabà amb el final de la Dictadura. Durant el seu mandat es dinamitzà la vida cultural de la vila: es creà la Sociedad Coral La Aurora i diversos articles apareguts a La Vanguardia refereixen diversos actes musicals i culturals.
Durant la Segona República es dedicà a l'administració del patrimoni familiar i, posteriorment, va passar els anys de la Guerra Civil amagada a Barcelona. L'any 1940 va tornar al Talladell, a la seva casa pairal, i recuperà la seva posició social. Quatre anys més tard, el 26 de juny de 1944, va morir de forma sobtada a l'edat de 66 anys. El registre civil manifesta que la causa de la defunció va ser un infart miocardíac. No va tenir descendència.

## Bibliografia

* Lleida és femení: dones per a la història. Lleida: Alfazeta, 2009

## Referències

* ↑ Biografia de Dolors Codina Arnau al Diccionari Biogràfic de Dones
* ↑ «100 dones que van canviar el món. Dolors Codina Arnau». Paeria, Ajuntament de Lleida. Regidoria d’Educació, Cooperació, Drets Civils i Feminismes.. Arxivat de l'original el 2022-10-03. [Consulta: 19 abril 2022].
* ↑ «Una alcaldesa» (en castellà). La Vanguardia, 19-10-1924. [Consulta: 19 abril 2022].
* 1 2 3 4 Lloreta Pané, Natàlia. «Dolors CODINA ARNAU». A: Dones rurals, dones de Lleida. Institut Català de les Dones.
* ↑ «Talladell» (en castellà). La Vanguardia, 30-04-1929. [Consulta: 19 abril 2022].
# Celosia

Celosia L. és un gènere de plantes amb flors dins la família de les amarantàcies. Algunes espècies es cultiven com a plantes ornamentals car tenen flors vistoses. La Celosia argentea var. argentea o Lagos spinach ("espinac de Lagos") és una de les principals verdures cultivades de Nigeria, on es coneix també com a "soko yokoto", que vol dir "fa els marits grossos i feliços". Inclou les següents espècies:
* Celosia argentea - cresta de gall, vellut, amarant plomós
* Celosia caracas
* Celosia cristata
* Celosia nitida
* Celosia palmeri
* Celosia plumosa
* Celosia trigyna
* Celosia virgata

## Referències

* ↑ ECHO

## Enllaços externs

* Llista completa
* Virtual Flowers Celosia Information Arxivat 2006-11-01 a Wayback Machine.
# Jaume Rolíndez i Fonollosa

Jaume Rolíndez Fonollosa (Benicarló, 1934) és un escriptor valencià. Dedicat professionalment a la docència, comença a publicar a mitjans de la dècada dels 90, amb una bibliografia que agafa diversos gèneres, i en els quals sovint hi segueix una temàtica d'àmbit local i comarcal.
El seu primer llibre és Des de la Tossa, el títol del qual fa referència a una muntanya del terme benicarlando. S'edita l'any 1996 a càrrec de la també cadufera Penya Setrill. L'any següent, l'Associació Cultural Alambor li publica el text teatral de L'Estel del Collet. Nadal a Benicarló, una dramatúrgia popular que ubica el poble i terme de la ciutat maestratenca amb els símbols més coneguts de la tradició nadalenca, i que es representa cada desembre a aquesta localitat, des de 1998.
En 1997 hi guanya el Premi Vila de Nules amb Tu, un guardó que revalidarà tres anys després amb N'hem de parlar, Roser. Ambdues són editades per l'ajuntament de la Plana Baixa. Hi torna als temes més locals amb les rondalles de Benicarló, país de cadufs (Caixa Rural de Benicarló, 2001) i els poemes infantils de Juguem a cucassela? (Alambor, 2002). Amb Manel Garcia Grau hi va escriure a quatre mans la novel·la juvenil La profecia del Papa Luna, ambientada en la comarca del Baix Maestrat i que edita Prodidacta Abril en 2004., L'any següent, el Centre d'Estudis del Maestrat li publica Cercant l'ànima del Maestrat dels castells, en la qual Rolíndez duu a terme una visió poètica del paisatge comarcà.
Després de quasi una dècada sense publicar, torna en 2013 amb Paraules menudes (Onada Edicions), poemari en el que canta a la criança dels nadons. I en el camp d'historiografia local, hi publica Sense treva: 50 anys de Càritas a Benicarló (2014) amb Aurelio Camarero i Famílies tradicionals de Benicarló (2015-2016) junt Pedro Manchón, totes elles dins del catàleg d'Onada.

## Obra literària

* Des de la Tossa (1996)
* L'Estel del Collet. Nadal a Benicarló (1997)
* Tu (1997)
* N'hem de parlar, Roser (2000)
* Benicarló, país de cadufs (2001)
* Juguem a cucassela? (2002)
* La profecia del Papa Luna (2004, amb Manel Garcia Grau)
* Cercant l'ànima del Maestrat dels castells (2005)
* Paraules menudes (2013)
* Sense treva: 50 anys de Càritas a Benicarló (2014, amb Aurelio Camarero)
* Famílies tradicionals de Benicarló. Volum I (2015, amb Pedro Manchón)
* Famílies tradicionals de Benicarló. Volum II (2016, amb Pedro Manchón)

## Referències

* ↑ Jaume Rolíndez: "La vida, si no té riures és un camí fracassat". Entrevista a Vinaròs News
* ↑ Magia teatral en Benicarló. Notícia a Mediterráneo
* ↑ "El Baix Maestrat en la Literatura Contemporània". San Abdón Queral, Josep Manuel. Publicat a beCEroLes II (2006), 113-121

## Enllaços externs

* Participació de Jaume Rolíndez al projecte Memoro de preservació de la memòria oral.
# Ferdinand Groß

Ferdinand Groß (Viena, 8 de maig de 1835 - 1909) va ser un cantant d'òpera austríac (tenor) i director de teatre.
Originalment volia convertir-se en un home de negocis, però després va formar la seva veu el pedagog Giovanni Gentiluomo de Viena. Els seus primers compromisos van ser al teatre Olomouc City de 1858-59, a l'òpera Pressburg de 1859-61, a l'òpera de Brno de 1861-62 i al teatre Graz de 1862-64, després de nou a Brno (1864- 65) i finalment a l'òpera de Leipzig, on va treballar des de 1865-72. Després va cantar al "Deutsches Theatre" de Rotterdam del 1872 al 1873, a l'Òpera de Frankfurt del 1873-76, i de nou al "Deutsches Theatre" de Rotterdam. Va fer aparicions com a convidat a Budapest (1859), a les òperes judicials de Viena (1862) i Berlín (1863) i en altres teatres de països de parla alemanya.
Va treballar com a director i director de jocs. Els seus principals papers escènics van ser el Raoul als Les huguenots de Giacomo Meyerbeer, l'heroi del títol als Le Prophète del mateix mestre, el Masaniello a La Muette de Portici d'Daniel Auber, l'heroi del títol al seu Fra Diavolo i diversos herois de Wagner (Rienzi, Tannhäuser, Lohengrin, Walther von Stolzing). El seu fill Carl Groß (1870?) Va tenir una exitosa carrera en teatres alemanys com a baríton des del seu debut al teatre d'Estrasburg el 1893.

## Referències

* https://web.operissimo.com/triboni/exec

## Bibliografia

* Ludwig Eisenberg: Großes biographisches Lexikon der Deutschen Bühne im XIX. Jahrhundert. Verlag von Paul List, Leipzig 1903, S. 356 (Textarchiv – Internet Archive).
# Gruppenführer

Gruppenführer o cap de colla era un rang paramilitar de les Sturmabteilung (SA) i posteriorment un rang militar de les Schutzstaffel (SS) així com de les Waffen-SS, totes organitzacions del Partit Nazi i d'Alemanya durant el període 1925-1945. Tot i que la paraula inicialment era tant neutral com el català cap de colla, per la connotació negativa de la paraula Führer a l'Alemanya posthitleriana s'opta més aviat pel més neutre Gruppenleiter.
El rang de Gruppenführer equivalia al de General que actualment existeix en els exèrcits d'Espanya o els de Llatinoamèrica. És superior al de General de Brigada (Brigadeführer) i immediatament inferior al de Tinent General (Obergruppenführer).
El juliol de 1935, 29 oficials posseïen aquest rang, el 1938 ja eren 51 d'oficials.

## Referències

* ↑ «Gruppenführer». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Dolors Escamilla Pérez

Maria Dolors Escamilla Pérez (Borbotó, Ciutat de València, 1939 - 2022) fou una directiva esportiva valenciana.
Comença a realitzar esta activitat als anys 80, quan col·labora amb l'equip del Sagrado Corazón de Godella en l'obtenció de finançament per a realitzar el desplaçament que havia de fer per a disputar les fases finals del campionat d'Espanya de bàsquet. Aquell equip seria el gérmen del Dorna Godella, que comptaria amb la col·laboració de l'empresa homònima per a finançar un equip que amb Miki Vuković a la banqueta i algunes de les millors jugadores del món, entre 1992 i 1995 disputaria quatre finals de l'Eurolliga i en guanyaria dos. L'Eurolliga de 1992 guanyada pel Dorna Godella va suposar el primer triomf internacional de l'esport femení per equips a l'Estat Espanyol.
A partir de 1996 treballa amb el Sant Vicent València Club de Futbol, que passaria a ser l'equip femení del Llevant Unió Esportiva, club on estaria fins al 2009. En 2014 va rebre la medalla al mèrit esportiu de la Ciutat de València.
L'octubre del 2019 va ser guardonada amb la medalla al mèrit esportiu de la Generalitat Valenciana, i l'Ajuntament de Godella va nombrar en el seu honor el pavelló esportiu municipal.

## Galeria

* Entrevista a La represa, 30 de juny de 2017.

## Referències

* ↑ Alemán, José Manuel. «Fallece Dolores Escamilla, referente del deporte femenino valenciano». Cadena SER, 18-11-2022. [Consulta: 18 novembre 2022].
* 1 2 «25 anys d'una primera Copa d'Europa històrica del Dorna Godella». Diari la Veu, 22-03-2017.
* ↑ «La primera Copa de Europa del baloncesto femenino español cumple 25 años». La Vanguardia, 25-03-2015.
* ↑ «Dolores Escamilla se desvincula profesionalmente del Levante UD Femenino». Llevant Unió Esportiva, 01-06-2009.
* ↑ «Paco Roca, Juan Roig y su esposa, hijos predilectos de Valencia». El Mundo, 21-07-2014.
* ↑ «Genovés, Bautista i Liliana, premiats en el 9 d'octubre». Superdeporte, 08-10-2019. [Consulta: 8 octubre 2019].
* ↑ «Dolors Escamilla donarà nom al pavelló municipal de Godella». El Periòdic, 03-10-2019. [Consulta: 8 octubre 2019].
# Drentse Acht van Westerveld

La Drentse Acht van Westerveld és una competició ciclista neerlandesa femenina d'un sol dia que es disputa per les carreteres de la província de Drenthe. Fou creada el 2007 i forma part del tríptic de curses amb el Tour de Drenthe i la Novilon Euregio Cup. Forma part del calendari internacional de l'UCI dins de la categoria 1.1. Als seus inicis la cursa rebia el nom de Drentse 8 van Dwingeloo, per després anomenar-se Drentse 8, i des del 2015 rep la nomenclatura actual

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2007 | Regina Schleicher | Rochelle Gilmore | Giorgia Bronzini |
| 2008 | Ina-Yoko Teutenberg | Regina Schleicher | Rochelle Gilmore |
| 2009 | Ina-Yoko Teutenberg | Regina Schleicher | Kirsten Wild |
| 2010 | Ina-Yoko Teutenberg | Emma Johansson | Annemiek van Vleuten |
| 2011 | Marianne Vos | Shelley Olds | Emma Johansson |
| 2012 | Chloe Hosking | Giorgia Bronzini | Marianne Vos |
| 2013 | Marianne Vos | Giorgia Bronzini | Emma Johansson |
| 2014 | Chantal Blaak | Lucy Garner | Lizzie Armitstead |
| 2015 | Giorgia Bronzini | Valentina Scandolara | Annemiek van Vleuten |
| 2016 | Leah Kirchmann | Christine Majerus | Anouska Koster |
| 2017 | Chloe Hosking | Lotte Kopecky | Amalie Dideriksen |
| 2018 | Alexis Ryan | Jolien D'Hoore | Chloe Hosking |
| 2019 | Audrey Cordon-Ragot | Amy Pieters | Marta Bastianelli |
| 2020 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2021 | Chantal van den Broek-Blaak | Charlotte Kool | Eleonora Gasparrini |
| 2022 | Christine Majerus | Alison Jackson | Floortje Mackaij |
| 2023 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2024 | Sofie Van Rooijen | Chiara Consonni | Rachele Barbieri |

## Referències

* ↑ «Greatest Spring Classics Races – Drentse Acht van Westerveld» (en anglès). procyclinguk, 12-08-2020. [Consulta: 12 març 2024].
# Choluteca

Choluteca és una ciutat d'Hondures pertanyent al Departament de Choluteca situada a 133 km de Tegucigalpa a la zona sud d'Hondures, en la ribera del riu Choluteca.
Es troba a la regió sud del país i limita al nord, amb els municipis de Pespire, Orocuina i Apacilagua; al sud amb la República de Nicaragua; a l'est, amb els municipis de Santa Ana de Yusguare i Namasigüe i a l'oest, amb els municipis de Marcovia i Sant Lorenzo, pertanyent al departament de Valle.
Quan els conqueridors espanyols van arribar al sud d'Honduras el 1535, es van trobat amb els indígenes Chorotegues que habitaven la zona. El 1541, es va fundar el poble Villa de Xerez de la Frontera de Choluteca pel capità Cristobál de la Cueva.

## Referències

* ↑ http://www.hondurastips.hn/destinos/choluteca/
* ↑ http://es.scribd.com/doc/53891040/Distancias-Entre-Ciudades-de-Honduras
* ↑ Larde, Jorge; Larín, Jorge «TOPONIMIA CENTROAMERICANA (CHOLUTECA, MANALACO Y CHOROTEGA)». Anuario De Estudios Centroamericanos, 4, 1978, pàg. 207–217.
# Colibrí de Guerrero

El colibrí de Guerrero (Eupherusa poliocerca) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita el sud de Mèxic.

## Referències

* ↑ «Colibrí de Guerrero». Avibase - la base de dades mundial d’ocells. Avibase - la base de dades mundial d’ocells. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «White-tailed Hummingbird» (en anglès). International Union for Conservation of Nature’s Red List of Threatened Species. [Consulta: 22 gener 2022].
# El Tempir

L'Associació Cívica per la Llengua "El Tempir" d'Elx va nàixer al voltant de 1994 amb l'objectiu de contribuir a la represa lingüística del valencià a Elx i a les comarques del sud del País Valencià, afavorint la viabilitat del valencià com a llengua vehicular, moderna i d'ús corrent entre la ciutadania ilicitana. A hores d'ara, l'Associació compta amb més de 240 socis que principalment són d'Elx i d'altres ciutats i viles dels Països de parla catalana.
Les seues activitats se centren, principalment, en el camp de l'ensenyament, promovent l'obertura de noves línies d'immersió lingüística a les escoles i als instituts a la ciutat i terme municipal d'Elx a través d'activitats reivindicatives i lúdiques com, per exemple, l'organització de la Trobada d'Escoles en Valencià que reuneix al voltant de 10.000 persones; i en el camp de l'ús social, a través de la publicació d'una revista semestral, El Tempir, en la qual es poden trobar estudis centrats en el sud del País Valencià de caràcter sociolingüístic, històric, dialectològic, literari... i un dietari que relata les activitats quotidianes de l'Associació envers la recuperació i la normalització del català. El 2009 creà un mapa interactiu de centres educatius del País Valencià que feien l'ensenyament en valencià.
L'entitat va ser gardonada amb la Creu de Sant Jordi l'any 2019 "en el 25è aniversari d'aquesta associació, que té per objectiu contribuir al reviscolament de la llengua i la cultura catalanes a l'extrem sud del domini lingüístic, principalment a la ciutat d'Elx. Per la seva dedicació militant a la plena normalització de la llengua en tots els àmbits socials, per la promoció i la difusió de la consciència de país i de les seves diverses manifestacions culturals, sempre a través d'activitats lúdiques i reivindicatives, des de la capital del Baix Vinalopó".
L'any 2021 la Fundació Bromera per al Foment de la Lectura va concedir a El Tempir el reconeixement en la modalitat col·lectiva dels Premis Fundació Bromera al Foment de la Lectura per la seua tasca a favor de la llengua i la lectura.

## Referències

* ↑ Llengua i Ús. Revista Tècnica de Política Lingüística Arxivat 2014-05-29 a Wayback Machine.. Secretaria de Política Lingüística. Generalitat de Catalunya. Número 3. Segon quadrimestre 1995. PDF
* ↑ http://www.laverdad.es/alicante/20090530/elche/tempir-afirma-ninos-quedaran-20090530.html
* ↑ http://www.vilaweb.cat/noticia/3656918/noticia.html%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 29 personalitats i 15 entitats». Web oficial de la Generalitat de Catalunya, 30-04-2019. [Consulta: 30 abril 2019].
* ↑ «El Tempir, guardonat amb el Premi de la Fundació Bromera al Foment de la Lectura 2021». [Consulta: 9 maig 2021].

## Enllaços externs

* Associació Cívica per la Llengua El Tempir d'Elx