OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Petar Popzlatev

Peter Zlatev Popzlatev (en búlgar Петър Златев Попзлатев) és un director búlgar.

## Biografia

Va estudiar a la Sorbona i a l'Institut Louis Lumiere (es va graduar el 1978). Irromp al cinema amb el documental "Truden izbor". El seu primer llargmetratge va ser "Az, grafinyata", que va guanyar un premi a la millor pel·lícula a Torí (1989); Gren Premi del Jurat a Angers (1990); Dofí de plata per a la direcció i Dofí de plata per a la fotografia (1990) al Festroia de Setúbal, Portugal; premi FIPRESCI (1989) i premi a un paper femení al Festival de la Creu Roja de Varna (1989).
També va dirigir i produir les coproduccions búlgaro-franceses "Neixto vŭv vŭzdukha" (premi dels distribuïdors de cinema europeus a Canes 1993) i "I Gospod sleze da ni vidi" (premi a la direcció, premi de la crítica de cinema i premi a la millor adaptació d'una obra literària al festival de cinema búlgar "Rosa Daurada" 2004).

## Filmografia

* Truden izbor (1982) – documental
* Baixti ot bronz (1984) – documental
* Komi, khorata (1985) – documental
* Protsesŭt (1986) – documental
* Txujdenetsŭt (1987) – documental
* Avtorŭt... modela (1988) – documental
* Az, grafinyata (1989)
* Neixto vŭv vŭzdukha (1993)
* I Gospod sleze da ni vidi (2003)
* Naixite detsa (2005) – documental
* Az sŭm ti (2012)
* Vermeto e naixe (2018)

## Referències

* ↑ «Наградени на VII Международен фестивал на младите кинематографии в Торино». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 13 setembre 2007]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 8 octubre 2023].
* ↑ «Голяма награда на журито в Анже». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 13 setembre 2007]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 8 octubre 2023].
# Mar dels Cosmonautes

El Mar dels Cosmonautes, és un mar que forma part de l'oceà Antàrtic a l'exterior de la Costa del Príncep Olav i la Terra Enderby, a l'Antàrtida, entre els meridians terrestres 30°E i 50°E. Ocupa una superfície d'uns 699.000 km².
A l'est del mar dels Cosmonautes es troba el Mar de Cooperació, i a l'oest el Mar de Riiser-Larsen.

## Referències

* ↑ The Cosmonaut Sea Polynya
# Jacopo Andrea da Ferrara

Jacopo Andrea da Ferrara (en italià: Iacomo Andrea) era un arquitecte de Ferrara i l'autor d'un text sobre Vitruvi. Molt poques coses són conegudes sobre els seus treballs d'arquitectura i el seu nom no figura sobre cap edifici de Milà.
Luca Pacioli ha escrit que Andrea era gairebé com un germà per a Leonardo da Vinci. Andrea va ser lleial envers la família Sforza. Després de l'ocupació de Milà pels Francesos, hauria maquinat contra els francesos. Va ser portat davant la justícia i va ser condemnat a mort. L'arquebisbe Pallavicini va litigar sense èxit en el seu favor. Va ser decapitat en públic el 12 de maig de 1500. El seu cos va ser esquarterat i les parts col·locades a les quatre portes de la ciutat.

## Referències

* ↑ Lester, Toby «The Other Vitruvian Man» (en anglès). Smithsonian Magazine, 01-02-2012 [Consulta: 19 novembre 2018].
# Priolepis ailina

Priolepis ailina és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Les femelles poden assolir els 1,68 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Polinèsia Francesa.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12. i-xxiv + 1-507 + 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# La Peirosa e Fossat

La Peirosa e Fossat (francès Lapeyrouse-Fossat) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Garona, a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Legió XXX Ulpia Victrix

La Legió trigèsima Ulpia Victrix va ser una legió romana creada per l'emperador Trajà l'any 100 per combatre en les Guerres dàcies. La legió va estar activa a la frontera del Rin fins al principi del segle v. Els seus emblemes eren els déus Neptú i Júpiter juntament amb un Capricorn. El nom Ulpia prové del cognomen de Trajà (Marcus Ulpius Traianus), mentre que el distintiu «Victrix» o «victoriosa» se'l va guanyar en els camps de batalla de Dàcia.
El primer campament de la legió es va establir a la frontera del Danubi, a Dàcia. Algunes cohorts de la legió (vexillationes) van participar en les guerres de Trajà contra l'Imperi Part entre l'any 114 i el 117. Després, la legió es va traslladar a la Colonia Ulpia Traiana (modern Xanten) a la província de la Germània Inferior, on hi va tenir els seus campaments durant els següents segles. Les seves tasques principals eren la construcció del limes (zona de fortificació a la frontera) al llarg del Danubi i el manteniment de l'ordre. Després de l'any 118, la va dirigir Quint Marci Turbo, un amic personal de l'emperador Hadrià.
Durant el segle ii i principis del segle iii, diferents vexillationes de la legió van ser enviades a Pàrtia, a la Gàl·lia i fins i tot a Mauretània, ja que Germània estava relativament pacificada.
Durant la guerra civil de l'any 193, la XXX Ulpia Victrix va donar suport a Septimi Sever, que la va anomenar Pia Fidelis («fidel i lleial»). Durant el seu regnat, algunes cohorts d'aquesta legió estaven destinades a la guarnició de Lugdúnum, la capital de la Gàl·lia.
La legió tornaria a la batalla sota l'emperador Alexandre Sever l'any 235, en les campanyes contra els Sassànides. Va lluitar també contra els francs i els alamans sota Gal·liè, i també, amb aquest emperador contra els usurpadors Ingenu i Regalià.
Més tard van donar suport a la creació de l'Imperi de les Gàl·lies per Pòstum I l'any 260, però van patir una severa derrota l'ant 274 quan Aurelià va derrotar a Tètric I provocant la dissolució d'aquest regne.
La reorganització de l'exèrcit romà per part de Constantí I el Gran va comportar que les legions que guardaven les fronteres perdessin importància a favor d'unitats de cavalleria estacionats darrere dels Limites romani. La caiguda de la frontera del Rin entre els anys 408 i 410 va marcar la fi de la història de la legió.

## Notes

* ↑ Capricorn és un ser mitològic meitat cabra i meitat peix, present a diverses cultures. Alguns autors la identifiquen amb la cabra Amaltea

## Referències

* ↑ Cassi Dió. Historia romana, LV, 24, 3
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 26. ISBN 9788496061972.
* ↑ Le Boec, Yann (ed.); Catherine Wolff (ed.). Les légions de Rome sous le Haut-Empire. Lió: De Boccard, 2000, p. 71-74. ISBN 9782904974199.

## Enllaços externs

* Lendering, Jona. Legio XXX Ulpia Victrix. A Livius.org [Consulta 23 d'octubre de 2022]
* Grup de recreació històrica que reconstrueix la Legio XXX Ulpia Victrix
# Nanni Galli

Giovanni Giuseppe Gilberto conegut com a Nanni Galli (Bolonya, 2 d'octubre de 1940 - Prato, 12 d'octubre de 2019) va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## Carrera esportiva

Nanni Galli va debutar a la desena cursa de la temporada 1970 (la 21a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 6 de setembre del 1970 el GP d'Itàlia al circuit de Monza.
Va participar en un total de vint curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en quatre temporades consecutives (1970 - 1973) aconseguint un novè lloc com a millor classificació en una cursa i no va assolir cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Posició | Punts |
| 1970 | Bruce McLaren Motor Racing | McLaren | Alfa Romeo | SUD | ESP | MON | BEL | HOL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA Ret | CAN | USA | MEX | | | - | 0 |
| 1971 | STP March | March | Alfa Romeo | SUD | ESP | MON NVQ | HOL Ret | | | ALE 12 | AUT 12 | | | | | | | | - | 0 |
| 1971 | STP March | March | Cosworth | | | | | FRA NVS | GBR 11 | | | ITA Ret | CAN 16 | USA Ret | | | | | - | 0 |
| 1972 | Martini Racing Team | Tecno | Tecno | ARG | SUD | ESP | MON | HOL Ret | | GBR Ret | ALE | AUT NC | ITA Ret | CAN | USA | | | | - | 0 |
| 1972 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | | | | | | FRA 13 | | | | | | | | | | - | 0 |
| 1973 | Frank Williams Racing Cars | Iso-Marlboro | Cosworth | ARG Ret | BRA 9 | SUD | | | | | | | | | | | | | - | 0 |
| 1973 | Frank Williams Racing Cars | Iso-Marlboro | Cosworth | | | | ESP 11 | BEL Ret | MON Ret | SUE | FRA | GBR | HOL | ALE | AUT | ITA | CAN | USA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 20 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Matança a l'ambaixada espanyola de Guatemala

L'Assalt a l'ambaixada espanyola de Guatemala, també conegut com la Crema de l'ambaixada espanyola a Guatemala, fou un incident ocorregut a Guatemala el dijous 31 de gener de 1980, quan la Policia de Guatemala ―en el marc de la dictadura de Fernando Romeo Lucas-García (1924-2006)― va assaltar l'ambaixada i va assassinar 37 persones incendiant-les amb fòsfor blanc.
L'ambaixada espanyola havia sigut ocupat per una trentena d'índigenes guatemalencs del Comité de Unidad Campesina que havien pres com ostatges el personal de l'ambaixada. Les forces de seguretat es van presentar i van envair territori sobirà espanyol. Van forçar als ocupants i als ostatges a refugiar-se en una habitació del segon nivell de l'edifici ocupat per l'ambaixada. Es va produir un incendi i van morir tots excepte l'ambaixador espanyol Máximo Cajal López, l'advocat guatemalenc Mario Aguirre Godoy i el pagès manifestant Gregorio Yujá Xoná (que més tard fou segrestat i torturat fins morir).
L'origen de l'incendi és font de discussions: els representants de l'esquerra guatemalenca indiquen que va ser provocat per llançaflames i per l'ús de fòsfor blanc, mentre que el govern guatemalenc de llavors va emfatitzar que els ocupants de l'ambaixada es van immolar amb les bombes molotov que portaven. La premsa espanyola va publicar fotografies d'un policia amb un llançaflames, a més de les proves testimonials i pericials que confirmarien que diverses víctimes havien estat tirotejades. Totes les versions concorden que els cossos de socors van tenir prohibit entrar a l'edifici per a sufocar l'incendi fins que s'apagués per si sol.
El 20 de gener de 2015, la Cort Suprema de Justícia de Guatemala va condemnar per unanimitat el comandament responsable de llavors García Arredondo a quaranta anys de presó per la massacre de l'ambaixada. També va sentenciar que la policia no tenia gens d'interès a negociar, sinó treure als ocupants de l'ambaixada, que l'ambaixada va ser violentada per les forces de seguretat, que van ingressar sense comptar amb l'autorització de l'ambaixador, que García Arredondo sabia el que anava a succeir i que l'incendi no es va originar com a resultat d'un pla d'immolació dels pagesos que van ingressar en la seu diplomàtica.

## Referències

* ↑ Caballero-Mariscal, David «Asalto y Masacre en la Embajada Española en Guatemala Tres Décadas Después: Consecuencias para las Relaciones Bilaterales entre Ambos Estados.» (en castellà). Latin American Journal of International Affairs, pàg. 1-25.
* ↑ Pocasangre, Henry. «Quema de la Embajada de España en Guatemala: 40 años de la tragedia» (en castellà), 31-01-2020. [Consulta: 7 maig 2021].
* ↑ De Guate, s.f..
* 1 2 Acoguate, 2015.

## Bibliografia

* Acoguate. «Sentencia de 90 años de prisión por quema de la embajada de España», 2015. Arxivat de l'original el 2 de febrer de 2015.
* De Guate. «Imagen de policía con lanzallamas durante la toma de la embajada de España», s.f.. [Consulta: 14 octubre 2014].
# Paul Christou

Paul Christou (Xipre, 1954) és un biotecnòleg d'origen xipriota, vinculat a la Universitat de Lleida, des de 2004, i professor investigador ICREA. És director del grup de Biotecnologia Aplicada del Centre de Recerca en Agrotecnologia Agrotecnio-UdL —del qual va ser director entre 2012 i 2015. Doctor en Bioquímica pel University College de Londres, és redactor en cap de les revistes Transgenic Research i Molecular Breeding. Va ser el responsable d'obtenir el primer cultiu comercial transgènic de la soja.
És considerat un destacat investigador en plantes transgèniques i biologia sintètica, participant en l'edició de genomes en cereals com l'arròs i el blat de moro i forma part del Comitè d'Experts de la Unió Europea sobre Seguretat Alimentària. Segons el seu parer, considera que els cultius biotecnològics podrien contribuir a reduir els gasos que causen tant l'efecte d'hivernacle i com el canvi climàtic.
L'any 2020 va rebre la medalla Narcís Monturiol, atorgada per la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ «- EL MUNDO | Suplemento salud 799 - "El maíz puede generar anticuerpos contra el sida». [Consulta: 3 maig 2021].
* 1 2 3 Redacció. «Felicitats: Premien un investigador de la UdL per la seva tasca científica», 22-07-2020. [Consulta: 3 maig 2021].
* ↑ El científico norteamericano Paul Christou imparte mañana un seminario en la UPNA, Europa Press, 20 de març de 2006
* ↑ DR. PAUL CHRISTOU. “Los cultivos modificados genéticamente pueden contribuir a reducir el efecto invernadero y el cambio climático", entrevista a la Fundación Antama
# Joaquim de Bassols i de Maranyosa

Joaquim de Bassols i de Maranyosa (castellà: Joaquín Bassols) (Barcelona, 13 d'octubre de 1797 - Madrid, 12 de febrer de 1877) va ser un militar i polític català.

## Biografia

Miliar d'ideologia liberal, Prengué part en totes les lluites civils del segle xix a Catalunya (primera guerra carlina, guerra dels Matiners, etc) i ascendí a general per mèrits de guerra. Durant la regència de Maria Cristina va participar en el pronunciament a favor de Baldomero Espartero i fou elegit diputat per Lleida en 1841 en substitució de Rafael Degollada. Durant el regnat d'Isabel II fou governador militar de Barcelona i de Menorca, capità general de les Illes Balears, capità general d'Aragó i de Castella la Nova.
Va donar suport a la revolució de 1868 i durant uns mesos fou Capità General de Catalunya. Durant el regnat d'Amadeu I, entre octubre i desembre de 1871 fou ministre de Guerra en el gabinet dirigit per José Malcampo y Monge. En les eleccions d'abril de 1872 fou escollit senador per la província de Badajoz i en les d'agost de 1872 fou escollit senador per les Illes Balears.
En el terreny personal practicà l'espiritisme. Un renebot seu, Domènec de Miquel i Bassols, va ser diputat carlí durant el Sexenni Democràtic.

## Referències

* ↑ «Joaquim de Bassols i de Maranyosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Vizconde de la Esperanza. La Bandera carlista en 1871. Imprenta de El Pensamiento Español, 1871, p. 60-68.
# Potamosilurus macrorhynchus

Potamosilurus macrorhynchus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes. És un peix d'aigua dolça que es troba a Indonèsia i Papua-Nova Guinea.
Arriba a una longitud màxima de 50 cm. S'alimenta de plantes, fruits i petits artròpodes com escarabats, gambes, formigues…

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Marceniuk, A.P. i N.A. Menezes, 2007. Systematics of the family Ariidae (Ostariophysi, Siluriformes), with a redefinition of the genera. Zootaxa 1416:1-126.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Weber, M., 1913. Süsswasserfische aus Niederländisch Süd- und Nord-Neu-Guinea. A: Nova Guinea. Résultats de l'expédition scientifique Néerlandaise à la Nouvelle-Guinée. Zoologie. Leiden. Süsswasserfische aus Niederländisch Süd- und Nord-Neu-Guinea. v. 9 (livr. 4): 513-613, Pls. 12-14.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Allen, G.R.. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea (en anglès), 1991.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kailola, P.J. i W.A. Bussing, 1995. Ariidae. Bagres marinos. p. 860-886. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* Marceniuk, A.P. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Ariidae (Sea catfishes). p. 447-455. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Taylor, W.R. i N.A. Menezes, 1978. Ariidae. A: W. Fischer (ed.) FAO species identification sheets for fishery purposes. West Atlantic (Fishing Area 31). volum 1. (pag. var.). FAO, Roma.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# La Masia (Masquefa)

La Masia és una obra de Masquefa (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia a dos vents, rectangular, de planta i pis, amb barri-pati i edificis a dos vents al voltant, aquests darrers obrats el segle passat. S'hi entra per un portal adovellat, de punt rodó, trobant-se una gran entrada amb un magnífic arc gòtic, capelleta a la paret i escala al fons que condueix al pis superior. Cuina amb rajoles antigues i restes de la campana del foc a terra sense els escons. Cal remarcar als baixos, l'antic estable amb dos magnífics arcs gòtics. L'escala esmentada condueix a una gran sala superior distribuïdora de les habitacions de la casa, conjunt moblat amb objectes i mobles valuosos. La casa s'aguanta sense fonaments, damunt d'argila. Cal esmentar també, que al pis superior existeix una finestra dita "de la francesa", d'estil gòtic tardà amb cares esculpides. A cada angle de la casa i com a símbol d'estatge pelegrí, hi havia quatre xiprers, actualment només dos. Rellotge de sol datat el 1820.

## Referències

* ↑ «La Masia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Marc Claudi Marcel Eserni (orador)

Marc Claudi Marcel Eserní (en llatí Marcus Claudius M. F. Marcellus Aeserninus) va ser un magistrat romà. Era fill de Marc Claudi Marcel Eserní (cònsol) (Marcus Claudius Marcellus Aeserninus), cònsol l'any 22 aC. Formava part de la gens Clàudia i era de la família dels Claudi Marcel.
De jove es va trencar una cama mentre participava en uns jocs (els jocs troians) en presència d'August i del seu avi Gai Asini Pol·lió, i com a resultat de les queixes de Pol·lió, els jocs van ser abolits. El seu avi el va educar amb cura i especialment el va entrenar en oratòria.
L'any 20 Gneu Calpurni Pisó li va encomanar la seva defensa del càrrec d'haver enverinat a Germànic Cèsar, però va rebutjar. Probablement va tenir almenys un fill, conegut com a Asini Marcel, mencionat per Tàcit com a besnet d'Asini Pol·lió.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 935.
# Jordi Martínez Filva

Jordi Martínez Filva és un exfutbolista i entrenador de futbol nascut a Montmeló l'11 de febrer de 1977. Soci de l'Agrupació Barça Jugadors, l'associació d'exjugadors del FC Barcelona, actualment és entrenador de la FCB Escola.

## Carrera esportiva

Martínez inicia la seva carrera esportiva a les categories inferiors del FC Barcelona, a l'equip Infantil A. Dins del club, arribaria a disputar tres temporades amb el filial de l'equip: una a Segona Divisió A, una altra a cavall entre la divisió del plata i el Córdoba CF i una altra al Barça B, ja a Segona Divisió B entre l'any 1994 i l'any 1997.
Posteriorment, el davanter centre va recalar en diversos clubs històrics del futbol espanyol i català, alternant la Segona Divisió A i la Segona Divisió B: Palamós CF, UE Figueres, CE Castelló, Cartagonova FC, CE Mataró, Hèrcules Club de Futbol, UE Sant Andreu, Terrassa FC i CE l'Hospitalet. El 24 de maig de 2006, quan militava a les files de la UE Sant Andreu, Martínez va ser seleccionat per Pere Gratacós per a disputar el partit entre la Selecció Catalana de Futbol i el combinat nacional de Costa Rica.
Finalment penjaria les botes amb la samarreta del FC Santboià després de dues temporades i mitja. Amb l'equip del Baix Llobregat va guanyar l'edició del Torneig d'Històrics del Futbol Català celebrada l'any 2012. Martínez es va erigir en el màxim golejador de la competició amb tres dianes i va ser nomenat millor jugador del torneig.

## Carrera com a entrenador

L'exfutbolista mai s'aparta definitivament dels terrenys de joc i decideix iniciar la seva carrera com a entrenador de futbol, que complementa amb la seva participació en l'Agrupació Barça Jugadors. Des de les banquetes va dirigir el primer equip del Palamós CF i actualment és tècnic de la FCB Escola, l'acadèmia de futbol formatiu del FC Barcelona.

## Referències

* ↑ «Dades de la trajectòria futbolística de Jordi Martínez Filva» (en castellà). BD Futbol. [Consulta: 9 maig 2016].
* ↑ «Jordi Martínez, titular en la victòria de la selecció catalana contra Costa Rica l'any 2006» (en castellà). Hemeroteca de Mundo Deportivo. [Consulta: 18 maig 2016].
* ↑ «Jordi Martínez, presentat com a entrenador del Palamós». La Xarxa. [Consulta: 18 maig 2016].
* ↑ «El Palamós destitueix el tècnic, Jordi Martínez». La Xarxa. [Consulta: 18 maig 2016].
# Potamoteri

El potamoteri (Potamotherium miocenicum, literalment, 'bèstia de riu') és un gènere extint de mamífers carnívors de la família dels semantòrids, relacionats amb els pinnípedes. Va viure durant el període del Miocè.
Potamotherium mesurava aproximadament 1,50 m de longitud, amb un cos de forma allargada i potes amb membranes interdigitals. Va ser, amb gairebé tota seguretat, un bon nedador, encara que posseïa poc desenvolupat sentit de l'olfacte, compensant-ho amb una bona visió i oïda.