OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Petropàvlovsk-Kamtxatski

* Aquest article tracta sobre la població de Kamtxatka. Vegeu-ne altres significats a «Petropavl».
Petropàvlovsk-Kamtxatski (rus: Петропа́вловск-Камча́тский) o Petropàvlovsk de Kamtxatka és la capital de l'óblast de Kamtxatka. La població de la ciutat té un creixement ràpid, i el 2004 s'hi comptaven 202.000 habitants. Està dividida en dos barris, Octubre (Октябрьский, Oktiabrski) i Lenin (Ленинский, Lèninski). Altres localitats dels voltants són Kliutxí, etc. Al nord de la ciutat hi ha els volcans Koriakski i Avatxinski.

## Clima

En la classificació climàtica de Köppen queda dins el tipus Dfc, temperat amb hivern fred; tot i així, comparativament, l'hivern és suau respecte al siberià. L'estiu és molt fresc amb el màxim de temperatures desplaçat al mes d'agost. La precipitació mitjana triplica l'habitual de Sibèria, amb un hivern amb molta neu.
Temperatures i precipitacions mitjanes de Petropàvlovsk-Kamtxatski, Kamtxatka :
| Mes | Gen | Feb | Mar | Abr | Mai | Jun | Jul | Ago | Set | Oct | Nov | Des | Any |
| Record altes °C (°F) | 4.4 (40) | 3.6 (38) | 6.8 (44) | 18.1 (65) | 20.6 (69) | 27.6 (82) | 29.4 (85) | 27.2 (81) | 24.4 (76) | 17.8 (64) | 12.6 (55) | 6.1 (43) | 29,4 (85) |
| Mitjana més altes °C (°F) | -5.5 (22) | -4.5 (24) | -2.6 (27) | 1.1 (34) | 5.5 (42) | 10.5 (51) | 13.9 (57) | 15.0 (59) | 12.4 (54) | 7.4 (45) | 0.4 (33) | -4.1 (25) | 4,1 (39) |
| Mitjana més baixes °C (°F) | -10.8 (13) | -10.0 (14) | -8.0 (18) | -3.7 (25) | 0.5 (33) | 4.8 (41) | 8.2 (47) | 9.1 (48) | 6.3 (43) | 1.9 (35) | -4.4 (24) | -8.8 (16) | −1,2 (30) |
| Record baixes °C (°F) | -28.6 (-19) | -31.7 (-25) | -24.8 (-13) | -14.8 (5) | -10.0 (14) | -5.5 (22) | 0.1 (32) | 0.2 (32) | -3.2 (26) | -8.6 (17) | -16.5 (2) | -26.0 (-15) | −31,7 (−25) |
| Precipitació mm (inches) | 69 (2.72) | 59 (2.32) | 52 (2.05) | 53 (2.09) | 49 (1.93) | 57 (2.24) | 75 (2.95) | 99 (3.9) | 100 (3.94) | 133 (5.24) | 81 (3.19) | 98 (3.86) | 895 (35,24) |
| Font: Погода и климат ||||||||||||||

## Ciutats agermanades

* Unalaska, Estats Units (1990)
* Kushiro, Hokkaido, Japó (1998)
* Sebastòpol, Ucraïna/Rússia (2009)
* Plaça de Lenin
* Vista de Koryakskaya, Octubre 2005
* Volcà Avachinsky des de la ciutat
* Petropavlovsk Kamchatsky a la nit

## Referències

* ↑ Погода и климат. .. Retrieved on: October 28, 2008.
# Piràmide negra

La piràmide negra és una piràmide construïda per Amenemhet III a Dashur, al sud de Memfis. La piràmide està seriosament damnada (està totalment en ruïnes) igual que el temple de la vall. Al piramidon, la inscripció dedicada a Amon fou esborrada suposadament en temps d'Akhenaton. Els corredors subterranis són més complexos, i estan dividits en dues parts: una per al faraó i una altra per les seves dones. Va ser construïda en sòl inestable i a poca altura. El seu nom deriva del fet que fou construïda amb materials foscos com les rajoles i el basalt. Es va construir en uns 15 anys, al cap dels quals van aparèixer trencaments als corredors, a causa del fet que el terreny no era adequat i a més hi havia filtracions d'aigua; el faraó no s'hi va enterrar i va fer construir una nova piràmide a Hawara, prop d'el Faium.
La seva altura era d'uns 75 metres, la base de 105 metres i el grau d'inclinació de 54 graus i 30 minuts.
Fou explorada per Jacques de Morgan, George Legrain i Jequier a començaments del segle xx i modernament per un equip alemany dirigit per Arnold (1976-1983). És possible que fos reutilitzada per Amenemhet IV i la reina Sobekneferu, ja que s'han trobat inscripcions amb el seu nom al temple de la vall, i que si bé van construir altres piràmides a Mazghuna, mai les van acabar.
# Petit borinot morat

El petit borinot morat, borinot morat o esfinx morada menor (Deilephila porcellus) és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae) que es troba als Països Catalans. La seva distribució geogràfica és molt ampla, incloent tota la zona temperada d'Europa, l'Orient Pròxim i l'Àfrica del Nord.

## Morfologia

El cos del petit borinot morat té tons suaus morats i rosats i la seva envergadura és de 45-51 mm. Les ales tenen el mateix color morat que el cos i l'abdomen, amb estries nebuloses de color verd oliva.
Aquest borinot es confon sovint amb el gran borinot morat (Deilephila elphenor), tot i que és més petit i de coloració generalment més clara. A causa dels colors rosats, el seu nom llatí és "porcellus", que significa "porquet".

## Costums

El petit borinot morat apareix entre la primavera i finals de setembre en dos generacions. Els adults surten al vespre a xuclar el nèctar de les flors.
La femella pon els ous sota les fulles de les plantes que escull. Les erugues mengen les fulles de la matajaia (Epilobium hirsutum) i de l'espunyidella (Galium spp).
Les erugues totalment desenvolupades arriben a fer 6 cm de llarg. Igual que les erugues del borinot morat gran, són grises i tenen unes taques grans sobre la pell que semblen ulls. Quan se sent amenaçada, l'eruga es posiciona de manera tal que la projecció del cos recorda al cap d'una serp. Sembla que aquesta postura de pretesa agressió pot ser efectiva per a espantar ocells.

## Espècies relacionades

* Esfinx grossa de la vinya, molt similar però de talla més gran.

## Referències

* ↑ «BioLib - Deilephila porcellus» (en anglès). [Consulta: 31 maig 2024].
* Descripció de l'espècie (anglès)
* Els lepidòpters del Parc Natural de la Serra del Montsant (2004-2005)
# Roderick MacKinnon

Roderick MacKinnon (Burlington, EUA, 1956) és un bioquímic i professor universitari nord-americà guardonat l'any 2003 amb el Premi Nobel de Química.

## Biografia

Va néixer el 19 de febrer de 1956 a la ciutat de Burlington, població situada a l'estat nord-americà de Massachusetts. Va estudiar bioquímica a la Universitat de Brandeis, on es graduà l'any 1978, i posteriorment amplià els seus estudis en medicina a la Universitat Tufts.
Actualment és professor de Neurobiologia Molecular i Biofísica a la Universitat Rockefeller així com investigador de l'Institut Mèdic Howard Hughes.

## Recerca científica

Inicià la seva recerca al voltant de les toxines en l'estructura en canal del potassi. Durant la dècada del 1990 l'arquitectura molecular detallada dels canals i dels mitjans exactes pels quals transporten els ions seguien sent especulatius. L'any 1998, però, tot i les traves científiques a l'estudi estructural de les proteïnes integrals de la membrana cel·lular que havien frustrat la majoria de les temptatives, MacKinnon i els seus col·legues de la Universitat Cornell van aconseguir obrir l'arquitectura d'un canal de potassi des d'un bacteri gràcies a la cristal·lografia de raigs X.
L'any 2003 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química juntament amb Peter Agre. Ambdós científics foren guardonats pels descobriments referents als canals en membranes cel·lulars, si bé MacKinnon pels estudis estructurals i mecànics dels canals iónics i Agre ho fou especialment pel descobriment del mètode del "canal d'aigua".

## Enllaços externs

* «Roderick MacKinnon» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Petrorhagia

Petrorhagia és un gènere de plantes amb flor de la família de les cariofil·làcies.

## Característiques

Són plantes anuals o perennes que es troben majoritàriament a la regió mediterrània. Són força semblants a les clavellines del gènere Dianthus.

## Taxonomia

N'hi ha entre 20 i 33 espècies; cal destacar:
* Petrorhagia candica
* Petrorhagia dianthoides
* Petrorhagia dubia (syn. Petrorhagia velutina)
* Petrorhagia fasciculata
* Petrorhagia illyrica
* Petrorhagia prolifera (syn. Petrorhagia nanteuilii) - clavellina borda
* Petrorhagia saxifraga - clavellet pedrer

## Referències

* Termcat - Noms de plantes Arxivat 2010-02-15 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Flora of North America
# Saint Pancras

Saint Pancras és una estació de ferrocarril al districte de Camden, al nord de Londres, entre l'edifici de la nova Biblioteca Britànica a l'oest i l'estació King's Cross a l'est. És la capçalera sud de la Midland Main Line i el principal punt de partida des de Londres dels serveis ferroviaris cap a East Midlands, cap a Sheffield via Leicester i cap a altres parts de Yorkshire.

## Serveis nacionals

St Pancras és la capçalera de la Midland Main Line, serveis ferroviaris operats per Midland Mainline amb rutes a les regions de East Midlands i Yorkshire, incloent Luton, Bedford, Kettering, Wellingborough, Market Harborough, Leicester, Loughborough, Beeston, Nottingham, Long Eaton, Derby, Chesterfield i Sheffield.

## Serveis internacionals

L'edifici principal s'utilitza com a capçalera dels serveis de trens Eurostar des del 14 de novembre de 2007, data de finalització de la nova infraestructura ferroviària denominada “High Speed 1” o “HS1”. El CTRL és una línia ferroviària d'alta velocitat que uneix Londres amb l'extrem britànic de l'Eurotúnel.

## Remodelació de l'estació

Simultàniament a la construcció del CTRL es va sotmetre a l'edifici de l'estació a un procés de renovació, ja que es transformaria en la terminal londinenca dels serveis ferroviaris d'alta velocitat.
Els responsables de l'estació, construïda en 1868, van presentar el dimecres 14 de novembre de 2007 les noves instal·lacions, des de les quals parteixen els trens d'alta velocitat Eurostar.
Per al nou Saint Pancras, l'artista britànic Paul Day, qui resideix en França i és autor del monument londinenc que recorda el desenvolupament de la Segona Guerra Mundial en Gran Bretanya, ha dissenyat una escultura de bronze de nou metres d'altura en la qual es pot veure besant-se a una parella de joves enamorats. L'escultura reflectirà la idea de lloc de trobada entre persones.

## Curiositats

La seva façana gòtica apareix en la saga de pel·lícules de Harry Potter com si es tractés de King's Cross, estació veïna però menys cridanera arquitectònicament, que en la història és d'on parteix l'Exprés de Hogwarts.
També va acollir el rodatge del videoclip de la cançó Wannabe de les Spice Girls.

## Enllaços externs

* Video de l'estació de Saint Pancras a finals de 2007 en www.youtube.com (anglès)
* Videoclip de Wannabe de Spice Girls a www.youtube.com
# Santuari de Sant Antoni de Pàdua

«Santuari de Sant Antoni de Pàdua» té aquests significats:
* Santuari de Sant Antoni de Pàdua d'Albinyana, al Baix Penedès
* Santuari de Sant Antoni de Pàdua d'Alforja, al Baix Camp
* Santuari de Sant Antoni de Pàdua de Montbrió del Camp, al Baix Camp
# Semisopochnoi

Semisopochnoi o Unyak (en aleuta Unyax̂; rus: Семисопочный) és una illa volcànica del grup de les illes Rat, un subgrup de les illes Aleutianes, a l'estat d'Alaska, als Estats Units. L'illa està deshabitada i proporciona una important zona de nidificació per a les aus marines. Té una superfície de 221,59 km² i fa 18 km de llargada per 20 km d'amplada.
L'extrem més oriental de l'illa és, per longitud, la ubicació terrestre més oriental dels Estats Units i d'Amèrica del Nord. L'illa es troba tan sols 14 minuts (0,2333 graus) o 15,6 km a l'oest del meridià 180.

## Vida salvatge

Semisopochnoi no té mamífers terrestres autòctons. Les guineus àrtiques foren introduïdes a l'illa durant el segle XIX per a la cria de pells, però foren eliminades el 1997. La majoria d'espècies d'ocells nidificants foren extingits per les guineus. Actualment l'illa es troba en les primeres etapes de recuperació de la seva fauna, havent quedat també lliure de rates. Hi ha una important colònia de gavotí menut i gavotí emplomallat, així com una població important de corb marí de màscara roja.

## Geologia

Semisopochnoi té el volcà subaeri més gran de les Aleutianes occidentals, amb 20 km d'amplada al nivell del mar i conté una caldera de 8 km d'amplada. El punt més alt de l'illa és el pic Anvil de 1.221 metres, un con de doble pic que forma bona part de la part nord de l'illa. El mont Cerberus, amb tres cims i 774 metres d'alçada, és un volcà situat dins la caldera. Cadascun dels cims té un cràter, sent més joves les colades de lava del flanc nord que les del vessant sud. Altres volcans de l'illa són el Sugarloaf Peak, simètric i de 855 msnm, al sud-sud-est de la caldera; i el Lakeshore Cone, un petit con de cendres a la part nord-est de la caldera. La majoria de les erupcions històriques documentades s'han originat al mont Cerberus. Les darreres erupcions conegudes a Semisopochnoi van tenir lloc el setembre de 2018, juliol i desembre de 2019 i febrer de 2021.

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* ↑ «Semisopochnoi Island, Alaska» (en anglès), 29-12-2010. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ «The Easternmost Point in North America Is Actually West of Alaska» (en anglès americà), 17-02-2021. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ Audubon Site Profile, Semisopochnoi Island
* ↑ «Global Volcanism Program | Semisopochnoi» (en anglès). [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ Miller, T.P.. Catalog of the Historically Active Volcanoes of Alaska (en anglès). USGS, 1998, p. 89-91.
# Semivocal

Semivocal és un terme que s'utilitza en fonètica per designar l'articulació intermèdia entre vocal i fricativa. Es produeix durant l'emissió del segon membre tancat d'un diftong. És un so similar a una vocal però que no forma el nucli d'una síl·laba o mora, de tal forma que no és la part més prominent de la síl·laba. En el codi IPA les semivocals es representen amb el símbol [ ̯ ] afegit a la vocal. Sovint però, s'escriu la vocal sense aquest símbol per simplificar. El desenvolupament de la semivocal -u dels diftongs -eu, -iu, etc. en català, es considera el fenomen més característic de la història fonètica catalana.

## Exemples

En Samoà
* Samoà ’ai [ʔai̯] ('probablement')
* Samoà ’ae [ʔae̯] ('però')
* Samoà ’auro [ʔau̯ɾo] ('or')
* Samoà ao [ao̯] ('un núvol')

## Referències

* ↑ «Semivocal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Joseph Gulsoy, Estudis de gramàtica històrica, Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1993, ISBN 978-84-782-6428-5

## Bibliografia

* Ohala, John; Lorentz, James. «The story of [w]: An exercise in the phonetic explanation for sound patterns». A: Proceedings of the 3rd Annual Meeting of the Berkeley Linguistics Society. Berkeley Linguistic Society, p. 577–599.
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Serra de la Móra (Lladurs)

* Aquest article tracta sobre la Serra de la Móra a Lladurs. Vegeu-ne altres significats a «Serra de la Móra (Os de Balaguer)».
La Serra de la Móra és una serra del municipi de Lladurs (Solsonès). Assoleix les seves màximes altitud al Serrat del Moro (1.152,1 m.) i al Serrat de Sant Serni (958,6 m.)

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Senyoria de Gavre

Gavre fou una senyoria de Bèlgica a Flandes amb centre a Gavre, moderna Gavere a Flandes Oriental. El primer senyor esmentat fou Rasó I de Gavre, mort vers 1070. Van seguir quatre senyors amb el mateix nom el tres primers de parentiu desconegut; Rasó IV era fill de Rasó III i fou el pare de Rasó V, tingut d'Eva de Chièvres, filla i hereva de Guiu d Chièvres.
Rasó V que va heretar la senyoria de Gavre el 1150; el 1161 fou senyor de Liedekerke i el 1179 senyor de Chièvres per herència materna; va morir entre 1186 i 1190. El va succeir el seu fill Rasó VI que va governar les tres senyories; va morir el 1218 i el seu fill gran, Rasó el va premorir el 1214, i fou el segon, que va agafar el nom de Rasó VII, el que va recollir la successió fins a la seva mort el 1241; un tercer germà (Arnold) va iniciar la branca dels Grave-Escornaix.
A la mort de Rasó VII la senyoria de Gavre i la de Chièvres va retornar a la branca primogènita dels fills del Rasó mort el 1214, amb Raso VIII (1241-1253) i Rasó IX (1253-1300). Aquesta branca va tenir continuïtat. La senyoria de Liedekerke fou per Rasó IV de Liedekerke, fill de Rasó VII; un segon fill, Arnold, va iniciar la branca dels senyors d'Herimes prínceps de Grave, i un tercer Joan Mulaert, senyor d'Exaerde, la branca dels Grave-Mulaert.

## Senyors de Gavre

* Raso I (vers 1050-1070).
* Rasó II (vers 1070-1117).
* Rasó III (vers 1117-1149) mort en batalla el 27 de juny de 1149)
* Rasó IV (1149-1150).
* Raso V (1150-1186/1190) fill.
* Rasó VI (1186/1190-1218).
* Rasó VII (1218-1241).
* Rasó VIII (1241-1253).
* Rasó IX (1253-1300)

## Enllaços externs

* Genealogia
* Casal de Liedekerke Arxivat 2009-05-28 a Wayback Machine.
# Sent Peir de Vidalhac

Sent Peir (en francès Saint-Pierre-Bellevue) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 239 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de Bourganeuf - Royère-de-Vassivière.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 347 | 325 | 330 | 302 | 239 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | René Parot | |
| 2008- | Jean Louis Pateyron | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Serafí Llantió

Serafí Llantió (en francès Séraphin Lampion) és un personatge de ficció de còmic de Les aventures de Tintín, del dibuixant belga Hergé. Aquest personatge és l'únic que té un ofici a més d'una veritable família; també és líder de la seua comunitat on participa en nombroses activitats. Apareix per primera vegada a L'afer Tornassol, concretament la seva primera aparició completa es produeix a la cinquena pàgina de la història publicada originalment a la revista Tintin el 19 de gener de 1955. A la darrera vinyeta de l'entrega anterior ja apareixia el seu puny dret enguantat picant a la porta.

## Biografia de ficció

En Serafí Llantió és un agent d'assegurances de la companyia "No badis", radioafeccionat i president del Club del Volant i de Els Reis de la Saragota. Sovint parla del seu oncle Bartomeu, que era barber.
Al capità Haddock no li cau gens bé en Serafí Llantió, personatge basat en un venedor que va presentar-se a casa d'Hergé i ell mateix es va convidar a entrar. Llantió apareix tard a la sèrie, començant a L'afer Tornassol. També apareix a Stoc de coc, Les joies de la Castafiore, Vol 714 a Sidney i Tintín i els "Pícaros".
Apareix quatre vegades a L'afer Tornassol: convidant-se a entrar al castell del Molí, interferint en una important transmissió de ràdio del capità Haddock, interrompent repetidament una trucada del capità a en Nèstor i traslladant-se al castell del Molí amb la seva família mentre en Tintín i companyia són fora. En Tintín, que rarament s'enfada, no s'hi immuta, però el capità deixa anar algunes frases memorables:
| « | No hi ha res a fer, senyor Llantió. Tinc fetes totes les assegurances possibles i imaginables. Sí, totes. Estic assegurat de la vida, contra els accidents, contra la pedregada, la pluja, les inundacions, les onades gegantines i els ciclons; contra el còlera, contra la grip i contra el brom, contra les arnes, els corcs i la llagosta... Us dic que les tinc totes. L'única assegurança que em falta fer és contra els llaunes! | » |

## Referències

* ↑ «Fascicules belges TINTIN de 1955 - 10ème année» (en francès). Bellier.co. [Consulta: 16 juliol 2020].
* ↑ «L'Affaire Tournesol» (en francès). Bellier.co. [Consulta: 16 juliol 2020].
* ↑ «L'Affaire Tournesol» (en francès). Bellier.co. [Consulta: 16 juliol 2020].
* ↑ Costa, Toni. El Diccionari de Tintin. Barcelona: Joventut, 1987. ISBN 84-261-2274-4.
* ↑ Serafín Latón, con maleta (en castellà). nº 11 Pag.2-16. Moulinsart, 2015, p. 16 (Figuras de Tintín la colección oficial). ISBN 978-84-684-2529-0.
* ↑ Sadoul, Numa: Tintin et Moi: entretiens avec Hergé, p. 109, Casterman, 1975
* ↑ Hergé: L'afer Tornassol, p. 6, Editorial Joventut, 1967
# Serafí de Sarov

Serafí de Sarov, en rus Серафим Саровский (Serafim Saróvskiy), al món Прохор Исидорович Машнин (Prókhor Isidórovitx Maixnín), fou un monjo ortodox, un starets, un dels sants més venerats a l'Església ortodoxa. Nasqué el 19 de juliol de 1759 a la ciutat de Kursk a Rússia.
Sent nen va resultar indemne després de caure d'un campanar, però als 10 anys es va guarir d'un mal greu per una aparició de la Verge, i després d'això va adquirir l'habilitat de veure als àngels.
En 1777 ja és un novici en el monestir de Sarov. En 1786 va prendre els hàbits i va rebre el nom de Serafí.
L'any 1804, va ser atacat per lladres, els quals el van batre a cops fins quasi matar-lo. Les ferides de l'atac van fer que per la resta de la seva vida hagués de caminar amb l'ajuda d'un bastó.
Després que el seu instructor morís l'any 1807, durant molts anys va portar una vida de reclusió i d'ermità en un bosc remot. Per la seva vida santa en 1831 va merèixer amb els seus alumnes veure, per la segona vegada en la seva vida, l'aparició de la Verge, acompanyada per Joan el Baptista i Joan l'Evangelista.
Va morir en 1833 mentre orava agenollat en la seva cel·la en el monestir de Sarov.
Serafí de Sarov va ser beatificat per l'Església Ortodoxa Russa el 29 de gener de 1903. Les seves relíquies descansen en el monestir de Divéievo prop de Níjniy Nóvgorod.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Bianchi, Enzo; Arduino, Fabio. «San Serafino di Sarov» (en italià). [Consulta: 3 abril 2022].
* 1 2 3 «The Life of Saint Seraphim. Hieromonk Seraphim (Rose)». [Consulta: 3 abril 2022].
* 1 2 3 «Life and teaching of Saint Seraphim de Sarov» (en anglès). [Consulta: 3 abril 2022].

## Enllaços externs

* La vida del Sant Serafí de Sarov Arxivat 2009-06-02 a Wayback Machine.
* Santoral ortodox rus
# Serrallonga (Castellar de la Ribera)

* Aquest article tracta sobre una de les accepcions de Serrallonga. Vegeu-ne altres significats a «Serrallonga (desambiguació)».
El Serrallonga és una muntanya de 1.027 metres que es troba entre els municipis de Castellar de la Ribera i Odèn, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Serrallonga (Castellar de la Ribera)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Serrallach

Serrallach és el nom dels següents personatges:
* Leandre Serrallach i Mas (1837-1890). Arquitecte municipal de Barcelona
* Josep Antoni Serrallach i Julià, (1902 - 1990). Doctor en química.
* Maria Serrallach Julià, (1905 – 1992). Bibliotecària.
# Persée (portal web)

Persée és un portal web o repositori digital en accés obert a les revistes científiques franceses en el camp de les humanitats i les ciències socials, creat pel Ministeri d'Educació Nacional, Ensenyament Superior i Recerca de França, que va ser posat en línia el 2005.
Persée és fruit de la col·laboració entre el govern francès i diverses institucions franceses. El Ministeri d'Educació Nacional, Ensenyament Superior i Recerca de França i la Universitat de Lió van iniciar el projecte el 2003. Des d'aquell moment, el seu desenvolupament va continuar fins a l'any 2004 i el Portal Persée, la interfície principal, començà a funcionar el 2005.
Es tracta d'una iniciativa pública, dissenyada, desenvolupada i mantinguda col·laborativament per la Universitat de Lió, el CNRS i l'École Normale Supérieure de Lyon, que compta amb el suport del govern de França.

## Referències

* 1 2 Wackerman, Dillon M. «The Persée Digital Library». The American Archivist Reviews. SAA. Society of American Archivists, 15-04-2014 [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ «Persée». Ens de Lyon. [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ «Persée». Bibliothèque Publique d'Information Centre Pompidou. [Consulta: 1r gener 2016].

## Enllaços externs

* Persée
Viccionari