OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Soledad López Fernández

Soledad López Fernández (Granada, 26 de febrer de 1959) és una inspectora de treball d'Espanya que ha ocupat diversos alts càrrecs a l'Administració espanyola.
Va ser Sotssecretària del Ministeri de la Presidència d'Espanya des del 30 d'octubre de 2010, fins a l'arribada de Mariano Rajoy al Govern d'Espanya fou succeïda en el càrrec per Jaime Pérez Renovales aquest any 2011.
Llicenciada en Dret per la Universitat de Granada, pertany al Cos Superior d'Inspectors de Treball i Seguretat Social. Ha estat assessora tècnica a l'Àrea de Treball del Defensor del Poble i Inspectora de Treball a Las Palmas. En 1989 va ser nomenada sotsdirectora general Cap del Gabinet Tècnic del Sotssecretari del Ministeri de Relacions amb les Corts i Secretaria del Govern i, posteriorment, directora del Gabinet de la Ministra d'Assumptes Socials. En 1996 va passar a ocupar el lloc de consellera laboral i d'assumptes socials en les ambaixades d'Espanya i Cuba, i des de 1998 era inspectora de Treball i Seguretat Social en la Inspecció Provincial de Madrid. A l'abril de 2004 va ser nomenada sotssecretària de Ministeri de l'Interior; a l'abril de 2006, sotssecretària del Ministeri de Defensa, i a l'abril de 2007, Secretària d'Estat de Defensa. Des de setembre de 2008 fins a octubre de 2010 va ser presidenta de la Societat Estatal de Commemoracions Culturals. Posteriorment ha estat membre del Consell Consultiu d'Andalusia.

## Referències

* ↑ Soledad López, nueva subsecretaria de Presidencia, lainformacion.com
* ↑ Soledad López Fernández, toma posesión como Subsecretaria del Ministerio de Defensa, Ministeri de Defensa
* ↑ "Los ejércitos aceptan con normalidad que les mande una mujer", El País, 24 d'abril de 2007
* ↑ Soledad López se convierte en la primera mujer que ocupa el «número dos» en el Ministerio de Defensa, ABC, 21 d'abril de 2007
* ↑ Soledad López, nueva presidenta de la Sociedad Estatal de Conmemoraciones Culturales (SECC), revistadearte.com
* ↑ Soledad López al web del Consell Consultiu d'Andalusia

## Enllaços externs

* Notícies sobre Soledad López Fernández a El País
# Rudolf Krause

* No s'ha de confondre amb Rudolf Krause (futbolista).
Rudolf Krause va ser un pilot de curses automobilístiques alemany que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Rudolf Krause va néixer el 30 de març del 1907 a Reichenbach/Vogtland, Alemanya i va morir l'11 d'abril del 1987 a Reichenbach/Vogtland, Alemanya.

## A la F1

Va debutar a la tercera temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1952, disputant el 3 d'agost el GP d'Alemanya, que era la sisena prova del campionat.
Rudolf Krause va arribar a participar en dues curses puntuables pel campionat de Fórmula 1, disputant el GP d'Alemanya a les temporades 1952 i 1953.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1952 | Rudolf Krause | BMW | Reif | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE Ret | HOL | ITA | | - | 0 |
| 1953 | Dora Greifzu | BMW | Greifzu | ARG | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE 14 | SUI | ITA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Volta al Pedraforca

El PR-C 123 és un sender circular, abalisat com a Petit Recorregut que surt del Mirador del Gresolet. Enllaça amb GR-107 , GR-150 , GR-150-1 , PR-124

## Característiques

Durada: 5:05 h
Distància: 14,75 km
Comarca: Alt Urgell

## Descripció de l'itinerari

| Temps Totals | Distàncies Totals | Punt itinerari |
| 0:00 h | 0,000 km | Mirador del Gresolet. Enllaç PR-124 |
| 0:01 h | 0,100 km | Enllaç PR-124 |
| 0:16 h | 0,800 km | Refugi Lluís Estasèn. |
| 0:30 h | 1,520 km | Canal de Riambau. |
| 0:57 h | 2,230 km | Balma de les Orenetes. |
| 1:40 h | 3,500 km | Coll del Verdet. |
| 2:30 h | 5,600 km | Coll del Teuler. |
| 3:02 h | 7,600 km | Enllaç GR-107 i GR-150 |
| 3:35 h | 9,720 km | Gósol. Enllaç GR-150 i GR-150-1 |
| 3:39 h | 10,020 km | Enllaç GR-107 |
| 4:39 h | 12,220 km | Prat a la carena. |
| 6:09 h | 14,530 km | Enforcadura del Pedraforca. |
| 7:15 h | 17,070 km | Refugi Lluís Estasèn. |
| 7:29 h | 17,770 km | Enllaç PR-124 |
| 7:30 h | 17,870 km | Mirador del Gresolet. Enllaç PR-124 |

## Enllaços externs

* https://ca.wikiloc.com/rutes/senderisme?t=&d=&lfr=&lto=&a=senderisme&q=pedraforca
# Peracens

Peracens (aragonès) és una localitat de l'Aragó que es troba a la comarca del Jiloca a 51 km de Terol. L'any 2006 tenia 129 habitants. És conegut el seu castell datat l'any 1284, i que ha sigut restaurat els darrers anys. Al poble podem trobar l'església parroquial de San Pedro, amb peces romàniques del segle xiii de la Virgen de la Villeta i dos retaules del segle xvi. Les seues festes patronals són del 22 al 29 d'agost. Peracens és, fonamentalment, un poble ramader i agrari, no obstant això, als últims anys l'arribada del turisme gràcies a la restauració del seu castell ha donat una nova font d'ingressos. L'agricultura es basa en el conreu de secà, bàsicament cereals. Peracens gaudeix de clima continental. És a una altitud de 1.293 msnm, la qual cosa marca substancialment el seu oratge. Les precipitacions són molt escasses i irregulars.

## Referències

* ↑ «Padró del 2006». Arxivat de l'original el 2007-02-05. [Consulta: 4 gener 2007].
# Picotet d'escates blanques

El picotet d'escates blanques (Picumnus albosquamatus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la zona central d'Amèrica del Sud.

## Descripció

Picot molt petit, amb les parts superiors marrons i inferiors blanquinoses amb taques brunes. Cap molt fosc amb petites pigues blanques. El mascle té un pegat vermell al front i part davantera del capell que manca en la femella.

## Hàbitat i distribució

Viu als boscos densos del nord i est de Bolívia i centre, est i sud-oest de Brasil.

## Subespècies

S'han descrit dues subespècies:
* P. a. albosquamatus d'Orbigny, 1840. Nord de Bolívia, sud-oest del Brasil i nord del Paraguai.
* P. a. guttifer Sundevall, 1866. Centre de Brasil.

## Referències

* ↑ Fitxa del picotet d'escates blanques a Infonatura Rev. 01/12/2013 (anglès)
* ↑ Subespècies del picotet d'escates blanques a l'Integrated Taxonomic Information System Rev. 01/12/2013 (anglès)
# Xaïkh Ahmad (Astracan)

Xaïkh Ahmed fou un kan d'Astracan que apareix esmentat a l'entorn del 1530.
Hauria governat entre Hussein Khan i Qasim II, en un període en què les informacions sobre el kanat desapareixen. El 1532 ja apareix governant Qasim II que era fill de Sayyid Ahmad (potser Xaïkh Ahmad?).

## Referències

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Sembat I Hethumian

Sembat o Sempat (1277 - vers 1310) fou rei del Regne Armeni de Cilícia, fill de Lleó III, que va usurpar el tron en absència dels seus germans Hethum II (rei principal) i Toros III (rei associat) que eren a Constantinoble. Va tenir el suport del seu germà Constantí que exercia un càrrec incert però sens dubte amb gran poder a la cort. La seva mare fou Kirana de Lampron i va pertànyer a la dinastia hethumiana.
El 1296 Hethum II i Toros III van anar a Constantinoble on la seva germana Rita d'Armènia es va casar amb l'hereu imperial Miquel IX Paleòleg, associat al tron pel seu pare Andrònic II Paleòleg. Durant la seva absència Sembat fou proclamat rei amb el suport de Constantí, i després va fer presoners als seus germans quan tornaven, prop de Cesarea, i els va tancar a Partzerpert on Hethum fou parcialment cegat (1297) i Toros assassinat (1298) per ordre de Sembat (ordre que va executar un parent de nom Oshin, que era generalíssim d'Armènia).
Per raons desconegudes Constantí III es va posar en contra del seu germà i el va deposar i va assolir la corona temporalment, fins que Hethum, que havia estat alliberat, es curés de la seva ceguera parcial, i pogués reassumir el tron. Hethum va acceptar la corona el 1299.
Poc després de pujar de nou al poder Hethum II, Constantí se'n va penedir. Sembat va tornar a conspirar amb el seu germà per reassumir el tron, però el complot fou descobert. Constantí i Sembat foren empresonats i van morir a la presó en data desconeguda als primers anys del segle xiv.

## Bibliografia

* Hornstein, Lilian Herlands. "The Historical Background of the King of Tars." Speculum, 16:4 (Oct., 1941), pp. 404–414.
| Precedit per: Hethum II i Toros III | Regne Armeni de Cilícia 1296-1299 | Succeït per: Constantí III |
# Procopi I

Procopi I (en grec Προκόπιος Α') va ser patriarca de Constantinoble de l'any 1785 al 1789.
Va néixer a Sitsova, a Messènia, l'any 1734. Quan tenia 12 anys va anar a viure amb el seu germà molt més gran, Neòfit, que era el metropolità de Ganos i Chora, i amb el seu suport va adquirir una bona educació. Neòfit el va ordenar diaca i prevere, i quan va morir, els fidels van demanar que Procopi fos nomenat metropolità, encara que era molt jove, només amb 25 anys. Va ser metropolità durant onze anys, governant la diòcesi amb eficàcia. El mes de gener de 1770 va ser elegit metropolità d'Esmirna. Va aconseguir que els creients de la diòcesi, malgrat els disturbis que havia provocat Cal·línic, el seu antecessor, tinguessin bones relacions. En aquest tema el va ajudar el protosincel·le Gregori, que més tard seria el patriarca Gregori V de Constantinoble.
El 29 de juny de 1785 va ser elegit per unanimitat patriarca de Constantinoble succeint a Gabriel IV. Va continuar en el càrrec durant uns quatre anys, fins a l'abril de 1789. Va tractar de limitar la influència dels polítics de l'època sobre l'Església ortodoxa, i per això es va enfrontar als governants de Moldàvia que havien elegit ells mateixos el metropolità d'aquella terra. Va limitar l'autoritat dels membres laics de la «Comissió patriarcal» (que funcionava des de 1775) i va abolir els «comissaris sacerdotals"», uns laics als que els sacerdots confiaven la gestió dels seus assumptes a Constantinoble.
L'any 1787, a l'inici de la Guerra russo-turca, el sultà va obligar Procopi a renunciar als moviments revolucionaris, a augmentar els impostos per finançar la guerra i a proporcionar cristians per treballar en diferents àmbits a favor de l'Imperi Otomà. La seva actitud condescendent va donar arguments als seus oponents per derrocar-lo, i el 30 d'abril, per ordre del sultà Selim III, es va veure obligat a abdicar i va ser exiliat al Monestir de la Gran Laura al Mont Atos. Allà hi va ser fins que es van relaxar les mesures contra ell, i el 1797 va tornar a la ciutat on va néixer i allà va morir abans de l'any 1810.

## Referències

* ↑ «Προκόπιος» (en grec). Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 14 agost 2023].
# Soledad Murillo de la Vega

Soledad Murillo de la Vega (Madrid, 21 d'abril de 1956) és una sociòloga feminista, investigadora i política espanyola. És Doctora en sociologia per la Universitat Complutense de Madrid. De 2004 a 2008 va ser Secretària General de Polítiques d'igualtat del Ministeri de Treball i Assumptes Socials d'Espanya, ocupant el primer càrrec polític en matèria d'igualtat al govern espanyol de José Luis Rodríguez Zapatero. De 2011 a 2015 va ser regidora de l'Ajuntament de Salamanca pel Partit Socialista Obrer Espanyol.
És professora titular de la Departament de Sociologia i Comunicació en la Facultat de Ciències Socials Universitat de Salamanca on va promoure en 1998 el seminari d'estudis de la dona i va impulsar el primer Doctorat de Gènere. En les seves recerques com a sociòloga destaquen els seus treballs sobre l'anàlisi del temps d'homes i dones quant a les tensions que genera compatibilitzar mercat de treball amb vida familiar, analitzant per què és un problema femení i no masculí aquesta conciliació i la recerca sobre l'associacionisme en les organitzacions de dones.

## Publicacions

* El mito de la Vida Privada: de la entrega al tiempo propio (2006) Editorial Siglo XXI - ISBN 9788432312328
* Detectives y camaleones: el grupo de discusión: una propuesta para la investigación cualitativa (2008). Por Soledad Murillo de la Vega, Luis Mena Martínez Madrid : Talasa, 2006. ISBN 84-88119-61-5
* La mujer asalariada ante la negociación colectiva (1992). Dolores Liceras Ruiz, Soledad Murillo de la Vega; Susana Brunel (coord.), Rita Moreno Preciado (coord.), María Jesús Vilches (coord.) Fundación 1º de Mayo, 1992. ISBN 84-404-8464-X

## Referències

* ↑ «La ex secretaria de Estado Soledad Murillo, nueva directora de la Unidad de Igualdad de la Universidad de Salamanca» (en espanyol europeu). [Consulta: 13 març 2016].
* ↑ «Murillo de la Vega, Soledad | Universidad de Salamanca». Arxivat de l'original el 2016-03-28. [Consulta: 19 març 2016].
# Rostrum

«Rostrum» té aquests significats:
* Rostrum o esperó (nàutica), forma de proa dels vaixells de guerra que permet a un vaixell atacar-ne un altre en envestir-lo
* Rostrum o rostre, sèrie d'estructures presents al cap en diferents grups d'animals
* International Rostrum of Composers, nom anglès de la Tribuna internacional dels compositors
# Wahlenbergia hederacea

Herba perenne, glabra. Talls tendits en una bona part de la seva longitud, de fins a 30 cm. Fulles peciolades amb el limbe de contorn orbicular-reniforme, lleugerament lobulat. Flors solitàries a les axil·les de les fulles, amb pedicels de fins a 1 cm; calic de 5 lòbuls subulats; corol·la acampanada de color blau clar, de fins a 1 cm de llargada, rematada en 5 lòbuls. Fruita en càpsula dehiscent de (2-) 4-5 valvas. Floreix en primavera i estiu.
# Pera i Gàlata

Pera i Gàlata foren dos barris de Constantinoble que van ser concessions colonials genoveses durant l'Imperi Romà d'Orient i l'Imperi Llatí. L'antic barri de Pera forma avui el districte de Beyoğlu dins del qual s'ubica el barri de Karaköy, l'antiga Gàlata.
Vegeu Pera (Constantinoble) i Gàlata.

## Podestà

* 1273 Oberto Sardena
* 1276 Ingueto Spinola
* 1279 Niccolò Doria
* 1285 Guideto de Nigro (interí)
* 1300 Bernabo Spinola
* 1300 - 1302 Govino Tartaro
* 1304 Rosso Doria
* 1315 - 1316 Montano de Marinis
* 1335 Andalo de Maris
* 1338 Costantino Doria
* 1348 Benedetto d'Arco
* 1356 Lanzarotto de Castro
* 1357 Bartolomeo Rubeo
* 13.. Jacopo Grillo (interí)
* 1367 Tommaso di Iglione
* 1376 Bartolomeo Pindeberi
* 1379 Luciano de Nigro
* 1382 Lorenzo Gentile
* 1386 Eliano de Camilla
* 1386 - 1387 Raffaele Doria
* 1387 Giovanni de Mezzano
* 1390 Antonio Leardo
* 1391 - 1392 Niccolò Zoagu
* 1392 Dorino Usodimare
* 1396 - 1397 Luchino de Bonavey
* 1397 Gentile Grimaldi
* 1402 Lodovico Bavoso
* 1402 Bartolomeo Rubeo
* 1403 Giannoto Lomellino (interí)
* 1404 Giovanni Sauli
* 1404 Giovanni Botto
* 1405 Napoleone Salvago
* 1405 Giannoto Lomellino (segona vegada)
* 1405 Giovanni Sauli (segona vegada)
* 1410 Tommaso de Campofregoso
* 1411 Quilico de Taddei
* 1413 Corrado Cigala
* 1418 Thedisio Doria
* 1423 Zacaria Spinola
* 1425 - 1426 Imperiale Lomellino
* 1426 Taddeo de Zoagli
* 1427 Giannotto Spinola
* 1430 - 1431 Filippo de Franchi
* 1432 - 1433 Ilairo Imperiale
* 1434 Agostino Montalolo
* 1435 Ansaldo Doria
* 1435 Stefano de Marinis
* 1438 Giovanni di Levanto
* 1439 Simone Macie
* 1440 - 1442 Niccolò Antonio Spinola
* 1443 - 1444 Baruel de Grimaldi
* 1445 - 1446 Baldassarre Maruffo
* 1446 - 1447 Luchino de Facio
* 1447 Pietro di Marco (interí)
* 1448 - 1449 Benedetto di Vivaldi
* 1449 Francisco Cavallo
* 1451 - 1452 Angelo Giovanni Lomelino (interí)
* 1452 - 1453 Francesco Giustiniani

## Referències

* Worldstatesmen
# Semblança del món

La Semblança del món (en castellà anticː Semejança del mundo) és un llibre de geografía escrit a l'any 1222, el primer d'aquest gènere en castellà.
Les fonts emprades són les Etimologíes de Sant Isidor de Sevilla i el Imago Mundi d'Honorius Inclusus, que va viure pels voltants de l'any 1100, i es basa en la obra del polígraf sevillà.
La concepció de la geografía de la Semblança del món prové dels geògrafs grecs a través de la seva interpretació, per part dels llatins, i la seva revisió a partir de la visió del món ajustada a la Bíblia, per la qual cosa les observacions originals van ser distorsionades.
Aquesta obra ofereix, a més d'informació geogràfica des del punt de vista medieval, altres materials, com la inclusió d'un lapidari (o tractat de les propietats dels minerals) i descripcions d'animals obtingudes a partir dels bestiaris de l'època, arrivant a dibuixar un dantesc quadre de l'infern en un dels seus textos.
La visió enciclopèdica i miscel·lània de les obres medievals fa que aquest tractat geogràfic contingui freqüents digressions a partir de l'assumpte inicial, com ho seríen l'origen etimològic dels topònims i altres correspondències que l'autor anònim estableix en la creença que tota obra escrita havia de contenir una suma tancada de tot el coneixement, en paral·lel amb una filosofia teocèntrica en la que tot el saber era només una petita part de la gobal creació divina.

## Edicions

* BULL, William Emerson (ed., intr. y notas), Semejança del mundo: a Spanish geography book of the thirteenth century, Thesis (M.A.) University of Wisconsin--Madison, 1936. OCLC 54856788. Reeditat a la University of California Press, 1959.

## Bibliografia

* DEYERMOND, Alan D., Historia de la literatura española, vol. 1: La Edad Media, Barcelona, Ariel, 2001 (1ª ed. 1973), págs. 153-154. ISBN 843448305X
# Premis Ondas 1974

Els Premis Ondas 1974 van ser la vint-i-unena edició dels Premis Ondas, atorgats el 1974. En aquesta edició es diferencien sis categories: Premis Nacionals de ràdio, nacionals de televisió, internacionals de ràdio i televisió, hispanoamericans i especials.

## Nacionals de ràdio

* Llamada a los poetas de REM
* Directo de Radio Barcelona
* Los lunes musicales de RNE
* Polularísimo de la COPE
* Mariano De la Banda de Radio Madrid
* Basilio Rogado de cadena SER
* José Salgado de RNE
* Emilio Díaz de RNE

## Nacionals de televisió

* Raíces de TVE
* Tip y Coll de TVE
* Rosa María Mateo Isasi de TVE
* Jesús Hermida de TVE

## Internacionals de ràdio

* Campanes d'Europa de Deutsche Welle, Alemanya
* L'historie d'une chanson a succès, RTV de Polònia
* Les Secrets de la nature de RTV Iugoslàvia
* Krystyna Melion de RTV de Polònia

## Internacionals de televisió

* Komm Zigan Deutsche Zigeuner Heute de WDR Colonia, Alemanya
* Un geant es des puces de RTV Belga
* Secret of the silver needles de Nippon TV Network Copporation, Japó
* Le car d'avortement de París d'AVRO TV, Holanda

## Hispanoamericans

* Julio César, de Televisa, Mèxic
* Jacobo Zabludowsky director i presentador de 24 horas de Televisa Canal 21, Mèxic
* Sergio Villarruel de Canal 13 - Buenos Aires, Argentina
* Julio Nieto Bernal de Cadena Caracol, Colòmbia
* Latinoamérica de LS1 Radio Ciudad de Buenos Aires, Argentina

## Especials

* Ràdio Barcelona en el seu 50è aniversari
* Guillermo Cañedo de la Bárcena, president OTI de Mèxic
* Maurizio Pardi de RAI Itàlia

## Referències

* ↑ Barcwlona: el ministro de información, en la entrega de los premios Ondas 1974, ABC, 17 de novembre de 1974

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial dels Premis Ondas Arxivat 2019-05-06 a Wayback Machine.
# Wahlenbergfjorden

Wahlenbergfjorden, traduït en català com a Fiord de Wahlenberg, és un fiord situat a la costa sud-oest de l'illa àrtica de Nordaustlandet, a l'arxipèlag de Svalbard, Noruega. Amb 46 quilòmetres de llargada i 15 d'amplada, és el cinquè fiord més llarg de l'arxipèlag, i el més llarg de l'illa. La seva boca s'obre a l'estret de Hinlopen, que separa l'illa de Spitsbergen de la Nordaustlandet.
El fiord es diu així pel naturalista suec Göran Wahlenberg (1780-1851) i ha estat conegut per aquest nom almenys des de la dècada del 1930. La glacera de Wahlenbergbreen a la Terra d'Òscar II, a Spitsbergen, també s'anomena així per a ell.

## Referències

* ↑ «Wahlenbergfjorden - Fjord (Svalbard)». stadnamn.npolar.no. Arxivat de l'original el 2016-10-30. [Consulta: 30 octubre 2016].
# Pimelodella eutaenia

Pimelodella eutaenia és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pimelodella figueroai

Pimelodella figueroai és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.