OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coryphopterus personatus

Coryphopterus personatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Florida, Bermuda i les Bahames fins al nord de Sud-amèrica, incloent-hi les Petites Antilles.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1863. Descriptions of the gobioid genera of the western coast of temperate North America. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 262-267.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R. i G.C. Ray 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Coredo

Coredo és un antic municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 1.421 habitants. Limitava amb els municipis de Kurtatsch an der Weinstraße (BZ), Don, Romeno, Sanzeno, Sfruz, Smarano, Taio, Tramin an der Weinstraße (BZ) i Tres.
L'1 de gener 2015 es va fusionar amb els municipis de Smarano, Taio, Tres i Vervò creant així el nou municipi de Predaia, del qual actualment és una frazione.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Maurizio Scoz | Llista cívica |
# Circle Jerks

Circle Jerks és un grup californià de hardcore punk format el 1979 a Los Angeles. El grup va ser fundat per l'anterior vocalista de la Black Flag, Keith Morris, i el guitarrista de Redd Kross, Greg Hetson. Circle Jerks ha publicat sis àlbums d'estudi, un recopilatori, un àlbum en directe i un DVD en directe. El seu àlbum de debut, Group Sex (1980), és considerat una referent dins del gènere hardcore.
La banda s'ha separat i tornat a ajuntar diverses vegades, canviant de baixista i bateria. Es va dissoldre per primera vegada després del llançament del seu cinquè àlbum VI (1987), fet que va permetre a Hetson centrar-se en Bad Religion (on n'ha estat membre de 1984 al 2013) a temps complet. Circle Jerks es va recompondre per primera vegada el 1994 i van publicar el seu sisè i últim àlbum d'estudi fins ara, Oddities, Annormalities and Curiosities, l'any següent abans de separar-se per segona vegada. La banda es va reunir per segona vegada el 2001 i va passar els següents deu anys tocant en directe periòdicament. Aquest retrobament va donar només una nova cançó, «I'm Gonna Live», que es va publicar al seu perfil de MySpace el 2007. Les divergències entre els seus membres i els intents fallits de registrar un nou àlbum va provocar que Circle Jerks es trenqués de nou el 2011. Tot i això, la banda va anunciar al novembre de 2019 que es reuniran el 2020 per a celebrar el 40è aniversari de Group Sexual amb una gira de concerts.
Molts grups i artistes han citat Circle Jerks com a influència, incloent Flea, Anti-Flag, Dropkick Murphys, The Offspring i Pennywise.

## Membres
### Membres actuals

* Keith Morris - veu (1979–1990, 1994–1995, 2001–2011, 2019 – actualitat)
* Greg Hetson - guitarra (1979–1990, 1994–1995, 2001–2011, 2019 – actualitat)
* Zander Schloss - baix (1984–1988, 1989-1990, 1994–1995, 2001–2011, 2019 – actualitat)

### Antics membres

* Roger Rogerson - baix (1979–1983; mort el 1996)
* Earl Liberty - baix (1983–1984)
* Lucky Lehrer - bateria (1979–1983)
* Chuck Biscuits: bateria (1983–1984)
* Keith Clark - bateria (1984–1990, 1994–1995)
* Kevin Fitzgerald - bateria (2001-2011)

### Membres en gira

* Charlie Quintana - bateria (1981, gira per la Costa Est)
* John Ingram - bateria (1983, també va actuar a les sessions de Golden Shower of Hits)
* Flea - baix (1984)
* Chris Poland - baix (1988)
* Ted Pittman - baix (1988-1989)
* Doug Carion - baix

## Discografia

Àlbums d'estudi
* Group Sex (1980)
* Wild in the Streets (1982)
* Golden Shower of Hits (1983)
* Wonderful (1985)
* VI (1987)
* Oddities, Abnormalities and Curiosities (1995)

## Referències

* ↑ «Entrevista Fan Greg Hetson» (en castellà). MondoSonoro, 09-11-2011. [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ «Circle Jerks reforming for 40th anniversary of ‘Group Sex,’ playing Punk Rock Bowling». Brooklyn Vegan, 22-11-2019. [Consulta: 22 novembre 2019].
* ↑ «Anti-Flag at AllMusic.com». AllMusic.com. [Consulta: 1r abril 2007].
* ↑ «Circle Jerks». Fabu.com. Arxivat de l'original el 10 juliol 2011. [Consulta: 10 gener 2009].
* ↑ «Dropkick Murphys at Allmusic.com». AllMusic.com. [Consulta: 1r abril 2007].
# Chinoperla gorohovi

Chinoperla gorohovi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.
El seu nom científic honora la figura del Dr. A. V. Gorohov.

## Descripció

* Els adults presenten el cap de color marró fosc, les antenes i palps marrons, el pronot marró (més ample que llarg i amb rugositats fosques), els cercs marrons i les ales i la nervadura marró fosc.
* Les ales anteriors del mascle fan 9,5 mm de llargària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Sivec & Stark, 2010. Illiesia 6(8):63.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 Sivec, I. & B.P. Stark, 2010. Five new species of Chinoperla Zwick (Plecoptera: Perlidae) from Vietnam and Thailand. Illiesia, 6(08):62-74. «PDF».
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 23 octubre 2011].
# Bess Streeter Aldrich

Bess Streeter Aldrich (Cedar Falls, Iowa, 17 de febrer de 1881 – 3 d'agost del 1954) fou una escriptora americana. Va esdevenir una de les escriptores dones millor pagades del període. Les seves històries sovint concernien al "Midwest" amb la història de pioners que eren molt populars amb noies adolescents i dones joves.
Després de graduar-se a la Iowa State Normal School, va ensenyar com a mestre a diverses ubicacions a l'oest, més tard retornant a Cedar Falls per guanyar un grau avançat en educació. Una escriptora des de la infantesa, va guanyar una competició d'escriptura a l'edat de catorze anys i un altre als disset. El 1907 es va casar amb Charles Aldrich. Van traslladar-se a Elmwood, Nebraska, on Charles, Bess, la seva mare vídua, i els amics i familiars va adquirir un banc. Van tenir quatre fills Mary, Robert, Charles i James.
Aldrich va començar escriure més regularment el 1911 quan Ladies' Home Journal va anunciar una competició de ficció, en el qual va participar i va guanyar. Previ a 1918 va escriure sota el nom de ploma, Margaret Dean Stephens. La primera novel·la, Mother Mason, va ser publicada el 1924. Quan Charles va morir de cop d'una hemorràgia el 1925, Aldrich va començar a escriure com a mitjà de donar suport a la seva família. Fou l'autora d'unes dues centes històries curtes i tretze novel·les, incloent Bishop. La darrera novel·la va ser convertida en pel·lícula Cheers for Miss Bishop (1941) protagonitzada per Martha Scott i Edmund Gwenn i premiada a Lincoln, Nebraska.
Aldrich va rebre un grau honorari de literatura a la Universitat de Nebraska el 1934 i va ser nomenada a la Sala de la Fama de Nebraska el 1973. Va morir a Lincoln el 3 d'agost de 1954.

## Obres
### Novel·les

* Mother Mason (1924)
* The Rim of the Prairie (1925)
* The Cutters (1926)
* A Lantern in Her Hand (1928)
* A White Bird Flying (1931)
* Miss Bishop (1933)
* Spring Came on Forever (1935)
* The Man Who Caught the Weather (1936)
* Song of Years (1939)
* The Drum Goes Dead (1941)
* The Lieutenant's Lady (1942)
* Journey into Christmas (1949)
* The Bess Streeter Aldrich Reader (1950)
* A Bess Streeter Aldrich Treasury (1959, postuma)

### Altres llibres

* The Collected Short Works, 1907–1919
* The Collected Short Works, 1920–1954

## Notes

* ↑ Bess Streeter Aldrich finding aid, Nebraska State Historical Society

## Enllaços externs

* Bess Streeter Aldrich biography Arxivat 2012-06-14 a Wayback Machine.
* Works by Bess Streeter Aldrich a Project Gutenberg Australia
# Božidar Maljković

Božidar Maljković (Otočac, Croàcia, 20 d'abril de 1952), és un entrenador de bàsquet serbi. Considerat un dels millors entrenadors de bàsquet d'Europa, ha triomfat en pràcticament tots els clubs als quals ha entrenat, guanyant nombrosos títols entre els quals destaquen quatre Eurolligues, aconseguides amb la Jugoplastika Split en dues ocasions, el Panathinaikos grec i el Llemotges francès.

## Clubs com a entrenador

* USCE Belgrad (Iugoslàvia): 1971-79.
* BKK Radnicki (Iugoslàvia): 1979-81.
* Estrella Roja de Belgrad (Iugoslàvia): 1981-1986 (Segon entrenador ajudant de Ranko Zeravica).
* Jugoplastika Split (Iugoslàvia): 1986-90.
* FC Barcelona (Catalunya): 1990-92.
* CSP Limoges (França): 1992-95.
* Panathinaikos (Grècia): 1995-97.
* Racing Paris SG (França): 1997-98.
* Unicaja Màlaga (Espanya): 1999-03.
* Reial Madrid (Espanya): 2004-06.
* TAU Vitòria (País Basc): 2007.
* Selecció de bàsquet d'Eslovènia: 2010-2014
* Lokomotiv Kuban (Rússia): 2011-12.
* KK Cedevita: 2012

## Palmarès com a entrenador
### Títols internacionals

* 4 Eurolligues:
** 2 amb Jugoplastika Split: 1988 - 1989 i 1989 - 1990.
** 1 amb el CSP Limoges: 1992 - 1993.
** 1 amb el Panathinaikos Atenes: 1995 - 1996.
** 1 vegada subcampió amb el FC Barcelona: 1990-1991.
* 1 Copa Korac; 2000-2001, amb l'Unicaja Màlaga.
** 1 vegada subcampió: 1999-2000, amb l'Unicaja Màlaga.
* 1 Copa Intercontinental: 1996-1997, amb el Panathinaikos Atenes.

### Títols nacionals

* A Iugoslàvia:
** 3 Lligues de Iugoslàvia: 1987 - 1988, 1988 - 1989 i 1989 - 1990, amb Jugoplastika Split.
** 3 Copes de Iugoslàvia: 1987 - 1988, 1988 - 1989 i 1989 - 1990, amb Jugoplastika Split.
* A Espanya:
** 1 Lliga ACB: 2004 - 2005, amb el Reial Madrid.
** 1 vegada subcampió: 2001 - 2002, amb Unicaja Màlaga.
** 1 Copa del Rei: 1990 - 1991, amb el FC Barcelona.
* A França:
** 2 Lligues de França: 1992-1993 i 1993 - 1994, amb el Llemotges CSP.
** 2 Copes de França: 1993-1994 i 1994 - 1995, amb el Llemotges CSP.
* A Grècia:
** 1 Copa de Grècia: 1995 - 1996, amb el Panathinaikos Atenes.

## Consideracions personals

* 3 vegades nominat "Millor Entrenador Europeu", els anys 1989, 1993 i 1996, per la Revista "FIBA Basket".
* 2 vegades nominat "Millor Entrenador de la Lliga Francesa", les temporades 1992 - 1993 i 1993 - 1994, per l'Associació d'Entrenadors Francesos.

## Referències

* 1 2 «Bozidar Maljkovic ficha por el Cedevita croata» (en castellà). acb.com, 02-07-2012. Arxivat de l'original el 2012-10-04. [Consulta: 7 agost 2012].
# Bunny O'Hare

Bunny O'Hare és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Gerd Oswald, del 1971. Ha estat doblada al català.

## Argument

El personatge del títol, una vídua les economies de la qual han estat dilapidades pels seus fills egoistes, Lulu i Ad, es troba sense res quan el banc executa la seva hipoteca. Fa amistat amb Bill Green, un ambulant envellit que saqueja la instal·lació de la casa, que, descobreix aviat, és en realitat William Gruenwald, el fugitiu lladre de banc. Amb l'esperança de recuperar el que el banc li ha pres, Bunny fa cantar Bill Green demanant-li que li ensenyi a robar les institucions contra el seu silenci de la seva identitat secreta.
Ella porta una llarga perruca rossa, un barret sobredimensionat i ulleres de sol, ell, porta una falsa barba, una jaqueta de cuir, i un pantaló de potes d'elefant i fins i tot fan l'entremaliadura de fugir en una moto Triumph Trophy TRW 250cc.

## Repartiment

* Bette Davis: Bunny O'Hare
* Ernest Borgnine: Bill Green
* Jack Cassidy: Tinent Greeley
* Joan Delaney: R.J. Hart
* Jay Robinson: John C. Rupert
* John Astin: Ad
* Reva Rose: Lulu

## Referències

* ↑ esadir.cat. Bunny O'Hare. esadir.cat.
* ↑ «Bunny O'Hare». The New York Times.
# Cherahil

Cherahil (àrab: شراحيل, Xarāḥīl) és un poble del Sahel tunisià, situat una quinzena de quilometres al sud de Moknine i a una quarantena de quilòmetres de Monastir, dins de la governació homònima. Constitueix una municipalitat amb 4.406 habitants el 2014.

## Administració

Forma una municipalitat o baladiyya, amb codi geogràfic 32 31 (ISO 3166-2:TN-12).
Al mateix temps, constitueix un sector o imada, amb codi geogràfic 32 58 59, dins de la delegació o mutamadiyya de Moknine (32 58).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 148-150. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 82-85. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Cherahil - Lloc web oficial
# Convent dominic de Dubrovnik

El convent dels dominics de Dubrovnik és un edifici singular de Grad, ciutat vella de Dubrovnik (Croàcia), en el qual destaca la presència d'un quadre de Ticià. L'edifici monumental té accés des de la zona del port i conté al seu interior una sala per a l'exhibició de pintures d'artistes locals i un magnífic pati.
# Christian de Chalonge

Christian René Marcel Gillet de Chalonge, dit Christian de Chalonge és un director de cinema francès nascut el 21 de gener de 1937 a Douai al Nord.

## Biografia

Llicenciat a l'IDHEC, Christian de Chalonge es va convertir en l'assistent de diversos directors. El seu primer llargmetratge, O Salto (1968), que aborda la difícil situació dels treballadors immigrants, va guanyar el premi Jean-Vigo. Tres anys més tard va rodar L'Alliance, que Le Monde descriu com a una curiosa pel·lícula de fantasia atmosfèrica sobre el món animal.
Christian de Chalonge va aconseguir el seu major èxit amb L'Argent des autres, pel qual va rebre el 1978 el Premi Louis-Delluc, així com el César a la millor pel·lícula i el César a la millor direcció l'any següent.

## Filmografia parcial
### Cinema

* 1968: O Salto
* 1971: L'Alliance
* 1978: L'Argent des autres
* 1980: Malevil
* 1982: 40 graus latitud sud
* 1990: El cas del Doctor Petiot
* 1991: Le Voleur d'enfants
* 1996: Le Bel Été 1914
* 1997: Le Comédien

### Televisió

* 1974: Parcelle brillante, episodi de la sèrie Histoires insolites
* 1989: Le Château du pendu, episodi de la sèrie Les Dossiers secrets de l'inspecteur Lavardin
* 1990: Le Diable en ville, episodi de la sèrie Les Dossiers secrets de l'inspecteur Lavardin
* 1999: Maigret : Un meurtre de première classe, episodi de la sèrie Maigret (1991-2005)
* 2002: Maigret et le marchand de vin, episodi de la sèrie Maigret (1991-2005)
* 2002: Maigret chez le ministre, episodi de la sèrie Maigret (1991-2005)
* 2002: Maigret et la maison de Félicie, episodi de la sèrie Maigret (1991-2005)
* 2007: L'Avare - téléfilm
* 2008: Le Malade imaginaire - telefilm
* 2009: Le Bourgeois gentilhomme - téléfilm

### Ajudant de director

* 1962: Les Dimanches de Ville d'Avray de Serge Bourguignon
* 1964: La Vie à l'envers d'Alain Jessua
* 1967: The Sailor from Gibraltar de Tony Richardson
* 1971: Españolas en París de Roberto Bodegas
* 1972: État de siège de Costa-Gavras
* 1976: El desert dels tàrtars (Il Deserto dei Tartari) de Valerio Zurlini

### Guionista

* 1968: O Salto
* 1978: L'Argent des autres
* 1980: Malevil
* 1989: Tom et Lola
* 1990: El cas del Doctor Petiot
* 1991: Le Voleur d'enfants
* 1996: Le Bel été 1914

## Distincions

* 1978: Premi Jean-Le-Duc per L'Argent des autres
* 1979: César a la millor pel·lícula i César a la millor direcció per L'Argent des autres
* 1979: Nominació al César al millor guió original o adaptació per L'Argent des autres

## Notes

* ↑ [" L'Argent des autres" de Christian de Chalonge obtient le prix Louis-Delluc, Le Monde, 16 décembre 1978
* ↑ Dan Pavlides. «NY Times.com: The Wedding Ring». The New York Times. Baseline & All Movie Guide, 2012. Arxivat de l'original el 22 febrer 2012. [Consulta: 30 gener 2010].
* ↑ «Other Peopl's Money». unifrance.org. [Consulta: 10 març 2014].
# Blueberry

«Blueberry» té aquests significats:
* Blueberry (anglès) o Cyanococcus, secció botànica de plantes amb flors del gènere Vaccinium amb baies porpra fosc
* Blueberry (còmic), personatge de ficció de còmic de l'oest i una sèrie de còmics franco-belgues creada pel guionista belga Jean-Michel Charlier
* Blueberry: L'experiència secreta, pel·lícula de Jan Kounen estrenada l'any 2004, inspirada lliurement en els dibuixos animats Blueberry
# Bosquerola dels pins

La bosquerola dels pins (Setophaga pinus) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de pins des del Canadà, al sud de Manitoba, oest i est d'Ontario, sud-oest de Quebec, centre de Maine i Nova Brunswick cap al sud fins l'est de Texas, costa del golf i sud de Florida, nord de les Bahames i la Hispaniola.

## Referències

* ↑ «Bosquerola dels pins». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Bunnoïta

La bunnoïta és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor del mineralogista Dr. Michiaki Bunno (1942-), director del Museu Geològic del Geological Survey del Japó fins a la seva jubilació l'any 2003, qui va contribuir al descobriment i a la descripció de diverses noves espècies minerals.

## Característiques

La bunnoïta és un silicat de fórmula química Mn₆$^{2+}$AlSi₆O$_{18}$(OH)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014. Cristal·litza en el sistema triclínic. És química i estructuralment similar a l'akatoreïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Nacional de la Ciència del Japó, amb el número de registre NSMM44106.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kamoyama, situada a la localitat d'Ino, a la prefectura de Kochi (illa de Shikoku, Japó). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bunnoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 abril 2019].
# Costa de Oro

La Costa de Oro és un conjunt de balnearis del sud de l'Uruguai, els quals s'estenen des de la Ciudad de la Costa, a l'oest, fins al departament de Maldonado, a l'extrem oriental.

## Informació general

Aquesta agrupació de balnearis i localitats costaneres pertany al departament de Canelones i, fins a l'any 1994, quan es va crear per decret la Ciudad de la Costa, també estava formada pels balnearis que avui formen part d'aquesta jove ciutat.
La Costa de Oro («Costa d'Or») ocupa la major part del sud de Canelones, sobretot la meitat sud-est. Les seves platges i llocs turístics són banyats pel Riu de la Plata.

## Balnearis

La Costa de Oro està formada pels següents balnearis:
* Neptunia
* Pinamar-Pinepark
* Salinas
* Marindia
* Fortín de Santa Rosa
* Villa Argentina
* Atlántida
* Las Toscas
* Parque del Plata
* Las Vegas
* La Floresta
* Costa Azul
* Bello Horizonte
* Guazuvirá Nuevo
* Guazú-Virá
* San Luis
* Los Titanes
* La Tuna
* Araminda
* Santa Lucía del Este
* Biarritz
* Cuchilla Alta
* El Galeón
* Santa Ana
* Balneario Argentino
* Jaureguiberry

## Referències

* ↑ Informació sobre la Costa de Oro Arxivat 2010-01-11 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Costa de Oro Arxivat 2011-04-04 a Wayback Machine. (castellà)
# Christian Zacharias (pianista)

Christian Zacharias (Jamshedpur, 27 d'abril de 1950) és un pianista i director d'orquestra alemany.

## Carrera musical

Zacharias va estudiar piano amb Irene Slavin i Vlado Perlemuter a París. Va guanyar el segon premi tant al Concurs de Ginebra el 1969 com al Concurs Van Cliburn el 1973. Després de guanyar el Concurs Ravel de París el 1975, va iniciar una carrera internacional. Ha interpretat música de cambra amb socis com l'Alban Berg Quartet, el Guarneri Quartet, el Leipzig String Quartet, Heinrich Schiff i Frank Peter Zimmermann. Va fer molts enregistraments, entre ells un enregistrament de 1979 de 33 sonates de Domenico Scarlatti, les sonates completes per a piano de Schubert, els concerts complets per a piano de Mozart (disponibles als clàssics d'EMI) i els concerts per a piano complets de Beethoven.
Va començar la seva carrera de director l'any 1992 amb l'Orquestra de la Suisse Romande a Ginebra. Va debutar als Estats Units l'any 2000 amb l'Orquestra Filharmònica de Los Angeles. Des de l'any 2000, és director artístic de l'Orquestra de Cambra de Lausana. Des del 2002 és director convidat principal de l'Orquestra Simfònica de Göteborg, i des del 2009 és soci artístic de l'Orquestra de Cambra de Saint Paul.

## Referències

* ↑ "Christian Zacharias all'Accademia Nazionale di S.Cecilia" (en Italià). Giornale Radio Rai. 17 November 2006. Archived from the original on 18 July 2011. Consultat 23 April 2010.
* ↑ Kozinn, Allan (10 August 2001). "A Haydn Display Piece Gives Soloists Chances to Shine". The New York Times. Consultat 2*3 April 2010.
* ↑ "Un été sans fausse note" (en francès). La Nouvelliste. 30 March 2010. Consultat 23 April 2010.

## Enllaços externs

* https://christian-zacharias.com
# Cicerone

Cicerone és un antic terme per a anomenar un guia, un que condueix els visitants i turistes pels museus, galeries, etc., i explica els temes d'interès arqueològic, antiquari, històric o artístic. El mot se suposa pres de Marc Tuli Ciceró, com un tipus d'aprenentatge i eloqüència. L'Oxford English Dictionary troba exemples de la utilització en anglès abans que en l'italià, la primera citació és a partir del Dialogue on Medals de Joseph Addison (obra publicada pòstumament el 1726). Sembla que la paraula es va aplicar a experts en antiquaris que mostraven i explicaven als estrangers les antiguitats i curiositats del país (la cita de 1762 al New English Dictionary).
"The Cicerones", una història curta de Robert Aickman (convertida en un curtmetratge el 2002), utilitza la idea de cicerones com a persones que condueixen visitants i turistes com a metàfora en un conte sobre un home que és guiat a la seva perdició per diversos personatges. en una catedral.
En el seu llibre de viatges William Lithgow (1632) va assenyalar la utilitat de les guies turístiques (cicerons) "Per ser breu, vaig veure la casa decaida del digne Ciceró, l'alt Capitoll, el Palau del cruel Neró, les estàtues de Marc Aureli, Alexandre i el seu cavall Bucèfal". (I.16).

## Referències

* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.