OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Krasnoarmeiski (Zaporójskaia)

* Per a altres significats, vegeu «Krasnoarmeiski».
Krasnoarmeiski - Красноармейский (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora nord-oriental de l'estret de Kertx, a la costa meridional de la mar d'Azov. És a 45 km a l'oest de Temriuk i a 169 km a l'oest de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Zaporójskaia.
# Francesc Llorens i Martín

Francesc Llorens i Martín (Barcelona, 1914 – ?, ?) fou un industrial català. Va ser nomenat alcalde de Mollet del Vallès des del 15 de juny de 1958 fins al 7 de gener de 1963.
Va néixer a Barcelona l'any 1914. Juntament amb el seu pare i els seus tres germans tenien una fàbrica d'embotits a Mollet del Vallès, fundada l'any 1925, amb despatx comercial a Barcelona.
Provinent de la Falange, va ser regidor del 1943 al 1949 durant el consistori municipal de Ramon Negre i Pou, i posteriorment, fou president de la Comissió de Governació, delegat del Mercat de Proveïments (1949-1955), i delegat local del Ministeri d'Informació i Turisme (1956). Fou nomenat alcalde de Mollet del Vallès el 15 de juny de 1958.
Durant el seu mandat, fou inaugurada la segona emissora de ràdio Mollet, amb motiu de la celebració de la Santa Missió, el 30 de setembre de 1962. La ràdio estigué en funcionament fins al 23 de juliol de 1967. També s'inaugurà el monument a Maria Santíssima. Per altra banda, l'ajuntament va afrontar els desperfectes materials causats per la riuada del 1962, sobretot a l'agricultura i les indústries situades a la vora del riu Besós. La tempesta, que durà entre una hora i mitja i tres hores, va deixar una precipitació de 163 l/m². A l'hivern següent, les nevades a tota Catalunya també ocasionaren pèrdues materials al municipi, amb una temperatura mínima que va estar al voltant dels -10 °C.
A principis de l'any 1963, va presentar la seva dimissió al governador civil per raons familiars.

## Referències

* ↑ Garcia i Algué, Isidre «Cronologia d'alcaldes de Mollet del Vallès (1821-1987)» ( PDF). Notes, Vol. 3, 1989, pàg. 43-49. ISSN: 1578-6609 [Consulta: 1r abril 2016].
* ↑ Bernal, Dolors; Corbalan, Joan; Lardín, Antoni. «Llorens i Martín, Francesc». Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental (des de 1901 fins a l'actualitat). Museu de Granollers, 2006-. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ Bernal, Dolors; Corbalán, Joan; Lardín, Antoni «Els alcaldes de Mollet del Vallès: del 1939 fins al 2001» ( PDF). Notes, Vol. 16, 2001, pàg. 81-94. ISSN: 1133-7818 [Consulta: 30 març 2016].

## Enllaços externs

* Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental (des de 1901 fins a l'actualitat)
# Indicatriu de Tissot

Indicatriu de Tissot, o el·lipse de distorsió, és un concepte desenvolupat pel matemàtic francès Nicolas Auguste Tissot, entre 1859 i 1871, per a mesurar i il·lustrar distorsions de les projeccions cartogràfiques. És la figura teòrica que resulta de la projecció ortogonal d'un cercle infinitesimal amb una unitat de radi, definit en un model geomètric de la Terra (una esfera o un el·lipsoide), en un pla de projecció. Tissot va provar que aquesta figura és normalment una el·lipse, els eixos indiquen les dues direccions principals de la projecció en un determinat punt, per exemple, les direccions al llarg de les quals la seva escala és màxima i mínima. Quan la indicatriu de Tissot es redueix a un cercle vol dir que, en aquest punt en particular, l'escala és independent de la direcció. En les projeccions conformes, on els angles es conserven en tot el mapa, les indicatrius de Tissot són totes cercles, amb diàmetres variables. En les projeccions equivalents (àrees iguals), on les proporcions d'àrea es mantenen en tot el mapa, les indicatrius de Tissot tenen la mateixa unitat d'àrea, encara que les seves formes i orientacions varien amb la ubicació.
La indicatriu de Tissot s'usa per il·lustrar gràficament les distorsions lineals, angulars i d'àrea dels mapes:
* Una distorsió lineal passa quan el quocient entre les corresponents longituds (distàncies) a la superfície de projecció i en el model de la Terra és diferent a l'escala principal del mapa. A l'el·lipse de distorsió això s'expressa per una longitud de radi diferent a la unitat, en la direcció considerada.
* Una distorsió angular passa quan, en una ubicació particular, els angles mesurats en el model de la Terra no es mantenen en la projecció. Això s'expressa per una el·lipse de distorsió que no és un cercle.
* Una distorsió d'àrea passa quan les àrees mesurades en un model de la Terra no es mantenen en la projecció. Com a conseqüència, les corresponents el·lipses de distorsió tenen àrees diferents a la unitat. Aquestes àrees poden variar en un mateix mapa segons el grau de distorsió.

## Referències

* ↑ Goldberg, David M.; Gott III, J. Richard «Flexion and Skewness in Map Projections of the Earth» (en anglès). Cartographica, 42, 4, 2007, pàg. 297–318. arXiv: astro-ph/0608501. DOI: 10.3138/carto.42.4.297 [Consulta: 14 novembre 2011].
* ↑ Snyder, John P. Map projections—A working manual (en anglès). Denver: USGS, 1987, p. 383. ISBN 978-1782662228 [Consulta: 26 novembre 2015].
* ↑ Laskowski, Piotr «The Traditional and Modern Look at Tissot's Indicatrix» (en anglès). The American Cartographer, 16, 1989, pàg. 123–133. DOI: 10.1559/152304089783875497.

## Enllaços externs

* Calculador d'indicatriu a Tal Carmon Research Homepage Arxivat 2009-08-18 a Wayback Machine.
* «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-03-18. [Consulta: 18 març 2011].
# Humptulips

Humptulips és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 216 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Humptulips tenia 216 habitants, 81 habitatges, i 60 famílies. La densitat de població era de 8,8 habitants per km².
Dels 81 habitatges en un 39,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,6% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 24,7% no eren unitats familiars. En el 16% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 30,1% de 45 a 60 i un 6,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.000 $ i la renda mediana per família de 22.188 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.125 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 10.210 $. Aproximadament el 26,9% de les famílies i el 32,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Humptulips». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Humptulips». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Mare de Déu del Camí

«Mare de Déu del Camí» té aquests significats:
* Mare de Déu del Camí (Cambrils), ermita i santuari marià al terme municipal de Cambrils (Baix Camp)
* Mare de Déu del Camí (Veciana), església romànica del segle xiii situada al nucli de Santa Maria del Camí (Veciana)
* Basílica de la Mare de Déu del Camí, a Lleó
# Flabiolaire de Solsona

El Flabiolaire és el músic que acompanya els gegants durant el seu ball Solsona.
S'observa a les referències escrites que parlen dels "Jocs de Corpus" del segle xv que els entremesos que dansaven eren acompanyats pel so d'un flabiol.
L'any 1677 es troba una referència escrita sobre un músic que acompanya els gegants. Un document de 1684 identifica aquest músic com un flabiolaire.
El Flabiolaire era el músic que acompanyava els Gegants amb el flabiol i el tamborí quan aquests anaven fent els seus balls per carrers i places, abans de l'estructuració tal com la coneixem avui dels ballets l'any 1934.
El seu vestit és de l'estil que duien els antics joglars o ministrils, una túnica de domàs vermell i amb un barret que porta una ploma blanca.
El color roig de la vestimenta feia que se l'identifiqués amb el sobrenom de "Perdigot".
L'any 1967 va deixar de sortir i d'acompanyar els gegants.
Es recupera la seva sortida de nou el 1978 elaborant una nova indumentària seguint les referències del vestit antic.
Actualment, pren protagonisme a l'hora del Ball dels Gegants que es col·loca al mig de la rotllana i toca el flabiol en els passatges del ballet que li toca. També acompanya els Gegants Joves durant la capta celebrada el dia 8 de setembre al vespre.

## Referències

* ↑ «Els gegants. Festa Major de Solsona». Catàleg del Patrimoni Festiu de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 10 de maig 2013. [Consulta: 25 març 2014].
* Fontelles, Albert. «Aproximació al procés de folklorització de les danses que realitzen els Gegants i la resta de Comparseria durant les diades del Corpus i la Festa Major de la ciutat de Solsona». És mediterrani. ESMUC. Arxivat de l'original el 2014-03-25. [Consulta: 25 març 2014].

## Enllaços externs

* «Geganters de Solsona». Arxivat de l'original el 2019-05-30. [Consulta: 2 juny 2013].
# Francesc Llop

Francesc Llop és el nom dels següents personatges:
* Francesc Llop i Marqués (Campredó, 1873 - Barcelona, 1970), pintor de paisatges i dibuixant
* Francesc Llop i Bayo (València, 1951)
# Lliga espanyola

«Lliga espanyola» té aquests significats:
* Lliga espanyola de futbol masculina
* Lliga espanyola de futbol femenina
* Lliga espanyola de bàsquet masculina
* Lliga espanyola de bàsquet femenina
* Lliga espanyola d'handbol masculina
* Lliga espanyola d'handbol femenina
* Lliga espanyola d'hoquei patins masculina
* Lliga espanyola d'hoquei herba masculina
* Lliga espanyola d'hoquei herba femenina
* Lliga espanyola de rugbi
* Lliga espanyola de waterpolo masculina
* Lliga espanyola de waterpolo femenina
* Lliga espanyola de voleibol masculina
* Lliga espanyola de voleibol femenina
* Lliga espanyola d'hoquei gel
# Excés d'infraroig

Un excés d'infraroig és una mesura d'una font astronòmica, típicament d'una estrella, que en la seva distribució espectral d'energia té un major flux d'infraroig mesurat del que s'esperava assumint que l'estrella és una radiació del cos negre. Els excessos d'infrarojos solen ser el resultat de la pols circumestel·lar i són comuns en objectes estel·lars joves i estrelles evolucionades a la Branca asimptòtica de les gegants o més antiga.
A més, el seguiment de l'excés d'emissió d'infrarojos a partir de sistemes estel·lars és un possible mètode que podria permetre la recerca de projectes d'enginyeria estel·lar a gran escala d'una hipotètica civilització extraterrestre; per exemple, una esfera de Dyson o un Eeixam de Dyson.

## Referències

* ↑ «http://m.space.com/24269-Que-a-recerca-per-estranger-civilitzacions.html». Arxivat de l'original el 2015-09-29. [Consulta: 22 gener 2019].
# Irene Colomar i Costa

Irene Colomar Costa (Eivissa, 18 d'abril de 1986) és una karateka eivissenca.
Va guanyar una medalla de bronze en kumite de menys de 68 kg al Campionat Europeu de Karate de 2009 a Zagreb, als Jocs Mediterranis de 2009 a Pescara i al Campionat del Món de Karate de 2010 a Belgrad. L’any següent guanyà la medalla de plata a la mateixa categoria al Campionat Europeu de Karate de 2011 a Zúric.
Va guanyar una medalla de bronze al Campionat Europeu de Karate 2015 a Istanbul, en kumite de menys de 61 kg. El mateix any anuncià la seva retirada de la competició esportiva.
A més d’haver-se dedicat al karate, és diplomada en educació primària.

## Referències

* ↑ Sánchez Venzalá, T. «Irene Colomar: «Los Juegos Mediterráneos están a la altura del Europeo»». Periódico de Ibiza, 25-06-2013 [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ «Irene Colomar se cuelga la medalla de plata en los Juegos del Mediterráneo». Nou Diari [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ «España cierra el Campeonato de Europa de kárate con dos medallas por equipos». El Confidencial, 22-03-2015 [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ Palomo, R.J. «Irene Colomar afronta su último Europeo antes de anunciar la retirada». Periódico de Ibiza, 19-03-2015 [Consulta: 1r març 2021].

## Enllaços externs

* Perfíl d'Irene Colomar a la Selecció Nacional de Karate
# Humulona

Una humulona és una cetona d'una família de compostos químics que tenen una gran importància en la fabricació de la cervesa. Es troben en les glàndules de lupulina, a les flors femenines del llúpol. Formen part de la fracció anomenada de resines toves del llúpol, juntament amb les lupulones, i es poden separar d'aquestes perquè les humulones formen sals insolubles de plom, mentre que les lupulones no. Presenten valors de pKa entre 3,8 i 4,5.
Entre aquests compostos hi ha la n-humulona (anomenada també humulona), l'adhumulona, la cohumulona, la posthumulona i la prehumulona. Els tres primers representen la majoria dels àcids alfa presents en el llúpol. Típicament, el contingut en humulones de les flors assecades de llúpol oscil·la entre un 3 i un 18 %.
Aquests compostos tenen sabor amargant i a més tenen un efecte antibacterià que facilita la conservació. A més tenen propietats antiinflamatòries, especialment modificant el perfil lipídic de la sang. Les humulones són els principals responsables dels gustos amargs de la cervesa, no pas per la seva presència directa en el producte final sinó perquè són transformats durant el procés d'elaboració d'aquesta beguda. Les flors de llúpol s'afegeixen al most de cervesa en ebullició, i en aquestes condicions es produeix una reacció d'isomerització on els àcids alfa es transformen en isohumulones. Aquesta isomerització es produeix per la formació d'un anell de 5 baules, més estable termodinàmicament, i el producte final, l'àcid iso-alfa, presenta una major solubilitat en aigua que l'humulona inicial, el que fa que desplaci l'equilibri cap al producte final. Aquesta reacció genera 2 isòmers, l'àcid cis-iso-alfa i l'àcid trans-iso-alfa, en les condicions d'ebullició en el most de cervesa es generen en una proporció ~7/3 (cis/trans). El rendiment d'aquesta reacció dependrà de diferents factors com, per exemple; el temps d'ebullició, la concentració de sucres en el most o el pH d'aquest. En un most estàndard amb un temps d'ebullició de 75 min aquest rendiment serà proper al 30%.
Els àcids iso-alfa presenten una amargor superior als àcids alfa i mantenen l'activitat antibacteriana dels àcids alfa que ajuda a la conservació de la cervesa.

## Referències

* ↑ 8 - The chemistry of hop constituents (en anglès). Woodhead Publishing, 2004, p. 255–305. ISBN 978-1-85573-490-6.
* ↑ Hop (Humulus lupulus)-Derived Bitter Acids as Multipotent Bioactive Compounds, par Marjan Van Cleemput et al.
* ↑ Isohumulones modulate blood lipid status through the activation of PPARα Arxivat 2014-03-05 a Wayback Machine., par Shimura et al.
* ↑ De Keukeleire, Denis «Fundamentals of beer and hop chemistry». Química Nova, 2000, pàg. 108-112.

## Vegeu també

* Àcid beta
* Àcid iso-alfa
# Magnus Magnusson

Magnus Magnusson, KBE (; 12 d'octubre de 1929 – 7 de gener de 2007) fou un periodista islandès, traductor, escriptor i presentador televisiu. Nascut a Reykjavík, va viure a Escòcia durant pràcticament tota la seva vida, tot i que mai va tenir la ciutadania britànica. Es va fer conegut com a periodista televisió a la cadena BBC, i fou també el presentador del programa Mastermind durant 25 anys. És també conegut per la seva famosa frase "I've started so I'll finish" (he començat així que acabaré), que deia sempre que s'acabava el temps mentre llegia una pregunta al joc de Mastermind.

## Referències

* ↑ ODNB, Oxford Dictionary of National Biography 2005–2008 ed. Lawrence Goldman 2013 page 740
# Fernand Ponscarme

Fernand Ponscarme (París, 6 de febrer de 1876 - Meudon, 11 de maig de 1935) va ser un ciclista francès que va córrer al final del segle xix. Del seu palmarès destaca el Campionat del món de mig fons amateur de 1896.

## Palmarès

* 1896
** Campió del món amateur en mig fons

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Litofania

Les litofanies o transparències de Berlín són unes plaques fines de porcellana amb una imatge en baix relleu, que només en il·luminar-se pel darrere aconsegueix una sensació de realitat i profunditat que sorprèn l'espectador, i on la gradació de blancs i grisos està determinada pels diferents gruixos de la placa.

## Història

Ja segles enrere a l'Extrem Orient es va fer servir les capacitats translúcides de la porcellana, al món occidental apareix amb la patent registrada el 1827 pel baró francès Paul de Bourguignon. Aquest, en no poder explotar-la, en vengué els drets a diferents artesans, el que va permetre que la tècnica es va difondre a tot Europa. Des d'aleshores, la producció en va créixer i se'n va registrar el punt àlgid a mitjan segle xix. A poc a poc va perdre popularitat fins que gairebé va desaparèixer a la fi del segle.
En un primer moment, les litofanies es feien servir com a pantalles per a làmpades, de les quals hom podia gaudir de nit, o bé penjades prop d'una llar de foc o d'una finestra, on la llum exterior descobria la imatge a contrallum. L'enginy dels productors permeté l'aparició d'aquesta simpàtica tècnica en altres peces quotidianes, com per exemple al fons de vasos i tasses, bàsicament en gerres de porcellana per a cervesa, que animaven el bevedor a acabar-se la consumició per descobrir la imatge. En aquest mateix sentit, ja al segle xx, els japonesos incorporaren al fons de les tasses de té una litofania que solia representar una geisha.
L'ús de la litofania, però, es pot trobar també en objectes més sofisticats, com per exemple els escalfadors de te. Consistien en un cub de porcellana de quatre costats amb litofanies i amb una obertura a la part inferior que permetia encabir-hi una espelma, que, encesa, il·luminava la peça i donava vida a les imatges, i alhora escalfava una tetera, també de porcellana, disposada en la part superior del cub.
Es tractava de peces cares i delicades, atesa la dificultat tècnica i llur naturalesa fràgil. Els temes representats foren diversos, però no excessivament nombrosos: escenes rurals i costumistes, retrats de personatges coneguts, còpies de quadres famosos, escenes religioses i vistes panoràmiques.
Les litofanies es conegueren també com transparències de Berlín, perquè en aquesta ciutat hi havia una de les fàbriques que més èxit va obtenir amb aquest producte, la Königliche Preussische Manufactur, que identificava els seus treballs amb la marca KPM. Alemanya, d'on es coneixen diverses fàbriques, fou un dels països que més i millor elaborà aquest producte, però n'havia també de productors de peces de qualitat a altres països, com França o Anglaterra.
A Elmore a l'estat d'Ohio, hi ha el museu Blair Museum of Lithophanes, on s'exposen obres de la col·lecció de Laurel Gotshall Blair (1909-1993), que conté més de 2300 litofanies.

## Referències

* ↑ «Litofania». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 «Litofanies: Objectes decoratius al segle xix» (pdf). Museu Frederic Marès, 2013. Arxivat de l'original el 2015-06-11. [Consulta: desembre 2020].
* ↑ «Blair Museum of Lithophanes» (en anglès). [Consulta: 2 desembre 2020].
# Evangelista Correa de Rincón Soler

Juana Evangelista Correa de Rincón Soler (Tunja, s. XIX) va ser una escriptora colombiana.
Va néixer a la ciutat de Tunja, a la regió de Boyacá.
Segons Isidoro Laverde, va ser autora de diversos escrits a diaris de Bogotà. Correa és sobretot coneguda per la seva novel·la Los emigrados, una llegenda històrica escrita el 1867 i publicada el 1869, que parla dels avatars d'un jove matrimoni davant del procés d'independència i el procés de colonització del Casanare, contextualitzant-lo amb molt de rigor històric, i que es pot considerar gaire una novel·la de testimoniatge.
Val a dir, que Correa va escriure en un moment en què estava mal vist que les dones es dediquessin a aquesta activitat, i es considerava que havien de centrar-se a tenir cura de la llar; la mateixa Correa va escriure un advertiment preliminar a la seva obra Los emigrados: «No escric per donar-me aires d'escriptora [...] els homes es burlaran de mi, com d'una pretensiosa; les dones potser acolliran amb gust aquesta burla [...]».
En l'àmbit personal, va estar casada amb el coronel Cándido Rincón Soler. Una vegada vídua, va rebre de l'estat una pensió mensual vitalícia, que havia de passar als seus fills en cas que morís mentre ells eren menors d'edat.

## Referències

* 1 2 3 Laverde Amaya, Isidoro. Bibliografía colombiana (en castellà). vol. 1. Bogotà: Imprenta y Librería de Medardo Rivas, 1895, p. 119-120.
* ↑ Navia Velasco, Carmiña. Guerras y paz en Colombia: las mujeres escriben (en castellà). Cali: Universidad del Valle, 2005, p. 15.
* ↑ Taylor, Claire (ed.). Identity, Nation, Discourse: Latin American Women Writers and Artists (en anglès). Newcastle: Cambridge Scholars Publishing, 2009, p. 72.
* ↑ Los doce códigos del estado de Boyacá (en castellà). Chiquinquira: Imprenta de Fajardo e Hijo, 1883, p. 426.
# Islam a Luxemburg

L'Islam a Luxemburg forma una gran minoria junt amb: protestants, cristians ortodoxos, i jueus. Des de 2015, l'islam està legalment reconegut al país.
Segons l'informe de l'Organització del Tractat de l'Atlàntic Nord (OTAN), n'hi ha prop de 4.000 musulmans a Luxemburg. Fins a la dècada de 1970, la població musulmana era força petita, a mitjans d'aquesta dècada, la població musulmana només comptava amb 300 persones, pujant a més de 3.000 a mitjan 1990. Des d'aleshores, la població s'ha duplicat en un més alt grau a causa dels sol·licituds d'asil procedents de l'antiga Iugoslàvia, en la seva majoria musulmans bosnians. Aquests sol·licitants d'asil no s'espera que romanguin més d'uns pocs anys al país.
Ara com ara hi ha sis mesquites a Luxemburg: Mamer -que també és la llar del centre cultural islàmic-, Esch-sur-Alzette, Wiltz, Diekirch i a Ciutat de Luxemburg i s'estima que al voltant de 10.000 a 12.000 musulmans resideixen en el Gran Ducat.

## Referències

* ↑ «Finally good news from Europe, Islam recognized in Luxembourg». [Consulta: 8 agost 2015].
* ↑ «Anti-Islamic reactions in the EU: Luxemburg». European Monitoring Centre on Racism and Xenophobia. Arxivat de l'original el 2009-07-30. [Consulta: 8 agost 2015].
* ↑ «Immigration in Luxembourg: New Challenges for an Old Country». Migration Information Source. [Consulta: 8 agost 2015].
* ↑ «Mosquées. Les mosquées affiliées à la Shoura sont les suivantes» (en francès). Arxivat de l'original el 2012-12-31. [Consulta: 8 agost 2015].

## Enllaços externs

* Shoura.lu Arxivat 2020-12-07 a Wayback Machine. (francès)
* Islam.lu (francès) (alemany)
* LeJusteMilieu.lu (francès)
# Hoeilaart

Hoeilaart és un municipi belga de la província de Brabant Flamenc a la regió de Flandes. Limita amb els municipis de Sint-Genesius-Rode (a l'oest) i d'Overijse (a l'est), de la Regió de Brussel·les-Capital (al nord) i de la regió de Valònia (al sud).
# Magnus Liljeblad

Magnus Liljeblad (Björkvik, 13 de setembre de 1961) és un pilot de trial suec. L'any 2010 va guanyar el Campionat d'Europa de trial veterans amb Sherco.

## Referències

* ↑ «The rider... Liljeblad Magnus» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 21 setembre 2010].

## Enllaços externs

* Palmarès de Magnus Liljeblad al Campionat d'Europa veterans (anglès) PDF
* Imatge de Magnus Liljeblad amb la Sherco el 2010 Arxivat 2005-01-12 a Wayback Machine.