OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Angelel·lita

L'angelel·lita és un mineral de la classe dels arsenats. Va ser anomenada així per Paul Ramdor, Friedrich Ahlfeld i Fritz Berndt l'any 1959 en honor del mineralogista argentí Victorio Angelelli (1908-1991), professor de la Universidad Nacional de La Plata i director de l'Institut Argentí de Recursos Minerals.

## Característiques

L'angelel·lita és un arsenat de ferro, de fórmula química Fe3+ 4O₃(AsO₄)₂. Cristal·litza en el sistema triclínic formant cristalls tabulars. Es troba normalment em forma cristal·lina o bé en forma d'incrustacions globulars. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'angelel·lita pertany a «08.BC - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ > 1:1 i < 2:1» juntament amb els següents minerals: frondelita, rockbridgeïta, plimerita i aerugita.

## Formació i jaciments

Es tracta d'un mineral d'origen probablement exhalatiu en minerals d'estany. Sol trobar-se associada a altres minerals com cassiterita o hematites. Va ser descoberta l'any 1959 a la mina Vela Yareta (Jujuy, Argentina). També se n'ha trobat al dipòsit d'or i antimoni de Longruri (Tibet).

## Referències

* ↑ «Angelellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 desembre 2015].
* ↑ «Angelellite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Canarill d'Hortoneda

El Canarill d'Hortoneda és una partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, situat a prop del límit amb l'antic terme de Claverol, en territori del poble d'Hortoneda.
És tot el vessant nord-oriental del Cap de Roc de Sant Martí, a l'esquerra del barranc de Santa. Pels seus peus discorre la Carretera d'Hortoneda. És al sud-oest de la Costa d'Escoll-de-veu i al nord-oest de los Carants.
Consta de 107,4892 hectàrees de pinedes, pastures i zones improductives.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 2 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Alfons de Castella

Alfons de Castella (Tordesillas, 1453 - Cardeñosa, 1468) va ser infant de Castella. Fill de Joan II de Castella i d'Isabel de Portugal.
Va ser un dels protagonistes de la Segona Guerra de Successió castellana, va ser utilitzar com a pantalla per a la facció contrària a Enric IV de Castella, el qual accedí a confiar a l'infant a Juan Pacheco, marquès de Villena. Va ser jurat com a príncep d'Astúries amb el consentiment del rei, però a canvi de casar-se amb la seva filla Joana; poc després va revocar la decisió i va reclamar l'infant.
Es va intentar proclamar diverses vegades com a rei, la primera vegada a Valladolid i l'any 1465, els seus seguidors el van proclamar com a Alfons XII a Àvila, essent reconegut per algunes ciutats. El 1467 va ser derrotat per Enric IV a la batalla d'Olmedo, però els resultats no van ser decisius, tot i la mort de l'infant poc després, el conflicte successori continuava obert en Isabel, germana d'Alfons.
Es van tractar alguns esponsals d'Alfons amb filles de Joan II d'Aragó, que finalment no van realitzar-se.

## Referències

* 1 2 3 4 «Alfons de Castella». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 15 abril 2014].

## Vegeu també

* Farsa d'Àvila
# Cantó de Bourbourg

El cantó de Bourbourg (neerlandès: Kanton Broekburg) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Nord a la regió dels Alts de França. Forma part del Westhoek (Flandes francès)

## Composició

El cantó aplega 12 comunes:
| Bourbourg (ndl.: Broekburg) Brouckerque (Broekkerke) Cappelle-Brouck (Kapellebroek) Drincham (Drinkam) Holque (Holke) Looberghe (Loberge) | Millam Saint-Momelin (Sint-Momelijn) Saint-Pierre-Brouck (Sint-Pietersbroek) Spycker (Spijker) Watten (Waten) Wulverdinghe (Wulverdinge) |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| | 14.923 | 17.152 | 18.230 | 18.065 | 17.761 | 17.958 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jean Pierre Decool | UPN | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# CAK

CAK té els següents significats:
* Cinasa activadora de CDK (del seu nom en anglès CDK-Activating Kinase), enzim que activa el cicle de la CDK
* cak també és el codi ISO 639-3 del kaqtxikel, llengua parlada pels kaqtxikels de Guatemala
# Castell de Pera (Montagut i Oix)

* Per a altres significats, vegeu «Castell de Pera (Sant Llorenç Savall)».
El Castell de Pera és una casa forta al municipi de Montagut i Oix (Garrotxa) declarada bé cultural d'interès nacional. Està situada a prop de l'església de Sant Miquel, al nord, hi ha una masia anomenada del Castell que havia estat una casa forta. Fou bastida amb pedra del país no treballada, llevat dels carreus emprats per fer els cantoners i algunes de les seves obertures. És de planta rectangular i ampli teulat a dues aigües, amb els vessants vers les façanes principals. Disposa de baixos destinats al bestiar, amb tres grans arcades de mig punt fetes de carreus molt ben tallats i petites obertures de ventilació. La planta-habitatge està organitzada a partir d'una àmplia sala de convit de la que parteixen nombroses portes que menen a les cambres i altres dependències. Les obertures són rectangulars, molt senzilles, la majoria amb llinda de fusta. Disposa d'una eixida coberta per un empostissat que mira al costat de migdia. El pis superior o golfes estaven destinades a guardar el gra i la palla i tenen, així mateix, una eixida que mira a migdia amb baranes de fusta.

## Notes

* ↑ «Castell Masia de Pera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2015].
# Azar Andami

Azar Andami (Raixt, 8 de desembre de 1926 - Teheran, 19 d'agost de 1984) va ser una metgessa i bacteriòlegaa iraniana. Va començar la seva carrera com a professora del Ministeri de Cultura, però va assistir a la universitat de Teheran i es va graduar com a doctora de medicina l'any 1959. Al principi es va especialitzar en ginecologia. Es va traslladar a l'Institut Pasteur a Teheran i després a París per estudiar bacteriologia. Va publicar diversos articles acadèmics i va inventar una vacuna contra el còlera.
Va morir el 28 d'agost de 1984 a causa d'una embòlia pulmonar.
El 1991, la UAI va anomenar el cràter de Venus Andami en honor seu.

## Referències

* ↑ «آذر اندامی - سایت خبری گیلتاب» (en persa), 01-01-2000. Arxivat de l'original el 2015-10-20. [Consulta: 2 març 2016].
* ↑ WGPSN
# Amarratge

Eixàrcia d'amarratge és el conjunt de caps i cables emprats en l'amarratge d'un vaixell.
* Llarg de proa
* Travessí de proa
* Spring de proa
* Spring de popa (també conegut com a colzera)
* Travessí de popa
* Llarg de popa
Tant els llargs com els travessins són caps de fibra de polipropilè o equivalents. Els Springs es construeixen de cable d'acer amb una estatja de polipropilè a l'extrem per donar-li més elasticitat al conjunt.
Els punts de fixació al moll es denominen: norais o bites
* Llargs de proa
* Cabrestant
* Bita d'amarratge
* Tasca d'amarratge

## Vegeu també

* Norai
* Bita
* Abossar
* Cabrestant
* Eixàrcia morta

## Referències

* ↑ «#termedelasetmana: amarrador». Web. TERMCAT. [Consulta: 19 octubre 2014].

## Bibliografia consultada

* Tractat de Maniobra. Enric, Ignasi i Rafael Barbuda. Cadiz 1980, ISBN 84-300-5509-6
# Canari llarguet

El Llarguet és una raça de Canari apareguda per hibridació entre els anys 1940 i 1950 a la Plana de Castelló. Va ser reconeguda per la Confederació Ornitològica Espanyola en els campionats de 1996.

## Orígens

Sorgeix al País Valencià, com a resultat de l'encreuament selectiu de canaris de raça llevantina, fins de raça sevillana i canaris comuns. Originàriament les característiques del pardal eren canviants segons les modes del moment. Posteriorment es creuarien també amb la Monya i el Cardenalito de Veneçuela.

## Denominacions

Originàriament se'ls va conèixer com a Bayos, en referència al plomatge clar. Més endavant se'ls conegué com a Camalluts i finalment com a Llarguet. Quan al 1996 se'l reconeix oficialment, es registra amb el nom de Llarguet espanyol.

## Característiques

La forma del cos d'aquesta varietat de canari és estilitzada, assemblant-se a la d'un cilindre afusat en els seus extrems. Tant el pit com l'esquena s'observen prims i sense rodoneses, augmentant la sensació d'estar davant d'un au prima. Les ales, relacionant-se amb la resta de les proporcions de l'ocell, es presenten molt llargues i primes. La cua, extensa i fina, remata en forma de "M". El coll, de mitjana proporció, és prim, sostenint un cap petit i ovalat cap, que sosté un pic petit i cònic. El plomatge és curt, compacte i llis.
S'autoritzen per als campionats totes les coloracions melàniques i lipocroms, uniformes o jaspiades, i la seua mida ha de superar els 17 centímetres.

## Referències

* 1 2 «El Club del llarguet, "Concursos"». Ornitología Práctica, 77, 2016.
* ↑ «Llarguet español: creación de la raza» (en castellà). Arxivat de l'original el 11 d'abril 2009. [Consulta: 30 abril 2011].
* ↑ «Comisión Técnica de Postura del Colegio de Jueces del FOCVA» (en castellà). Arxivat de l'original el 17 de novembre 2010. [Consulta: 30 abril 2011].
* 1 2 3 4 5 García Moreno, Valeriano. «Història». Club Llarguet. [Consulta: 29 agost 2017].
# Alan Kelly Sr.

Alan Kelly (5 de juliol de 1936 - 20 de maig de 2009) fou un futbolista irlandès de la dècada de 1960 i entrenador. Fou pare dels també futbolistes Gary Kelly i Alan Kelly.
Fou 47 cops internacional amb la selecció de la República d'Irlanda. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Bray Wanderers i Drumcondra a Irlanda, i Preston North End FC a Anglaterra.

## Palmarès

* League of Ireland: 1
** Drumcondra 1957/58
* FAI Cup
** Drumcondra F.C. 1957
* Football League Third Division
** Preston North End F.C. 1970/71

## Referències

* ↑ «Death of goalkeeping great Alan Kelly senior». RTÉ Sport, 20-05-2009. Arxivat de l'original el 23 maig 2009. [Consulta: 20 maig 2009].
* ↑ Alan Kelly Snr In Profile a braywanderers.com
# Cantó de Poissy-Nord

El cantó de Poissy-Nord és un antic cantó francès del departament d'Yvelines, que estava situat al districte de Saint-Germain-en-Laye. Comptava amb 3 municipis i part del de Poissy.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Verneuil-sur-Seine i el cantó de Poissy.

## Municipis

* Carrières-sous-Poissy
* Médan
* Poissy (part)
* Villennes-sur-Seine

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Callas | MRP |
| 1951-1964 | René Jollivet | RPF, després RS, divers droite |
| 1964-1967 | Léon Touhladjian | UDR |
| 1968-1976 | Jacques Monjaret | UDR |
| 1976-1982 | M. Desbordes | PS |
| 1982-1988 | Jacques Masdeu-Arus | RPR |
| 1988-2001 | Paul-Xavier Poli | RPR |
| 2001- | Jean-François Raynal | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Bélmez de la Moraleda

Bélmez de la Moraleda és un municipi de província de Jaén, en la comarca de Sierra Mágina, amb 1.922 habitants (INE 2006). Bélmez és particularment conegut pel fenomen presumptament ocorregut en una de les cases del poble, denominat les Cares de Bélmez.
# Cantó de Pouzauges

El cantó de Pouzauges és un cantó francès del departament de la Vendée, situat al districte de Fontenay-le-Comte. Té 13 municipis i el cap es Pouzauges.

## Municipis

* Le Boupère
* Les Châtelliers-Châteaumur
* Chavagnes-les-Redoux
* La Flocellière
* La Meilleraie-Tillay
* Monsireigne
* Montournais
* La Pommeraie-sur-Sèvre
* Pouzauges
* Réaumur
* Saint-Mesmin
* Saint-Michel-Mont-Mercure
* Tallud-Sainte-Gemme

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1951-1970 | Charles Mignen | Divers droite |
| 1970-1981 | Lionel de Tinguy du Pouët | CD, després UDF-CDS |
| 1981-1994 | Montfort de Tinguy du Pouët | UDF-CDS |
| 1994-2001 | Roger Colin | Divers droite |
| 2001- | Jean-Pierre Lemaire | Divers droite, després MPF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 19.305 | 19.694 | 20.401 | 20.992 | 21.274 | 20.892 | 22.486 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Associació Comarcal Urgell d'Ajuda al Minusvàlid

Associació Comarcal d'Urgell d'Ajuda al Minusvàlid (ACUDAM) és una associació fundada el 1975, quan un grup de persones sensibles a la realitat i a les necessitats dels discapacitats psíquics van decidir constituir una associació privada, sense ànim de lucre i d'abast comarcal, que apostà pel treball com a mitjà de participació social i normalitzador en la vida d'aquestes persones. Ha signat convenis per a la normalització lingüística i amb empreses per a les quals treballa en sectors com l'agrícola, ferreteria decoració, etc. Disposa de la seva pròpia pàgina web i pertany a la Federació Catalana de Persones amb Retard Mental. La presidenta és Teresa Santesmases, i el gerent, Josep Ramon Pijoan.
El 2003 va rebre la Creu de Sant Jordi «per la tasca que desenvolupa en el camp de l'atenció, la formació i la integració laboral i social dels discapacitats psíquics. La seva actuació, que abasta totes les poblacions de la comarca del Pla d'Urgell i algunes de l'Urgell i de les Garrigues, constitueix un exemple de servei i l'expressió solidària dels millors valors humans».

## Enllaços externs

* Pàgina de l'ACUDAM
# Casa Vella de Borrell

La Casa Vella de Borrell era una masia del terme municipal d'Abella de la Conca situada a ponent del poble cap de municipi.
Estava situada sota i a migdia de la Roca de la Casa Vella, entre els dos cims d'aquesta roca. És damunt i al nord de Cal Borrell. Pertany a la partida de les Vielles.
S'hi accedeix per una pista rural, el Camí Nou de les Vielles, des de la carretera local que porta a Abella de la Conca des de la L-511. Aquesta pista arrenca cap a ponent des de 300 metres abans d'arribar a l'aparcament de l'entrada d'Abella de la Conca. Quan el camí arriba a Cal Borrell, la pista, denominada Camí de la Casa Vella de Borrell, puja cap al nord-oest, fent un ample revolt que va girant cap a llevant i, superant l'Estimbat de Borrell, puja a l'espai entre els dos cims de la Roca de la Casa Vella, on hi hagué la Casa Vella de Borrell.
Fou un indret habitant fins a principis del segle xx, i consta de dues parts: la balma del costat de llevant del turó, i unes estructures a migdia, molt malmeses pel conreu de la zona, entre les quals hi ha restes de forns de ceràmica grisa d'època altmedieval. Es tracta d'un poblament molt antic, que fa pensar en una assentament tardoromà.

## Etimologia

Joan Coromines atribueix aquest topònim a un origen clarament preromà, probablement hispanocèltic o sorotàptic. Es tracta de la llatinització possiblement en Burrellus d'un nom propi anterior a la romanització, com ara Burrus o Burralus, emparentat amb el cèltic borr (orgullós), d'origen indoeuropeu.

## Restes arqueològiques

Aquesta casa vella, més que la primitiva casa de Cal Borrell, fa la impressió de ser tot un poblat, molt probablement medieval, tal com han desvelat les prospeccions fetes en el lloc.

## Referències

* ↑ COROMINES, Joan. "Borrell". Dins Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. III Bi-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-902-0
* ↑ Carta arqueològica d'Abella de la Conca. Direcció General del Patrimoni Cultural. Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació de la Generalitat de Catalunya. «Fitxa jaciment - Inventari arqueològic».
# Canariellanum

Canariellanum és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamilia Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per J. Wunderlich l'any 1987.
Són endèmiques de les Illes Canàries.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 14.5:
* Canariellanum albidum Wunderlich, 1987
* Canariellanum arborense Wunderlich, 1987 (Espècie tipus)
* Canariellanum hierroense Wunderlich, 1992
* Canariellanum palmense Wunderlich, 1987

## Referències

* ↑ Wunderlich, J. Die Spinnen der Kanarischen Inseln und Madeiras: Adaptive Radiation, Biogeographie, Revisionen und Neubeschreibungen, 1987.
* ↑ «Gen. Canariellanum Wunderlich, 1987». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2013: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Alcanadre

* Aquest article tracta sobre el municipi de la Rioja. Vegeu-ne altres significats a «Riu Alcanadre».
Alcanadre és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Mitjana.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Carburador

El carburador és el dispositiu que fa la barreja d'aire-combustible en els motors de benzina. Per aconseguir que el motor funcioni més econòmicament i obtingui la major potència de sortida, és important que la benzina estigui en les millors condicions. Per aconseguir una barreja òptima d'aire-combustible, el carburador utilitzarà diverses tècniques.

## Construcció i operació del carburador

El carburador posseeix una divisió on la benzina i l'aire són barrejats, i una altra on la benzina s'hi emmagatzema (cambra del flotador). Aquestes parts estan dividides però connectades a través de la tovera principal.
La relació d'aire-combustible és determinant en el funcionament del motor. La clau rau en el fet que l'aire ha d'ésser fred perquè aquest rendiment sigui efectiu.
Durant el cicle d'admissió del motor, el pistó baixa dins el cilindre i la pressió interior del cilindre disminueix, aspirant aire des del filtre purificador, carburador i múltiple d'admissió, fluint cap al cilindre. Quan aquest aire passa a través de la porció estreta del carburador, n'augmenta la velocitat (efecte Venturi), aspirant la benzina des de la tovera principal. Aquesta benzina aspirada és alhora bufada i dispersada pel mateix flux d'aire i barrejada amb aquest. Aquesta mescla aire-combustible és aspirada dins del cilindre.
La quantitat d'aire que entra al carburador és controlada per la vàlvula d'acceleració, que es troba connectada al pedal de l'accelerador. Aquest mateix factor determina doncs la quantitat de benzina aspirada.

## Principi d'operació del carburador

Vegeu principi de Bernoulli.
El carburador opera bàsicament amb el mateix principi d'un aerògraf. Quan l'aire és bufat, creuant l'eix de la canonada polvoritzadora, la pressió interior d'aquesta canonada cau. El líquid dins del polvoritzador és conseqüentment empès dins la canonada i atomitzat gràcies al fregament amb l'aire.

## Tipus de carburadors
### Carburador de difusor fix

És un tipus de carburador molt utilitzat. Quan la papallona de l'accelerador va obrint-se des de la posició de ralentit els seus calibres es van obrint en forma progressiva.

### Carburador de difusor variable

La secció del difusor és controlada per una válvula de buit, la funció de la qual és augmentar o minvar el diàmetre del difusor segons el funcionament del motor.

### Carburador de doble cos

Aquest tipus de carburador té difusor fix. Està format per dos cossos o difusors dins del seu cos. Les dues papallones de l'accelerador es poden obrir simultàniament o una després de l'altra, depenent del tipus de carburador que siga.

### Carburador invertit

És un carburador de difusor fix en el qual l'aire penetra des de dalt, en forma vertical.

## Referències

* 1 2 3 4 García Valls, Desiderio; Casas Rabano, Ignacio; Ruiz Carrasco, Juan Vicente; Buchon i Tomás, Joan-Carles. Vocabulari d'automoció. València: Conselleria de Cultura, Educació i Ciència (Generalitat Valenciana), 1986, p. 67 i 68. ISBN 8475791417.
# Castell de Santa Maria la Mar

El Castell de Santa Maria la Mar, també denominat força i recinte fortificat és un castell medieval d'estil romànic del segle xi situat en el poble de Santa Maria la Mar, a la comarca del Rosselló, a la Catalunya Nord.
Està situat al lloc més enlairat del poble, on queden alguns vestigis d'aquesta construcció, des de l'església parroquial cap al nord.
El 1198 consta documentada aquesta força o castell dins dels dominis de Ramon I de Canet: el rei Pere el Catòlic li concedeix d'erigir una forcia dins de la parròquia de Santa Maria de Pabirans o dins de la de Sant Andreu de Bigaranes. Després del 1322, any de creació del vescomtat de Canet, aquest castell consta dins dels seus dominis. Les possessions documentades d'aquest castell són exactament les mateixes que la resta del vescomtat.
Es tracta d'un castell del segle xii, de planta aproximadament rectangular (a partir de les restes conservades es pot reconstruir el traçat de la seva planta), d'uns 120 metres de llarg per 70 d'ample. Devia tenir dos carrers paral·lels de sud a nord, i tres o quatre de transversals. A l'angle nord-oest hi ha les restes d'una torre d'angle, i alguns trams de muralla, fets de còdols del Tet; més al sud hi ha les restes d'un antic portal, ara molt restaurat, i al sud del recinte, l'església de Santa Maria, en part integrada en aquest recinte defensiu.
És de destacar que el primer barri que es formà a Santa Maria la Mar fora muralles es va anomenar de darrere la muralla. Avui dia encara hi ha un carrer amb aquest nom.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Canet de Rosselló». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Catafau, Aymat. Les celleres et la naissance du village en Roussillon Xe-XVe siècles. Perpinyà: Presses universitaires de Perpignan, Éditions Trabucaire, 1998 (Études). ISBN 9782905828972.
* Ponsich, Pere. «Castells i fortificacions del Rosselló anteriors al 1300: Santa Maria la Mar». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ El Castell de Santa Maria la Mar en els ortofotomapes de l'IGN
# Casa Ventosa i Puig

La Casa Ventosa i Puig és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge per a dues famílies entre mitgeres amb pati posterior. L'immoble és de planta sensiblement rectangular compost de planta baixa aixecada respecte al nivell del carrer i dues plantes pis sota coberta plana de la que sobresurt la caixa d'escala amb porxo. Consta de tres crugies amb l'escala lateral per la que també s'Il·luminen peces interiors. Les galeries posteriors actualment estan cobertes.
Les parets de càrrega són de paredat comú i totxo. Els forjats són de bigues de fusta i revoltó ceràmic. La volta d'escala és a la catalana.
La façana principal es compon segons tres eixos verticals que es corresponen amb tres crugies. La planta baixa té un finestral central i dos portals laterals d'arc rebaixat. El pis principal té un balcó corregut amb tres portals amb pilastres i petits frontons. El segon pis té un balcó central de menys dimensió i menys volada i dues finestres laterals. El coronament es compon de cornises amb mènsules, barana de terrat i frontó rodó.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Ventosa i Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2017].
# Badjisra

Badjisra és una vila d'Iraq al nord-est de Bagdad a poca distància al sud de Bakuba a la riba esquerra del riu Nahrawan que a partir d'aquí agafa el nom de Tamarra. El seu nom deriva del siríac i vol dir "Casa del Pont".
Fou saquejada el 1047, 1095 i 1102/1103. Fou destruïda el 1338. La vila moderna es diu Abu Jisra i tenia 768 habitants el 1947.

## Referències

* Streck. "Bād̲j̲isrā". Encyclopaedia of Islam, primera edició (1913-1936)., 2012. 26 de març de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-1/badjisra-SIM_1112>