OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Road to Glory (pel·lícula de 1926)

The Road to Glory iés una pel·lícula muda dramàtica estatunidenca del 1926 dirigida per Howard Hawks i protagonitzada per May McAvoy, Leslie Fenton i Ford Sterling. Aquesta va ser la primera pel·lícula de Hawks, basada en un tractament de 35 pàgines que Hawks va escriure. És una de les dues obres de Hawks que són perdudes.

## Trama

May McAvoy és una dona jove que es va quedant cega a poc a poc. Intenta estalviar el seu xicot Rockliffe Fellowes i el seu pare Ford Sterling de la càrrega de la seva malaltia. Accepta viure amb Leslie Fenton, un home ric cobdiciós, per tal d'allunyar-se del seu pare i amant.

## Repartiment

* May McAvoy com a Judith Allen
* Leslie Fenton com a David Hale
* Ford Sterling com a James Allen
* Rockliffe Fellowes com Del Cole
* Milla Davenport com a tia Selma
* John MacSweeney com a majordom
* Carole Lombard

## Producció

Howard Hawks va escriure la història de 35 pàgines de la qual es va basar el guió; aquesta va ser una de les poques pel·lícules en què va tenir amplis crèdits d'escriptor.$^{:65}$ Originalment titulada, The Chariot of the Gods, The Road to Glory es va rodar des de desembre de 1925 fins al gener de 1926 i es va estrenar a l'abril. La pel·lícula contenia iconografia religiosa i missatges que mai més es tornarien a veure en una pel·lícula de Hawks.$^{:65–68}$

## Recepció

Va rebre bones crítiques dels crítics de cinema. En entrevistes posteriors, Hawks va dir: "No em vaig divertir. Va ser bastant dolenta. No crec que ningú ho gsudís excepte alguns crítics". Hawks estava insatisfet amb la pel·lícula després d'estar segur que les pel·lícules dramàtiques establirien la seva reputació, però es va adonar del que havia fet malament quan Sol Wurtzel va dir a Hawks: "Mira, has demostrat que pots fer una pel·lícula, però per l'amor de Déu, surt i diverteix-te."$^{:65–68}$

## Vegeu també

* Incendi de la volta de Fox de 1937

## Estat de conservació

Sense cap còpia de The Road to Glory ubicada a cap arxiu de pel·lícules, és una pel·lícula perduda.

## Referències

* ↑ Gehring p. 230
* ↑ Progressive Silent Film List: The Road to Glory at silentera.com
* 1 2 3 McCarthy, Todd. Howard Hawks: The Grey Fox of Hollywood. Nova York: Grove Press, 1997. ISBN 978-0-8021-3740-1.
* ↑ The Library of Congress American Silent Feature Film Survival Catalog: The Road to Glory
* ↑ The Road to Glory at Lost Film Files: Lost Fox Films - 1926

## Bibliografia

* Wes D. Gehring. Carole Lombard, the Hoosier Tornado. Indiana Historical Society Press, 2003. ISBN 978-0-8719-5167-0
# Antoni Santasusagna Boniquet

Antoni Santasusagna Boniquet (Barcelona) fou un pintor i directiu d'escacs.
Dibuixant i il·lustrador, la seva afició als escacs el va portar a ser vicepresident de la Penya Blanc i Negre, tresorer del Club Iberia i secretari de la Penya d'Escacs de la Unió Socialista de Catalunya. I com a dirigent federatiu, el 1932 va ser elegit president de la Federació Espanyola d'Escacs, però no va a arribar a acceptar el càrrec a causa de les tenses relacions que en aquells moments hi havia amb la Federació Catalana d'Escacs. El 1933 va accedir a la presidència de la Federació Catalana i durant el seu mandat es va dedicar especialment a fomentar els escacs entre els més joves, organitzant nombroses competicions infantils.

## Referències

* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Martín González, Àngel; López Manzano, Antonio. Federació Catalana d'Escacs. FCE: 75 Anys d'Història 1925-2000, 2001, pàg.141. ISBN 84-607-1908-1.
# Bufoides meghalayanus

Bufoides meghalayanus és una espècie d'amfibi que viu a l'Índia.

## Referències

* «Amphibian Species of the World - Bufoides meghalayanus». [Consulta: 12 abril 2008].
* «AmphibiaWeb». [Consulta: 12 abril 2008].
# Abarema aspleniifolia

Abarema aspleniifolia és una espècie de llegum del gènere Abarema de la família Fabaceae.

## Referències

* ↑ Barneby & Grimes (1996), ILDIS (2005)
* ↑ The Legume Phylogeny Working Group (LPWG). «A new subfamily classification of the Leguminosae based on a taxonomically comprehensive phylogeny» (en anglès). Taxon, 66.1, 2017, pàg. 44–77. DOI: 10.12705/661.3.

## Bibliografia

* Barneby, R.C. & Grimes, J.W. (1996): “Silk Tree, Guanacaste, Monkey's Earring: A generic system for the synandrous Mimosaceae of the Americas. Part I”. Abarema, Albizia, and Allies. Memoirs of the New York Botanical Garden 74(1): 1-292. ISBN 0-89327-395-3. (anglès)
* International Legume Database & Information Service (ILDIS) (2005): Genus Abarema. (anglès)
# Bony de Calama

El Bony de Calama és un cim de 1.446,6 metres d'altitud del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Es troba en el sector nord-est del terme municipal, al sud, dins del mateix sistema muntanyós, de la Serra de Carreu. Pertany al lloc anomenat Montebà, on es troben també les Roques de Calastre, i separa dues valls afluents pel nord del riu d'Abella, la del barranc de Cal Palateres, a orient i a migdia, i la de la llau de la Gargallosa, afluent del barranc de la Vall, al nord i a ponent.
A prop i al nord-est del Bony de Calama hi ha el Coll d'Allí, amb les restes de la Casa del Coll d'Allí a prop.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, un bony és un cim pirinenc de forma aplatada. Calama és, segons el mateix filòleg, un mot dialectal per a designar una escletxa o esquerda profunda en el sòl. És, per tant, un topònim romànic descriptiu.

## Referències

* ↑ Coromines, 1995.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Bony" i "Calama, Serra de". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. III BI-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-902-0.
# Umatac

Umatac és una ciutat al sud-oest de l'illa de Guam.

## Etimologia

Sembla que el seu nom deriva de la paraula chamorro Umatalaf, que significa 'pescar guatifi', un tipus de peix.

## Història

Abans de l'arribada dels invasors espanyols a l'illa, se celebrava una festa anual al nord de la ciutat, a la roca Funa, on, segons les llegendes chamorro, foren creats els primers humans.
El 1521, l'explorador Fernâo Magallanes arribà a Guam durant la seua circumnavegació de la Terra. La badia d'Umatac és l'indret que els espanyols assenyalen com el seu punt d'arribada. Un altre explorador, Miguel López de Legazpi, arribà a Umatac el 1565 i prengué l'illa de Guam per a Espanya. Durant les dues visites, els espanyols es dedicaren a cremar les cases dels indígenes i a exterminar-los.
Quan Guam fou colonitzada al s. XVII, els espanyols feren una parròquia a Umatac i obligaren els chamorros a convertir-se al cristianisme. Encara hui s'hi poden veure restes de dos forts espanyols construïts als turons a banda i banda de la ciutat.
El 10 de març de 1825, a la badia Umatac s'amotinà la tripulació de l'esquadra espanyola formada pel navili Asia, el begantí Constant i la fragata Clarington, que manava Roque Guruceta. Aquests vaixells havien participat en la guerra contra els independentistes de Sud-amèrica i duien des de Quilca, Perú, molts generals i oficials evacuats després de la derrota dels espanyols a la batalla d'Ayacucho. El 14 de març, el bergantí Aquil·les, que en dies previs havia abandonat la badia per no ser pres pels amotinats, fou capturat per un reduït grup d'independentistes que eren presoners a bord, comandats pel xilé Pedro Angulo Novoa. La majoria de la tripulació i oficials hi foren desembarcats. Després d'això, Angulo, amb 17 soldats, conduí l'Aquiles fins a Valparaíso, on arribà el 23 de juny. Els fets d'aquesta esquadra serviren d'inspiració a una novel·la de Jules Verne, Un drama a Mèxic (1845).
El 1898, Guam fou presa pels Estats Units durant la Guerra hispanoestatunidenca. Sota l'administració nord-americana, la petita ciutat ha crescut a poc a poc. Hui, el festival del descobriment es manté cada any a la ciutat. Encara que al principi s'establí en honor de Magallanes hui és una manifestació de la cultura chamorro.
El 1979, la Unió Astronòmica Internacional aprovà posar el nom de la població a un cràter del planeta Mart, conegut com a Umatac.

## Referències

* Rogers, Robert F (1995). Destiny's Landfall: A History of Guam: University of Hawaii'i Press. ISBN 0-8248-1678-1
* Sanchez, Pedro C. Guahan, Guam: The History of our Island: Sanchez Publishing House.
* ↑ Eduardo Angulo Budge. «Apuntes biográficos del Capitán de Fragata don Pedro Angulo Novoa. 1803-1859», 2003. [Consulta: 17 desembre 2012].

## Enllaços externs

* "Umatac - Guam's Cradle of Creation" by Anthony P. Sanchez, Pacific Daily News, 26 April 2007
# Antoni Franch i Estalella

Antoni Franch i Estalella, (Igualada, 9 d'agost de 1778 - 18 de març de 1855) fou un propietari i fabricant tèxtil, cap del sometent igualadí durant la Guerra del Francès, convertit en militar i nomenat comandant i tinent coronel en acabar la guerra.
Antoni Franch era un terratinent que el 1808 fou dels primers igualadins a organitzar la resistència davant la invasió francesa. El 4 de juny de 1808 hi havia pressió popular que volia lluitar contra els francesos. Això forçà el Consistori igualadí que l'anomenà, juntament amb Josep d'Olzinelles, comissionat per anar a Vilafranca del Penedès a demanar armes. Aconseguí 97 escopetes. El 6 de juny de 1808 participà amb èxit a la primera batalla del Bruc com a comandant del sometent igualadí, unint forces amb el manresà Maurici Carrió i Serracanta, comandant del sometent manresà. Els dies següents participà en batalles a Molins de Rei, el dia 11, a l'Ordal, el dia 12, a la roca de Daroch, el dia 13, i de nou al Bruc, el dia 14 en la segona batalla del Bruc. També lluità a Òdena, Jorba i Sant Sadurní d'Anoia i es convertí en un personatge popular. El febrer de 1809 els seus adversaris entraren a Igualada i cremaren la seva casa, robaren el gra i tallaren la seva vinya i oliveres. Un mes després, prop de Manresa, atacà amb 500 homes l'exèrcit francès, li causà greus pèrdues i s'apoderà de 2 carros de municions. Pocs dies després, amb 1800 homes, va obligar el general Joseph Chabran a abandonar la seva posició, trencant així la línia del riu Llobregat. L'agost de 1809 es va dissoldre la Junta de Govern de la resistència i fou nomenat batlle d'Igualada. Posteriorment fou nomenat tinent coronel en acabar la guerra.
A Igualada hi ha un carrer amb el seu nom, una placa a la casa on va néixer i una estàtua que presideix la plaça Castells, on està representat com a guerrer que alça amb energia la mà esquerra per aturar els francesos i sosté l'espasa fermament amb la mà dreta. Un retrat seu forma part de la Galeria de Catalans Il·lustres de l'Ajuntament de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Maria Antonia Bisbal i Sendra, Maria Teresa Miret i Solé, Diccionari Biogràfic d'Igualadins, ISBN 8423202461
* ↑ Revista d'Igualada, setembre de 2002, La revolucionària Junta igualadina de 1808-1809, de M. Rita Marimon i Llucià
* ↑ «Plaques de personatges i fets històrics d'Igualada». Arxivat de l'original el 2010-06-21. [Consulta: 30 desembre 2009].
* ↑ «Les batalles del Bruc». Arxivat de l'original el 2006-07-20. [Consulta: 30 desembre 2009].
* ↑ Agustí Duran i Sanpere: La galeria de catalans il·lustres, dins Barcelona i la seva història. L'art i la cultura. Barcelona: Curial, 1975 p. 458-461
# The Road to Hong Kong

The Road to Hong Kong és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Norman Panamà, estrenada el 1962.

## Argument

Bob Hope i Bing Crosby tornen com Chester Babcock i Harry Turner, en l'última de les seves road movies. Quan Chester accidentalment memoritza i destrueix la còpia única d'una fórmula russa secreta per un nou coet, són empesos a una intriga internacional, intentant quedar vius, mantenint la fórmula fora de les mans de l'enemic.

## Repartiment

* Bing Crosby: Harry Turner
* Bob Hope: Chester Babcock
* Joan Collins: Diane
* Dorothy Lamour: Ella mateixa
* Robert Morley: Cap del 3r sglaó
* Walter Gotell: Dr. Zorbb
* Felix Aylmer: Grand Lama
* Peter Sellers: El neuròleg
* Zsa Zsa Gabor: Cameo
* Dean Martin: Cameo
* David Niven: Cameo
* Frank Sinatra: Cameo
# Vauxita

* No s'ha de confondre amb la bauxita, una roca.
La vauxita és un mineral de la classe dels minerals fosfats, que no ha de confondre's pel seu nom amb la roca Bauxita. Va ser descoberta l'any 1922 a la mina Siglo XX de Llallagua, a la Província de Rafael Bustillo (Bolívia), sent nomenada així en honor de George Vaux Jr., recol·lector de minerals nord-americà.

## Característiques químiques

És un fosfat hidroxilat i hidratat de ferro i alumini, sense anions addicionals.

## Formació i jaciments

Apareix com a mineral secundari derivat de l'alteració de l'apatita, en vetes metàl·liques d'origen hidrotermal.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: wavel·lita, paravauxita o marcassita.

## Referències

* ↑ «Vauxite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Gordon (1922) Science: 56: 50.
* ↑ T. Djordjević, U. Kolitsch y J. Stojanovic, 2011.

## Enllaços externs

* Vauxita, mindat.org.
* Vauxita, webmineral.com.
* Manual de vauxita, Mineral Data Publishing.
# And Now... Ladies and Gentlemen

And Now ... Ladies and Gentlemen és una pel·lícula francesa dirigida per Claude Lelouch, estrenada el 2002.

## Argument

Valentin (Jeremy Irons), un esmunyedís mestre que ha aconseguit grans robatoris en les més importants joieries d'Europa fent servir el seu irresistible encant, és buscat per la policia. S'embarca en un veler per a una volta al món. Jane (Patricia Kaas), cantant de jazz, somia de d'anar-se'n del darrere del bar de l'hotel de gran luxe. Es troben en un hotel a la costa del Marroc on té lloc un robatori de joies.

## Repartiment

* Jeremy Irons: Valentin
* Patricia Kaas: Jane
* Thierry Lhermitte: Xavier
* Alessandra Martines: Françoise
* Jean-Marie Bigard: el farmaceutic i el doctor Lamy
* Claudia Cardinale: la comtessa Falconetti
* Ticky Holgado: Boubou
* Yvan Attal: David
* Amidou: l'inspector
* Laura Mayne: la cantant negra
* Sylvie Loeillet: Soleil
* Constantin Alexandrov: Sr. Falconetti
* Stéphane Ferrara: Sam Hernandez
* Samuel Labarthe: el trompetista
* Paul Freeman: El client anglès
* Souad Amidou: la cambrera
* Patrick Braoudé: el joier de Bulgari
* Mouna Fettou: recepcionista

## Premis

* Selecció oficial al Festival de Cannes 2002

## Referències

* ↑ Philipp Bühler: Die Kreissäge in der Wüste. In: Die tageszeitung, 30. Januar 2003, abgerufen am 23. September 2008.
* ↑ «And Now... Ladies and Gentlemen». festival-cannes.com. [Consulta: 14 agost 2022].
# Bujurquina

Bujurquina és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

És endèmic de Sud-amèrica.

## Taxonomia

* Bujurquina apoparuana Kullander, 1986
* Bujurquina cordemadi Kullander, 1986
* Bujurquina eurhinus Kullander, 1986
* Bujurquina hophrys Kullander, 1986
* Bujurquina huallagae Kullander, 1986
* Bujurquina labiosa Kullander, 1986
* Bujurquina mariae (Eigenmann, 1922)
* Bujurquina megalospilus Kullander, 1986
* Bujurquina moriorum Kullander, 1986
* Bujurquina oenolaemus Kullander, 1987
* Bujurquina ortegai Kullander, 1986
* Bujurquina peregrinabunda Kullander, 1986
* Bujurquina robusta Kullander, 1986
* Bujurquina syspilus (Cope, 1872)
* Bujurquina tambopatae Kullander, 1986
* Bujurquina vittata (Heckel, 1840)
* Bujurquina zamorensis (Regan, 1905)

## Referències

* ↑ Kullander, S. O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History. Cichlids Amazon: 1-431, Pls. 1-38.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
# Abarema auriculata

Abarema auriculata és una espècie de llegum del gènere Abarema de la família Fabaceae.

## Referències

* ↑ Barneby & Grimes (1996), ILDIS (2005)
* ↑ The Legume Phylogeny Working Group (LPWG). «A new subfamily classification of the Leguminosae based on a taxonomically comprehensive phylogeny» (en anglès). Taxon, 66.1, 2017, pàg. 44–77. DOI: 10.12705/661.3.

## Bibliografia

* Barneby, R.C. & Grimes, J.W. (1996): Silk Tree, Guanacaste, Monkey's Earring: A generic system for the synandrous Mimosaceae of the Americas. Part I. Abarema, Albizia, and Allies. Memoirs of the New York Botanical Garden 74(1): 1-292. ISBN 0-89327-395-3 (anglès)
* International Legume Database & Information Service (ILDIS) (2005): Genus Abarema (anglès)
# Umaru Yar'Adua

Umaru Musa Yar'Adua (Katsina (Nigèria), 16 d'agost de 1951 - Abuja (Nigèria, 5 de maig de 2010) fou un polític nigerià. Fou governador de l'Estat de Katsina, al nord del país, de 1999 a 2007. Candidat del Partit Democràtic del Poble, va ser declarat guanyador de les eleccions del 21 d'abril de 2007, que van resultar molt controvertides, i accedí a la Presidència de Nigèria el 29 de maig. El 2009 va viatjar a Aràbia Saudita per tractar-se d'una pericarditis que patia, i va tornar a Nigèria el 2010, on va morir el 5 de maig com a president.

## Presidència

La victòria d'Umaru Yar'Adua, polític local i sense carisma, es va deure en gran part al suport del president Olusegun Obasanjo que li va aportar el suport de polítics influents. En l'elecció presidencial, els nigerians van elegir com a president Yar'Adua i el seu company de cartell, el governador de l'estat de Bayelsa, Goodluck Jonathan com a vicepresident. La majoria dels observadors creuen que l'elecció d'Umaru Yar'Adua suposava l'arribada al poder d'un grup extremadament corrupte, fins i tot per als estàndards africans. Aquests fortes crítiques dels observadors no va impedir als països occidentals de reconèixer la victòria de Yar'Adua.

## Malaltia i mort

De 23 novembre de 2009 a 23 febrer 2010, va estar absent del país per rebre tractament mèdic a l'Aràbia Saudita i no va reprendre les seves funcions al seu retorn, estant probablement molt malament de salut. Inicialment no havia designat president al seu vicepresident, però quan l'estada a l'Aràbia Saudita es va allargar el Parlament, en una decisió de dubtosa constitucionalitat, va portar al vicepresident a la presidència. Al retorn de Yar'Adua, el president en funcions (el vicepresident Goodluck Jonathan) va seguir exercint la presidència (10 de febrer del 2010).
Yar'Adua va morir a Nigèria el 5 de maig de 2010, a l'edat de 58 anys, a conseqüència de la malaltia cardíaca llarga que l'havia mantingut allunyat de la vida política des de feia més de sis meses. Va ser enterrat l'endemà en l'estat de Katsina, al Nord, d'on era natural. Goodluck Jonathan va declarar set dies de dol nacional i oficialment el va succeir el 6 de maig, després d'haver prestat jurament.

## Referències

* ↑ Adetayo, Olalekan; Ebhuomhan, Sebastine. Confusion reigns over Yar'Adua's birthday. Punch Nigeria Limited, 15 juliol 2008 [Consulta: 17 juliol 2008].
* ↑ Ayorinde, Steve. The goof about the President's birthday. Punch Nigeria Ltd, 16 juliol 2008 [Consulta: 17 juliol 2008].
* ↑ «Nigeria's Umaru Yar'Adua dead: president's office». The Sydney Morning Herald, 06-05-2010.
# Anne-Lise Coste

Anne-Lise Coste va néixer a Marsella (França) el 1973. Formada en aquesta ciutat i també a Zúric (Suïssa), viu i treballa a Nova York. A través de dibuixos i textos, i amb la immediatesa del grafit, aquesta artista combina l'expressió d'estats anímics subjectius amb la crítica social i política. Amb un llenguatge de filiació dadaista i imatges d'intens lirisme, les seves obres traspuen ironia, rebel·lió i emotivitat. Anne-Lise Coste es val de composicions aparentment decoratives per crear un repertori d'ansietats contemporànies.

## Obres destacades

* There. Collage/ dibuix/ material gràfic, 2010

## Referències

* ↑ «Coste, Anne-Lise». Museu d'Art Contemporani de Barcelona. [Consulta: 15 maig 2012].
* ↑ There Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine., MACBA
# Valdo Cândido Oliveira Filho

Valdo Cândido Oliveira Filho (Siderópolis, Brasil, 12 de gener de 1964) és un exfutbolista brasiler. Va disputar 45 partits amb la selecció del Brasil.

## Referències

* ↑ National Football Teams
* ↑ «Todos os brasileiros - 1986» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Todos os brasileiros - 1990» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Cal Passavia

Cal Passavia és una masia situada al municipi de Sant Feliu Sasserra, a la comarca catalana del Bages.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 258.
# Abu-Abd-Al·lah V

Abu-Abd-Al·lah (V) Muhàmmad o, més senzillament, Abu-Abd-Al·lah V fou sultà abdalwadita de Tlemcen de 1505 a 1516.
Va succeir al seu pare Abu-Abd-Al·lah IV que va morir o fou assassinat el desembre del 1505. El 16 de maig de 1509 la flota castellana, dirigida pel cardenal Ximenis, va sortir de port a la península i va arribar davant d'Orà el dia 18 en què van desembarcar alguns soldats i l'endemà (19) es van apoderar de la ciutat que els defensors havien abandonat per causes poc clares. Tres dies després va arribar el sultà amb un exèrcit però no va gosar atacar la ciutat i va retornar a Tlemcen. La població llavors es va girar contra els comerciants no musulmans de la ciutat i els va massacrar a tots, portant un greu perjudici a les finances de l'estat que se sumava a la pèrdua dels ingressos del port d'Orà (els més elevats del regne). El sultà va haver d'augmentar els impostos i va perdre popularitat.
El 1510 els castellans es van apoderar del penyal d'Alger; en els anys següents la fama del pirata Oruç Reis va arribar a Tlemcen; el pirata operava a l'est d'Alger i feia servir alguns punts com a base pels seus atacs als cristians. Abu-Abd-Al·lah V va proposar un pacte al governador d'Orà que li va aconsellar anar a la cort castellana a Burgos (1512). El 1516 Oruç es va establir a Sersell (definitiva el 1520) a l'est d'Alger i tota aquesta zona va quedar fora del control abdalwadita. Fou en aquest temps quan el sultà va viatjar a la península Ibèrica i va oferir al rei Ferran el Catòlic valuosos regals (una princesa verge extraordinàriament bella, més de 500 esclaus cristians, 22 cavalls àrabs, un lleó, una gerra d'or, i objectes d'art dels artesans amazics. El rei castellà es va comprometre a defensar les seves possessions i es va signar un tractat equivalent a un protectorat, retornant el sultà a Tlemcen.
Els darrers anys del seu regnat foren marcats per la misèria del país. En morir Abu-Abd-Al·lah V; els habitants van donar curs a la seva frustració i van saquejar els béns dels jueus que van quedar reduïts a la més absoluta pobresa. Segons l'abat Bargès fou proclamat sultà el seu germà petit Abu Zayyan Àhamd, ja que el difunt no deixava cap fill capacitat a regnar. però segons la major part dels historiadors la successió va passar al seu oncle Abu-Hammu III, fill d'Abu-Abd-Al·lah IV i Abu Zayyan Àhmad en tot cas només hauria regnat pocs dies, potser només unes hores.

## Referències

* ↑ aquesta afirmació entra en contradicció amb la notícia que el pare, Abu Abd-Al·lah IV Muhammad va deixar tres fills mascles i que dos d'ells no havien regnat i almenys un l'havia premort; una de les dues dades ha de ser errònia. L'Enciclopèdia de l'Islam no l'esmenta com a successor i el príncep del mateix nom que va regnar el 1540 el fa fill no d'Abu-Abd Al·lah IV Muhàmmad sinó d'Abu-Muhàmmad II Abd Al·lah i en tot cas Abi Zayyan Àhamad ja era mort
* ↑ Bargès diu que Abu-Zayyan fou proclamat però ràpidament enderrocat i empresonat per Abu-Hammu III

## Bibliografia

* Abat J.J. L. Bargès, Complément de l'histoire des Beni-Zeiyan, rois de Tlemcen, ouvrage du cheikh Mohammed Abd'al-Djalil al-Tenesy, París 1887.