OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kalanchoe linearifolia

Kalanchoe linearifolia és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, de la família de les Crassulaceae.

## Descripció

És un arbust glabre, perenne, regularment ramificat, d'1 a 1,5 m d'alçada. A mesura que les planta es fan més gran, sol desmanegar-se i pot necessitar el suport de la vegetació circumdant, o les branques cauen.
Les tiges són terete, molt llenyoses, amb tendència a enfiladisses. Les branques de flors són rígides i erectes i tenen a la part superior de dotze a quinze parells de fulles oposades. El primer entrenús superior fa aproximadament de 4 a 6,5 cm de llarg, i els següents van reduint la llargada fins al sisè, que fa 0,5 cm. Les cicatrius foliars són petites, laterals, no es troben entre elles i desapareixen ràpidament.
Les fulles són erectes, carnoses, decussades (oposades), sèssils, una mica canaliculades (solcades) a l'anvers, cilíndriques llargues, de color marró vermell, de 3 a 13 cm de llarg i de 4 a 10 mm d'ample, una mica restringides a la part inferior, no són amplexicaule, atenuades a la seva part superior fins a l'àpex agut.
Les inflorescències, a l'extrem de les branques, formen un tirs laxe de 4 a 13 cm de llarg i 5 a 13 cm d'ample. Pedicels de 6 a 8 mm de llarg. Aquesta inflorescència de vegades està formada per un cim de dues cares diverses vegades ramificat, de vegades compost per tres pedicels primaris que porten un cim de ramificació.
Les flors de color escarlata, erectes a esteses, amb forma d'urna. Calix verd, de color vermell, molt carnós, tub de 2 a 3 mm d'ample, lòbuls deltoides (triangulars), aguts, de 3 a 4 mm de llarg i de 4,5 mm d'ample. Corol·la urceolada, molt carnosa, de color vermell brillant, tub de 4 angles, de 7 a 11 mm de llarg, que s'estreny a la part inferior de la base no dilatada, atenuant-se gradualment cap a l'àpex, on s'estrenyen bruscament i acaba en llargs segments aguts, aquests segments són carnosos, carinats (amb una quilla visible) de 3 a 5 mm de llarg i 1,2 a 4 mm d'ample. Els lòbuls de la corol·la estan una mica recurvats cap a l'exterior. Estams lliures. La part superior dels filaments s'insereix entre dos pètals contigus just a sobre del centre del tub corol·lari, i no arriba al centre dels segments de la corol·la (no sobresurt). Anteres ovades-oblonges, de 2 a 2,5 mm. Nectaris rectangulars, de 0,6 mm de llarg i 1,5 a 2 mm d'ample. Estil de 2 a 3 mm de llarg.

## Distribució

Planta endèmica del sud de Madagascar, entre Ampanihy i Tanjona Vohimena. Creix sobre pedra calcària en matolls xeròfits.

## Taxonomia

Kalanchoe linearifolia va ser descrita per Emmanuel Drake del Castillo (Drake) i publicada al Bulletin du Muséum d'Histoire Naturelle. Paris. 41. 1903.

### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
linearifolia: epítet llatí que significa 'de fulles lineals'.

### Sinonímia

* Kalanchoe bonnieri Raym.-Hamet

## Referències

* ↑ «The Encyclopedia os Succulents». Llifle.
* ↑ «Kalanchoe linearifolia Drake». Intrnational Plant Names Index.
# Leont d'Esparta

Leont d'Esparta (en llatí Leon, -ontis, en grec antic Λέων, -οντος), fill d'Eurícrates II, va ser el 14è rei de la dinastia dels agíades d'Esparta. Va governar entre els anys 598 aC i probablement el 560 aC.
En el seu temps els espartans van lliurar una guerra contra Tègea que ja havia iniciat el seu pare. El seu fill Anaxàndrides II, contemporani de Cresos, el va succeir en el tron potser l'any 560 aC. En parla Heròdot a les seves Històries, i Pausànias a la Descripció de Grècia.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, I, 65
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, III, 5
* ↑ 1.Leo or Leon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 734
# Pundur

Pundur és una comarca d'Himachal Pradesh a les muntanyes Simla. El 1881 tenia una població estimada de tres mil persones i modernament estaria sobre els 20.000 habitants. Pertanyia a l'estat de Jubbal, però fou ocupada pels gurkhes al començament del segle xix. Reconquerit el territori pels britànics el 1814, el 1815 fou cedida a l'estat de Keonthal.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Mina del Vedat

La Mina del Vedat es troba al Parc de la Serralada Litoral, la qual fou construïda pel propietari d'una gran finca de Teià anomenada El Vedat.

## Descripció

Només es pot veure la boca de la mina (reconstruïda el 1998), però l'indret és bonic i paga la pena acostar-s'hi. La galeria és de paret de totxo i el sostre de volta de canó, també de totxo o maó pla. Un esplèndid roure cerrioide (Quercus x cerrioides) de singular brancatge domina des d'uns metres més amunt aquest racó del torrent de Can Brai. L'ADF de Teià la manté en funcionament actualment per a nodrir la Font de les Perdius, la Font del Vedat i el Refugi de la Ferreria del Vedat. També forneix uns dipòsits per a l'extinció d'incendis.

## Accés

És ubicada a Teià: situats al Mirador d'en Pere, pugem 80 metres per la pista i cerquem a la dreta un corriolet molt poc marcat que baixa cap al torrent d'en Brai. A pocs metres veurem ja el roure i a sota, un xic amagada, la porta de la mina. Coordenades: x=443708 y=4595919 z=372.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 131-132.

## Enllaços externs

* Panoramio Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
# Pol Lozano Vizuete

Pol Lozano Vizuete (Sant Quirze del Vallès, 6 d'octubre de 1999) és un futbolista professional català que juga com a centrecampista pel RCD Espanyol.

## Carrera esportiva

Va ingressar al planter del RCD Espanyol el 2006, provinent del CE Mercantil. Va debutar amb el filial el 14 de maig de 2017, com a titular, en una derrota per 2–3 a fora contra el CE Sabadell en partit de Segona Divisió B, en una temporada que el seu equip va perdre la categoria.
Lozano va marcar el seu primer gol com a sènior el 15 d'octubre de 2017, el segon del seu equip en un empat 2–2 a casa contra el Terrassa FC. El següent 4 de juliol, després d'ascendir va renovar contracte fins al 2023, i fou definitivament promocionat al primer equip per la temporada 2019–20.
Lozano va debutar com a professional el 15 d'agost de 2019, entrant com a suplent a la segona part per Sergi Darder en una derrota per 3–0 a casa contra l'FC Luzern, a l'Europa League 2019–20. Va debutar a La Liga el 7 de desembre, jugant els darrers 18 minuts en una derrota per 0–2 contra el Reial Madrid.
El 30 d'agost de 2021, Lozano fou cedit al Girona FC de Segona Divisió, per un any. Va marcar el seu primer gol com a professional quatre dies després, l'únic del seu equip en una derrota per 2–1 contra l'Sporting de Gijón.
Després de començar la temporada 2022–23 amb l'Espanyol, el 30 de gener de 2023 Lozano fou cedit al Granada CF fins a final de temporada.

## Palmarès
### Club

Granada
* Segona Divisió: 2022–23

## Referències

* ↑ «Fin a la racha» (en castellà). Diario La Grada, 15-10-2017. Arxivat de l'original el 17 d'agost 2019. [Consulta: 2 juliol 2019].
* ↑ «Pol Lozano renews until 2023». RCD Espanyol, 04-07-2018. [Consulta: 2 juliol 2019].
* ↑ «Wu Lei, el debutante Campuzano y la cantera arrasan a la morriña» (en castellà). Diari AS, 15-08-2019. [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «Cesión de Pol Lozano al Girona» (en castellà). RCD Espanyol, 30-08-2021. [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ «Comunicado Oficial | Pol Lozano, nuevo jugador del Granada CF» (en castellà), 30-01-2023. [Consulta: 31 gener 2023].

## Enllaços externs

* Pol Lozano Vizuete a BDFutbol
* Pol Lozano Vizuete a La Preferente (castellà)
* Pol Lozano Vizuete, Fitxa a Soccerway
# Maiolati Spontini

Maiolati Spontini és un comune (municipi) de la província d'Ancona, a la regió italiana de les Marques, situat a uns 35 quilòmetres al sud-oest d'Ancona. És el lloc de naixement del gran compositor musical Gaspare Spontini, el nom del qual es va afegir al nom del municipi el 1939.
A 1 de gener de 2019 la seva població era de 6.201 habitants.
Maiolati Spontini limita amb els següents municipis: Belvedere Ostrense, Castelbellino, Castelplanio, Cupramontana, Jesi, Monte Roberto, Rosora i San Marcello.

## Referències

* ↑ Notizie sul comune di Maiolati Spontini Arxivat 2007-08-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 20 març 2020].
# Karatau

Karatau (Қаратау en kazakh) és una ciutat situada a la regió del riu Talas a la província de Jàmbil, al sud del Kazakhstan. Té una població estimada d'uns 30.000 habitants.La major ciutat pròxima a Karatau, Taraz, es troba aproximadament a uns 100 km al sud-oest. Està situada en un dels trajectes de l'antiga Ruta de la Seda.

## Nom

El nom Karatau vol dir Muntanya Negra en kazakh. Karatau va rebre el seu nom de la serralada muntanyosa de Karatau, situada a les proximitats.

## Notes

* ↑ «AmerasianWorld.com's Karatau, Kazakhstan». Kevin Miller, Jr.. Arxivat de l'original el 2007-06-07. [Consulta: 7 juliol 2007].

## Enllaços externs

* AmerasianWorld.com's Karatau, Kazakhstan, (Black Mountain) Arxivat 2007-06-07 a Wayback Machine. (anglès)
# Lakmos

El Lacmos (en grec: Λάκμος, 'Lakmos' en grec antic: Λάκμων), conegut igualment amb el nom de Peristeri (grec: Περιστέρι), és una muntanya de 2.295 msnm situada sud de les muntanyes de Pindos. Es troba a l'est de Ioànnina, al sud de Métsovo i al nord-oest de Kalambaka.
És geogràficament la muntanya més remarcable de Grècia, pel que fa a la seva amplitud, i està centrada a la cadena longitudinal que recorre el continent de nord a sud. Al cim del Lacmos hi neixen cinc rius principals, i de fet tots els grans rius del nord de Grècia excepte l'Esperqueu: l'Haliacmó que va cap al nord-est, el Peneu cap al sud-est, l'Aqueloos cap al sud, l'Aractos cap al sud-oest i el Viosa cap al nord-oest.

## Notes

* ↑ Segons Hecateu, Heròdot i Esteve de Bizanci el nom era Λάκμων (Lakmon), i segons Estrabó, Λάκμος

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Lacmon». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 novembre 2023].
# Punta Penia

La Punta Penia (3.343 msnm) és el cim més alt de la Marmolada i de totes les Dolomites. Es troba a la frontera entre la Província de Belluno (Vèneto) i la Província de Trento (Trentino-Alto Adige).
La primera pujada a la Punta Penia es remunta al 28 setembre de 1864. El primer escalador va ser el vienès Paul Grohmann, el pioner d'alpinisme dolomític, amb els guies de Cortina d'Ampezzo Angelo Dimai i Fulgenzio Dimai, al llarg de l'actual via normal o "de la glacera".
Dalt del cim hi ha un petit refugi: Cabana Punta Penia.

## Referències

* ↑ «Capanna Punta Penia 3340m». [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Marmolada Hochtour Punta Penia Dolomiten Marmolata Bergtour - tourentipp.com». [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Homepage | Rifugio Castiglioni Marmolada». [Consulta: 17 maig 2020].
# Lèuctron (Messènia)

Lèuctron (en grec antic: Λεῦκτρον, en Estrabó i Claudi Ptolemeu) o Leuctra (Λεῦκτρα, en Diodor de Sicília, Plutarc, Plini el Vell i Pausànies) fou una població de Messènia situada a la costa occidental del Golf, entre Cardàmila i Tàlames, a tocar de la frontera amb Lacònia. Les ruïnes estan situades en un pujol vora la moderna vila de Stoúpa.
La llegenda diu que fou fundada per Pèlops, i era considerada una de les ciutats originals dels messenis. Filip II de Macedònia, el 338 aC, la va cedir a Messènia, però al segle i aC era part de la confederació dels laconis lliures fundada per August, segons Estrabó i Pausànies. Pausànies descriu un temple amb una estàtua d'Atena a l'acròpoli, i un temple i una estàtua de Cassandra (allà anomenada Alexandra), una estàtua de marbre d'Asclepi i una altra d'Ino, i figures de fusta (xóanon) d'Apol·lo Carneu.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1079. ISBN 9788441224223.
* 1 2 «Leuktron (Messenia)». ToposText.
* ↑ Smith, William (ed.). «2. Leuctra». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 22 desembre 2020].
# Lühe (Elba)

* No s'ha de confondre amb Luhe.
El Lühe (en baix alemany Lüh) és un riu d'Alemanya que neix a Horneburg a l'estat de Baixa Saxònia, de la confluència de l'Aue i del Landwettern al pas del geest al maresme. Desemboca a l'Elba a l'Alte Land entre els barris de Borstel i Grünendeich. És navegable per a embarcacions de la classe I. El seu paper per a la navegació comercial va desaparèixer vers la fi dels anys 1960, però el riu és estimat per als navegants esportius. És sotmés al moviment de la marea. Rega d'amunt cap avall els municipis de Horneburg, Neuenkirchen, Guderhandviertel, Steinkirchen, Grünendeich/Borstel.
Dos quilòmetres de la seva desembocadura terra endins es va construir el 1940 una resclosa antimarejada que protegeix el maresme de les marejades ciclòniques. Després de les inundadions del 1962, es va construir una nova resclosa més alta el 1968, tot just a la desembocadura. El 1982 es va estrenar un nous pont llevadís que va reemplaçar l'antic pont lliscant.
Fins a mitjan segle XX hi havia una important flota d'embarcacions anomenades Lühe-Jolle, el 1830 n'hi havia unes 175. Eren petits velersd'uns deu mètres que només tenien espai per una tripulació de dues persones. Tot i això feien grans trajectes i transportaven fruta cap a Anglaterra, Escòcia, Talinn i Sant-Petersburg, al retorn portaven fusta i blat. Un dels darreres exemplar s'exposa al museu d'Horneburg.
* El riu a Neuenkirchen
* El pont Hogendiekbrück a Steinkirchen
* Desembocadura

## Afluents

* Hohenfelder Wettern
* Hohenfelder Schöpfwerkskanal
* Neuenkirchener Schöpfwerkskanal
* Horneburg-Dollerner-Moorwettern/Kanal
* Landwettern
** Ströhgraben
*** Mühlenbach
*** Ilsbach
* Vordermühlen-Beck
* Lahmsbeck
* Hummelbeck
* Steinbek
** Rutenbeck
** Griemsbach
* Apenser Hauptgraben
* Issendorfer Graben
* Rellerbach
* Rehrfeldgraben
* Tiefenbach
* Susbeeck
* Hollenbeeke
** Riesbrockgraben
* Jitthopgraben
* Riesenbrockgraben
* Doosthofgraben
* Kakerbecker Bach
* Wohlerster Bach
* Ottendorfer Abzugsgraben
* Brakengraben
** Ahlerstedter Mühlengraben

## Referències

* ↑ «Gliederung Bundeswasserstraßen» (en alemany). Bonn: Wasser und Schifffahrtsverwaltung des Bundes (WSV). Arxivat de l'original el 2016-08-06. [Consulta: 29 setembre 2014].
* ↑ «Sperrwerk Lühe» (en alemany). Niedersächsischer Landesbetrieb für Wasserwirtschaft, Küsten- und Naturschutz (Servei de l'Estat de Baixa Saxònia per a l'aigua, i la protecció de la costa i de la natura). [Consulta: 17 agost 2018].
* ↑ «Letzte Lühe-Jolle bekommt Ehrenplatz im Horneburger Handwerksmuseum» (en alemany). Kreiszeitung Wochenblatt, 27-01-2017.
* ↑ AA.VV., Gesamtliste der Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet, Magdeburg, Flussgebietsgemeinschaft Elbe Geschäftsstelle, 2012
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Lühe
# Kaskaskia

Kaskaskia és una vila dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 9 habitants.
Va ser la capital de l'antic Territori d'Illinois.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kaskaskia tenia 9 habitants, 4 habitatges, i 3 famílies. La densitat de població era de 31,6 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,2% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 11,1% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 33,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 28,6 homes.
Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Kaskaskia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kaskaskia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Juan Santiago Zurano Jerez

Juan Santiago Zurano Jerez (Llorca, 1 de setembre de 1948) és un ciclista espanyol, ja retirat, que fou professional entre 1971 i 1976. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Espanya de 1973. El 2018 la seva vila nadiua posà el seu nom a un nou pavelló poliesportiu.

## Palmarès

* 1969
** 1r a la Volta a Segòvia
* 1971
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Menorca
* 1972
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Portugal
** Vencedor d'una etapa a la Volta a les Valls Mineres
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Mallorca
* 1973
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Llevant

### Resultats al Tour de França

* 1973. Abandona (8a etapa)
* 1974. 14è de la classificació general
* 1975. Abandona (10a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1971. 42è de la classificació general
* 1972. 17è de la classificació general
* 1973. 16è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1974. 19è de la classificació general

## Referències

* ↑ «ZURANO JEREZ Juan Santiago». [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Juan Santiago ZURANO JEREZ» (en italià). [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ Murcia.com. «LORCA / El ciclista lorquino Juan Zurano le da nombre al pabellón polideportivo usado por más de 20.000 alumnos lorquinos para la práctica de la actividad física - murcia.com» (en castellà). [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ «El ciclista Juan Zurano da nombre al nuevo pabellón de los institutos» (en castellà), 06-10-2018. [Consulta: 6 gener 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Lake Junaluska

Lake Junaluska és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 2.675 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake Junaluska tenia 2.675 habitants, 1.262 habitatges i 861 famílies. La densitat de població era de 186,8 habitants per km².
Dels 1.262 habitatges en un 18,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,3% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 31,7% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,57.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,2% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 20,6% entre 25 i 44, un 29,4% de 45 a 60 i un 28,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.932 $ i la renda mediana per família de 54.444 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.224 $ mentre que les dones 29.219 $. La renda per capita de la població era de 23.031 $. Entorn del 4,2% de les famílies i el 8,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake Junaluska». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake Junaluska». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Los cuernos de don Friolera

Los cuernos de don Friolera és una obra de teatre de Ramón María del Valle-Inclán, eexponent del gènere de l'esperpent.

## Argument

Donya Loreta, esposa del tinent Astete, sobrenomenat Don Friolera, és infidel al seu marit amb Pachequín, el barber del lloc. Un anònim posa a Astete en coneixement de la situació i trama venjança. No obstant això, en posar en execució la seva decisió d'assassinar als traïdors, la filla Manolita apareix i al deshonrat li falta valor per a prémer el gallet. No obstant això, la pressió dels seus col·legues mina la resistència de don Friolera a cometre el doble crim.

## Publicacions i representacions

L'obra es va publicar per primera vegada el 1921 en lliuraments i el 1925 en un únic tom. Es va representar un any més tard pel grup El Mirlo Blanco. El 1930 Valle-Inclán la va incloure al volum Martes de Carnaval, trilogia d'esperpents que integrava, a més, Las galas del difunto i La hija del capitán.
Encara que prohibida durant el franquisme, Juan José Alonso Millán la va posar en escena en el Teatro Romea de Múrcia en una única funció a porta tancada a l'abril de 1959. Vuit anys després es va representar pel Teatro Español Universitario, sota la direcció de José Manuel Garrido.
En 1976 la va dirigir, ja comercialment, José Tamayo amb Antonio Garisa com Don Friolera, Alfonso Godá, Mary Carmen Ramírez com Loreta, Juan Diego, Tota Alba, Esperanza Grases i Imanol Arias.
En 1995 Mario Gas posa per primera vegada en escena les tres obres que integren Martes de carnaval al Teatro María Guerrero, amb Juan José Otegui, com Don Friolera.
Ángel Facio la va reposar al Teatro Español el 2008, amb Rafael Núñez com Don Friolera, Nancho Novo com Pachequito, Teté Delgado com Loreta, Inma Cuevas i Diego Pizarro.
Finalment, el 15 de juliol de 2008 es va emetre una versió per Televisión Española, amb Juan Luis Galiardo com Don Friolera, Juan Diego com Pachequito, Adriana Ozores com Loreta, Pilar Bardem, Magüi Mira, Antonio Gamero, Paco Tous, Manuel de Blas, Mary Carmen Ramírez i Luis Pérezagua.

## Notes

* ↑ "Martes de carnaval" un esperpento mecanizado, ABC, 12 d'octubre de 1995

## Bibliografia

* El teatro de Valle-Inclán Arxivat 2010-12-24 a Wayback Machine.
* El sainete violento de Valle-Inclán. Javier Villán, 2008
* Crítica de la representación de 1976 al Diari Abc

## Bibliografia

* Alba Peinado, Carlos, “A la sombra de D. Ramón por el callejón de la crítica” en Valle-Inclán, R. del, Los cuernos de don Friolera, (Ed. Ángel Facio), Madrid: Teatro Español, 2008, pp. 11–36. ISBN 978-84-87744-43-3

## Enllaços externs

* Los cuernos de don Friolera a YouTube
# Plonéis

Plonéis (en bretó Ploneiz ) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 1.687 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 946 | 936 | 1.161 | 1.373 | 1.426 | 1.417 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Pierre Le Berre | |
# Lüküze-Altzümarta

Lüküze-Altzümarta (en francès i oficialment Luxe-Sumberraute), és un municipi de la Baixa Navarra, un dels set territoris del País Basc, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes de Labetze-Bizkai al nord, Amendüze-Unaso i Garrüze a l'est, Behauze a l'oest i Bithiriña al sud.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 285 | 277 | 278 | 285 | 310 | 332 | 456 | 451 | 459 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 363 | 357 | 398 | 347 | 343 | 349 | 340 | 346 | 344 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 339 | 331 | 358 | 341 | 306 | 321 | 294 | 290 | 238 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 224 | 271 | 190 | 163 | 213 | 256 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Data d'elecció | Identitat |
| Les dades anteriors a 1995 són desconegudes. |||
| 1995 | Barthélèmy Aguerre |
| 2001 | Barthélèmy Aguerre |