OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Travé (l'Espunyola)

Cal Travé és una masia de l'Espunyola (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia d'estructura clàssica, de planta baixa i dos pisos superiors; de planta rectangular coberta a dues aigües amb el carener paral·lel a la façana de ponent.
En aquesta mateixa façana es troben petites finestres quadrades amb llindes de pedra i un gran arc de mig punt que dona accés a l'interior de la masia. Aquesta és del segle xvii, ampliada durant el segle següent amb la construcció de les obertures amb balcons de fusta a migdia, mantenint, però, l'estructura original de l'edifici.

## Història

Fou construïda al s. XVII i ampliada durant el següent segle. Està situada dins del terme parroquial de Sant Martí de Correà. En època moderna formava part dels dominis jurisdiccionals dels Tamarit, senyors de Montclar i Montmajor i de part del terme de l'Espunyola.

## Referències

* 1 2 «Cal Travé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Dyron Nix

Dyron Patrick Nix (Meridian, Mississipi, 11 de febrer de 1967 - Atlanta, Geòrgia, 15 de desembre de 2013) va ser un jugador professional de bàsquet nord-americà. Amb 2,01 metres d'altura, ocupava la posició de pivot.

## Carrera esportiva

Va ser triat a la 2a ronda del Draft de 1989 en la posició n. 29 pels Charlotte Hornets, i després de disputar 20 partits de la temporada 1989/90 a les files dels Indiana Pacers de la NBA va fer el salt a Europa, on desenvoluparia la major part de la seva carrera professional formant part de clubs de diferents lligues. A la lliga espanyola va jugar a diversos equips: Mayoral Málaga (1990-91), Grupo Libro Valladolid (92-93), 7up Joventut (93-94), Somontano Huesca (95-96), Caja San Fernando (95-96), Festina Andorra (96), Fórum Filatélico (96-97), Cáceres CB (98-99) i Cantabria Lobos (99-00). Durant la seva estada a Badalona va formar part de la plantilla del Joventut que va guanyar la Lliga Europea, tot i que la seva qualitat de forà no el va deixar participar en la competició europea.
Va morir l'any 2013 a Atlanta, als 46 anys, d'una pneumònia.

## Referències

* ↑ Daimiel, Antoni «Daimiel escribe sobre la Penya que ganó la Copa de Europa: Joventut 1994, aquel año maravilloso» (en castellà). KIA en zona, 12-06-2016 [Consulta: 2 maig 2018].
* ↑ «Muere a los 46 años el 'americano de culto' Dyron Nix». Marca, 16-12-2013 [Consulta: 2 maig 2018].

## Enllaços externs

* Dyron Nix jugador a l'ACB
# Can Reixat

Can Reixat és una casa de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa mitgera assentada sobre el desnivell del terreny. Consta d'un únic tram i presenta dos portals a la planta emmarcats per una única llinda de roure. A la part esquerra s'hi obre una finestra d'arc còncau; el portal repeteix la mateixa motllura. Al primer pis hi ha una finestra amb l'ampit motllurat, espiera i sobrearc. La teulada presenta un ràfec molt ampli. A la part dreta de la façana hi ha una fornícula amb una creu de ferro. És construïda en pedra i morter de calç.

## Història

La importància dels edificis d'aquest carrer rau sobretot en la bellesa arquitectònica dels edificis que la integren, tots ells construïts als segles XVII-XVIII i que han estat restaurats amb molta fidelitat. L'establiment de cavallers al Castell de Rupit als segles XII-XIII donà un caire aristocràtic a la vila. Al segle xiv la demografia baixà considerablement, no obstant en el fogatge del segle xvi s'observa un cert creixement i al segle xvii comença a ésser un nucli important de població, ja que durant la guerra dels Segadors (1654) s'hi establiren molt francesos.

## Referències

* 1 2 «Can Reixat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Caño Cristales

Caño Cristales és un riu de Colòmbia que es troba a la serralada de la Macarena, ubicat al municipi del mateix nom, al departament del Meta, sent afluent del riu Guayabero. Popularment se l'anomena "el riu dels déus", "el riu dels cinc colors", "l'arc de Sant Martí líquid" i "el riu més bell del món". Des de finals de juliol fins a novembre, el seu fons reprodueix plantes aquàtiques que amb l'exposició al sol canvien els seus colors en un procés que va del verd al vermell intens, que produeix la sensació d'estar davant d'un riu de sis colors: vermell (causada per Macarenia clavigera), groc, verd, negre, blau i rosa principalment.
En ser un riu de menor longitud i amplada, el Caño Cristales no arriba als 100 km de longitud ni supera els 20 m d'amplada. És una successió de ràpids, cascades i bosses les aigües de les quals flueixen des de l'altiplà sud de la serra de Macarena, on es troba la seva font. Les aigües flueixen cap al riu Guayabero, recollint afluents de les sabanes rocoses de la serra.

## Referències

* ↑ Catchpole, Karen. «Colombia's 'Liquid Rainbow'». [Consulta: 14 gener 2018].
* ↑ «Caño Cristales» (en anglès). [Consulta: 14 gener 2018].
* ↑ Grunewald, Olivier. «Caño cristales: el río que escapó del Paraíso» (en castellà). National Geographic, 24-10-2014. Arxivat de l'original el 2022-12-08. [Consulta: 31 desembre 2020].
# Galàixino

Galàixino (en rus: Галашино) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 13 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 26 agost 2023].
# Corominons de la Barroca

Corominons de la Barroca és una casa amb elements gòtics i barrocs de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Portal semicircular, adovellat, amb un carreu gran a la imposta, un de vertical i d'una sola peça són els brancals i amb marxapeu. És l'únic element que es conserva de la masia original, però constitueix un dels portals d'un estil més pur de Tona.

## Història

Corominons de la Barroca està situada en la zona de la Barroca, on vivien els "barrocans", grup de cases senyorials que caracteritzen un ampli sector de poblament rural de Tona, des de l'època medieval.

## Referències

* 1 2 «Corominons de la Barroca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Campionat Mundial de Ral·lis del 1973

El Campionat Mundial de Ral·lis del 1973 va començar el 19 de gener amb la 42a edició del ral·li de Monte-Carlo i va finalitzar amb el ral·li de Còsega el 2 de desembre. El campionat el va guanyar Alpine-Renault, seguit de Fiat amb 63 punts de diferència.

## Referències

* ↑ Jonkka's. «Resum del Mundial de Ral·lis 1973» (en anglès). unofficial World Rally Archive, 2013. [Consulta: 26 desembre 2013].
* ↑ van der Zee, Tjeerd. «FIA World Rally Championship 1973» (en anglès). Rally base website, 2011. [Consulta: 26 desembre 2013].
# Congrés de la Florida

El Congrés de la Florida, també conegut com a Primer Congreso Patrio, va ser una assemblea que va tenir lloc el 14 de juliol de 1825 a la vila de Florida, avui una ciutat de la República Oriental de l'Uruguai, tractant sobre el futur de la Província Oriental (el nom oficial de la qual al Brasil era Província Cisplatina).
En aquest Congrés, les Províncies Unides del Riu de la Plata van acceptar la reincorporació de la Banda Oriental, defensada pels llibertadors orientals. Aquesta assemblea va provocar la declaració de guerra de l'Imperi del Brasil, que es va conèixer com la Guerra Cisplatina.

## Vegeu també

* Piedra Alta.

## Referències

* ↑ Ayuda deberes de grumete.com.uy Arxivat 2008-08-24 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ El Historiador Arxivat 2007-12-11 a Wayback Machine. (castellà)
# Gwilym Jenkins

Gwilym Meirion Jenkins (1932 – 1982) va ser un estadístic i enginyer de sistemes gal·lès nascut a Gowerton, Swansea, Gal·les. És important pel seu treball pioner amb George E. Box en models autoregressius de mitjanes mòbils, també anomenats models de Box-Jenkins, en l'anàlisi de sèries temporals.
Es va graduar amb honors en Matemàtiques el 1953 i va aconseguir el doctorat a University College de Londres en 1956. Després de graduar-se, es va casar amb Margaret Bellingham. El seu primer treball després de la universitat va ser al Royal Aircraft Establishment. Va ser professor a l'Imperial College de Londres, la Universitat Stanford, la Universitat de Princeton i la Universitat de Wisconsin-Madison, abans d'establir-se com a professor d'Enginyeria de Sistemes a la Universitat de Lancaster en 1965. El seu treball inicial el va dedicar als models de domini de temps discret per a aplicacions d'enginyeria química.
Mentre va ser a Lancaster, va fundar i es va convertir en director general d'ISCOL (International Systems Corporation de Lancaster). Va romandre com a docent fins a 1974, quan va abandonar per iniciar la seva pròpia empresa de consultoria.
Va formar part del Comitè de Recerca i el Consell de la Royal Statistical Society el 1960. El 1969 va fundar la revista Journal of Systems Engineering i va exercir breument funcions públiques amb el Royal Treasury a mitjans de la dècada de 1970. Va ser triat per l'Institut of Mathematical Statistics i l'Institut of Statisticians.
Era un entusiasta del jazz i el blues i pianista. Víctima d'un limfoma de Hodgkin va morir l'any 1982.

## Llibres de G. M. Jenkins

* G. M. Jenkins; D. G. Watts. “Spectral analysis and its applications” 1968 Oakland (CA): Holden Day. ISBN 9780816244645
* G. E. P. Box; G. M. Jenkins; G. C. Reinsel. “Time Series Analysis: Forecasting and Control” 2008. Hoboken (NJ): Wiley ISBN 978-0-470-27284-8
* G. M. Jenkins. “Practical experience with modelling and forecasting time series”. 1979. Jersey, Channel Islands: GJ & P Ltd. ISBN
* G. M. Jenkins; G. McLeod. “Case studies in time series analysis” 1983 Jersey, Channel Islands: GJ & P Ltd. ISBN 0950642312

## Enllaços externs

* G. M. Jenkins a The Mathematics Genealogy Project

## Referències

* ↑ «"Gwilym Meirion Jenkins". Oxford Index». Oxford University Press. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ Box, G. E. P «G. M. Jenkins, 1933-1982». Journal of the Royal Statistical Society. Series A, 146, (2), 1983, pàg. 205 - 206.
# Dysauxes

Dysauxes és un gènere de lepidòpters ditrisis de la família dels erèbids (Erebidae), subfamília Arctiinae.

## Taxonomia

* Subgenus Dysauxes
** Dysauxes ancilla (Linnaeus, 1767)
** Dysauxes famula (Freyer, 1836)
** Dysauxes fraterna Ignatyev & Zolotuhin, 2006
** Dysauxes kaschmiriensis Rothschild, 1910
** Dysauxes parvigutta (Christoph, 1889)
** Dysauxes syntomida (Staudinger, 1892)
* Subgenus Adauctis Ignatyev & Zolotuhin, 2006
** Dysauxes punctata (Fabricius, 1781)
** Dysauxes servula (Berce, 1862)

## Galeria

* Dysauxes punctata còpula
* Dysauxes ancilla

## Referències

* ↑ «BioLib - Dysauxes» (en anglès). [Consulta: 25 juliol 2024].
* Ignatyev, N.N. & V.V. Zolotuhin, 2006: A review of syntomids (Lepidoptera: Syntomidae) of Russia and adjacent territories. Part 2. Genus Dysauxes Hübner, 1826. Eversmannia 6: 27-49.
* Witt, T.J. & L.Ronkay, 2011: Lymantriinae and Arctiinae - Including Phylogeny and Check List of the Quadrifid Noctuoidea of Europe. Noctuidae Europaeae Volume 13: 1-448.

## Enllaços externs

* Natural History Museumː Dysauxes(en)
* Funetː Dysauxes (en)
* Biodiversidad Virtualː Dysauxes (castellà)
# Carena de l'Obaga Fosca

La Carena de l'Obaga Fosca és una serra situada al municipi de Balsareny, a la comarca catalana del Bages, amb una elevació màxima de 501 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Castell del Camp de la Bota

El castell del Camp de la Bota, també anomenat castell de les Quatres Torres, fou un edifici militar construït l'any 1858 al límit del municipi de Sant Adrià de Besòs amb el districte barceloní de Sant Martí per Juan Zapatero, capità general de Catalunya. Va esdevenir la seu de l'Escola Pràctica d'Artilleria fins a l'inici de la Segona República.
El terreny abans ja havia estat utilitzat per tropes napoleòniques a principis del segle xix com a camp de pràctiques de tir, el seu nom per tant sembla provenir del mot francès butte (en català: camp de tir).
Al principi de la guerra civil el castell es va utilitzar com a lloc d'afusellaments de militars sublevats. Després de la victòria de les tropes franquistes es va transformar en una presó on fins a l'any 1952 es van afusellar unes 1.700 persones —republicans, anarquistes i d'altres perseguits pel règim franquista.
A la dècada de 1950 l'exèrcit va abandonar el castell, que tot seguit fou ocupat per veïns dels barris Pequín i Parapet i immigrants nouvinguts a Barcelona. L'edifici va acollir, entre d'altres, les Escoles Pies i una escola per a adults, amb la dinamització per part d'escolapis com Francesc Botey i Vallès, que va ser condemnat a un any de presó pel seu activisme.
Avui en dia en el terreny on hi havia el castell hi ha un monòlit en record dels afusellats just al costat de l'Edifici Fòrum, al principi de l'avinguda Diagonal de Barcelona.

## Enllaços externs

* Pàgina web del projecte «El Camp de la Bota» de Francesc Abad Arxivat 2014-09-17 a Wayback Machine.
* Camp de la Bota Pàgina web amb més informació sobre la història del Camp de la Bota
* Facebook de l'Arxiu Històric del Camp de la Bota i la Mina
# Galària

Galària (grec antic: Γαλαρία, Γαλερία o Γαλαρίνα, llatí: Galaria o Galarina) va ser una ciutat de Sicília fundada suposadament pel cap sícul Morges o Morgus, segons Esteve de Bizanci. Encara que aquesta ciutat era d'una gran antiguitat i es volia connectar la seva fundació amb els morgetes (de Morges) no apareix a la història fins a l'any 345 aC quan va ser l'única ciutat que va ajudar a Entella, assetjada pels cartaginesos d'Hannó, però l'exèrcit de la ciutat, uns mil homes, va caure derrotat completament pels cartaginesos, segons Diodor de Sicília.
L'any 311 aC els siracusans exiliats dirigits per Dinòcrates la van ocupar, però van ser aviat expulsats pels generals d'Agàtocles.
Ja no torna a aparèixer i no és esmentada entre les ciutats sicilianes ni per Ciceró, ni per Plini el Vell ni per Claudi Ptolemeu. Es sospita no obstant que podria haver estat la ciutat que Plini anomena Galatini, que era una ciutat estipendiària de l'interior de l'illa, però sembla acreditat que va existir una ciutat de l'interior de nom Galata diferent de Galària (avui Galata es creu que es Galati, a l'est de Militello, a uns 15 km de la costa nord, mentre que Galària hauria d'estar segons els geògrafs romans a uns 10 km al nord de l'antiga Agira, allà on avui l'actual ciutat de Gagliano). La manca de restes no permet en tot cas donar res per segur.
Una moneda amb la inscripció ΓΑΔΑ (Gada) i un Zeus Sòter al darrere, que sembla clar que es refereix a aquesta ciutat, podria indicar que encara que no va ser inicialment grega, es va hel·lenitzar completament més tard.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Galaria». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 10 desembre 2022].
# Cova de Neptú

La cova de Neptú (en italià: Grotta di Nettuno) és de formació càrstica a 24 km de la ciutat de l'Alguer, al vessant nord-oest de la península del cap de la Caça, a l'illa de Sardenya.

## Descripció

La longitud total de la cova és d'aproximadament quatre km, però només uns pocs centenars de metres estan oberts al públic. A l'interior, hi ha importants estalactites i estalagmites, i un llac d'aigua salada d'uns 120 metres de longitud, que, alimentat amb un sifó per aigua del mar, manté el mateix nivell de les aigües del Mediterrani. Aquest fet provoca que, en cas de crescuda de les aigües quan hi ha marea alta, l'accés per via marítima estigui tancat. La cova va ser habitada per la foca monjo, avui desapareguda en aquesta zona del Mediterrani.
No se sap quan exactament va ser descoberta. Podria haver sigut un pescador algueresès al segle xviii i però altres fonts diuen que és impossible que els romans, establerts al Portus Nymphaeus, l'actual port del Comte, no l'haurien trobat. La cova rep el nom de la divinitat romana del mar, Neptú.
Atesa la particular localització de l'entrada de la cova, només s'hi pot accedir si les condicions meteorològiques són favorables. S'hi pot accedir per una ecala de 652 graons que serpenteja al llarg de la paret del massís del cap de la Caça, coneguda com les escales del Cabirol. Aquesta escala va ser estrenada el 1959. L'altra possibilitat és la via marítima, partint des del port de l'Alguer o del moll de la Dragunara al port del Comte; aquesta opció és especialment recomanable per a visitar la costa i per a evitar fer els graons de l'escala del Cabirol, una tasca difícil, especialment per pujar al retorn.

## Referències

* ↑ Al web oficial de la cova s'escriu «Grotta di Nettuno (Cova de Neptù in catalano algherese)», però la Gran Enciclopèdia l'anomena gruta. «gruta de Neptú». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «La storia» (en italià). Grotta di Nettuno. [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ Valero, Gaspar «Elogi de l'Alguer. Crònica d'una escapada a l'Alguer i al nord-oest de Sardenya». El Mirall, 180, 01-06-2007, pàg. 39.
# Can Raventós

«Can Raventós» té aquests significats:
* Can Raventós (Vilanova i la Geltrú) o Can Gener
* Can Raventós (Sarrià) o Can Nadal
* Can Raventós (Regencós)
* Casa Raventós o Torre Raventós-Coderch, a Matadepera
# Clemente Biondetti

Clemente Biondetti va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Clemente Biondetti va néixer el 18 d'agost del 1898 a Buddusò, Sardenya i va morir el 24 de febrer del 1955 a Florència.

## A la F1

Va debutar a la setena cursa de la història de la Fórmula 1 disputada el 3 de setembre del 1950, el GP d'Itàlia, que formava part del campionat del món de la temporada 1950 de F1 (era l'última cursa de la temporada).
Clemente Biondetti no va participar en cap més cursa puntuable pel campionat de la F1, encara que si va córrer diverses proves no puntuables per la F1.

## Resultats a la F1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | Posició | Punts |
| 1950 | Clemente Biondetti | Ferrari | Jaguar | GBR | MON | 500 | SUI | FRA | BEL | ITA Ret | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Hammer Series

Les Hammer Series són una competició ciclista, del calendari de l'UCI Europa Tour, que premia el millor equip. Es disputa en tres proves on es busca la millor formació en una etapa de muntanya, en esprint i en contrarellotge per equips. La classificació final es decideix amb els punts aconseguits en les tres curses.
La primera edició es disputà el 2017 als Països Baixos, però la intenció es que no tingui una seu fixa, i que cada any es corri en un país diferent..

## Palmarès

| Any | Data | Lloc | Classe UCI | Curses | Curses | Curses | Vencedor de la cursa | Vencedor final |
| Any | Data | Lloc | Classe UCI | Muntanya | Esprint | Contrarellotge per equips | Vencedor de la cursa | Vencedor final |
| 2017 | 2-4 juny | Vaals i Sittard-Geleen | 2.1 | Movistar | Trek-Segafredo | Sunweb | Sky | Sky |
| 2018 | 25-27 maig | Stavanger i Sandnes | 2.1 | Mitchelton-Scott | Mitchelton-Scott | Mitchelton-Scott | Mitchelton-Scott | Mitchelton-Scott |
| 2018 | 1-3 juny | Vaals i Sittard-Geleen | 2.1 | Bahrain-Merida | Mitchelton-Scott | Mitchelton-Scott | Quick-Step Floors | Mitchelton-Scott |
| 2018 | 14 octubre | Hong Kong | 1.1 | no organitzat | Mitchelton-Scott | Sunweb | Mitchelton-Scott | Mitchelton-Scott |
| 2019 | 24-26 mai | Stavanger | 2.1 | Jumbo-Visma | Deceuninck-Quick Step | CCC | Jumbo-Visma | |
| 2019 | 7-9 juin | Vaals i Sittard-Geleen | 2.1 | Deceuninck-Quick Step | Deceuninck-Quick Step | Deceuninck-Quick Step | Deceuninck-Quick Step | |
| 2019 | 12-13 octobre | Hong Kong | 1.1 | no organitzat | | | | |

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Palmarès a cyclingarchives.com
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# El cura de aldea

El cura de aldea és una pel·lícula muda dramàtica espanyola dirigida per Florián Rey amb un argument basat en la novel·la folletinesca homònima del valencià Enrique Pérez Escrich. Fou estrenada el 14 de febrer de 1927 al Real Cinema Príncipe Alfonso de Madrid.

## Sinopsi

A un poble de la província de Salamanca, entre 1837 i 1848 durant les dues primeres guerres carlines. Una dona moribunda recorda la seva vida davant un sacerdot que li administra els darrers sacraments. Ángela, una noia camperola humil, es casa amb Gaspar, el fill d'un aristòcrata, però li amaga que el seu germà Antonio és un bandoler. Antonio mata el pare de Gaspar alhora que és mort per un dels familiars. Ángela mor en donar a llum un fill, que no és reconegut per Gaspar. El capellà del poble serà el seu educador i protector la resta de la seva vida.

## Repartiment

* Manuel Alares
* Leo de Córdoba
* Luis Infiesta
* Alfonso Orozco
* Rafael Pérez Chaves
* Carmen Rico
* Elisa Ruiz Romero
* Marina Torres
* Constante Viñas

## Referències

* ↑ Nouselles, Alberto Mira. Historical Dictionary of Spanish Cinema. Lanham, MD: Rowman & Littlefield, 2019, p. 261. ISBN 1538122677.
* ↑ El cura de aldea a Cervantes Virtual
* ↑ El cura de aldea a decine21.com

## Enllaços externs

* El cura de aldea a YouTube