OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Maria de Cabestany

Santa Maria de Cabestany, avui dia Nostra Senyora dels Àngels, és l'església parroquial del poble rossellonès de Cabestany, a la Catalunya del Nord.
Està situada al bell mig del poble vell, de la cellera, de Cabestany.
Citada el 1089, és una església romànica d'una sola nau amb capçalera d'absis semicircular. Es conserven, tant la nau com l'absis, però amb nombroses modificacions sofertes al llarg dels segles. La volta primitiva fou substituïda al segle xv per una estructura sobre arcs de diafragma. Ja en època modern s'hi afegiren de primer un transsepte i després capelles laterals.
Al segle xx, en una reforma per tal de convertir en nau col·lateral les capelles del costat de migdia, va aparèixer el timpà de la primitiva porta romànica.

## El Timpà del Mestre de Cabestany

Esculpit en marbre blanc pel Mestre de Cabestany, representa la resurrecció de Jesucrist. Es conserva a la capella nord de l'església, avui dia.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Cabestany». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «50. Sant Galdric de Cabestany». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Cabestany: Santa Maria de Cabestany». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
# Paul Chaat Smith

Paul Chaat Smith, nascut a Oklahoma, és un escriptor comantxe. Lector de la Galeria d'Art del Smithsonian i fundador del diari Treaty Council News, vinculat a l'AIM. Des del 1991 es dedica plenament a la literatura i ha escrit els assaigs Strong Hearts: Native American Voices and Visions (1995) i Like a Hurricane: The Indian Movement from Alcatraz to Wounded Knee (1996), crònica del moviment activista amerindi.

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
# Viatgers nocturns en una creu

Viatgers nocturns en una creu (en eslovac: Nocni Putnici pri Krizi) és una pintura a l'oli de l'artista hongarès László Mednyánszky de l'any 1880.

## Descripció

La imatge va ser creada a la primera meitat de 1880. Té les dimensions de 244 × 149 centímetres. Pertany a la col·lecció de la Galeria Nacional Eslovaca.

## Anàlisi

La imatge mostra tres persones amb els caps inclinats resant davant la creu en un bosc fosc per la nit. L'escala monumental de la composició va emfasitzar la mida, així com llum de la lluna.
El disseny amb una creu en un bosc -que simbolitza la mort- es troba regularment en les obres de Mednyánszky.

## Referències

* ↑ «Noční pútnici pri kríži». webumenia.sk.. [Consulta: 14 desembre 2016].
* 1 2 «Noční pútnici pri kríži». [Consulta: 14 desembre 2016].
# Pollimyrus castelnaui

Pollimyrus castelnaui és una espècie de peix de nas d'elefant de la família Mormyridae present en diverses conques hidrogràfiques a l'est d'Àfrica, entre elles els rius Zambezi i Okavango. És nativa d'Angola, Botswana, Malawi, Moçambic, Namíbia, Tanzània, Zàmbia, Zimbabwe i la República democràtica del Congo. Pot arribar a una grandària aproximada de 70 cm.
Respecte a l'estat de conservació, es pot indicar que d'acord amb la UICN, aquesta espècie pot catalogar-se en la categoria «Risc mínim (LC)».

## Referències

* ↑ Gosse, J.-P. (1984). Mormyridae. p. 63-122. En J. Daget, J.-P. Gosse y D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). (en inglés) ORSTOM, París y MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* 1 2 Moelants, T. «Pollimyrus castelnaui» (en anglès). IUCN 2011. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2011.2., 2010. [Consulta: 2 març 2013].
* ↑ Skelton, P.H. (1993). A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. (en inglés)Southern Book Publishers. 388 p.

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce; Facey. The diversity of fishes (en anglès). Malden, Massachusetts: Blackwell Science, 1997.
* Moyle, Peter B.; Cech, Joseph J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Upper Saddle River, Nova Jersey: Prentice-Hall, 2000.
* Nelson, Joseph S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Nova York: John Wiley and Sons, 1994.
* Wheeler, Alwyne. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Londres: Macdonald, 1985.

## Enllaços externs

* "Pollimyrus castelnaui". FishBase. Ed. Rainer Froese i Daniel Pauly. marzo del 2013. N.p.: FishBase, 2013.
# Parc Nacional Jökulsárglijúfur

El Parc Nacional de Jökulsárglijúfur era un parc nacional d'Islàndia, establert el 1973, que cobria una àrea de 150 km², ara convertit en el major Parc Nacional Vatnajökull des del 7 de juny del 2008, juntament amb l'antic Parc Nacional Skaftafell.
Jökulsárglijúfur vol dir 'Canó de la glacera' i fa referència a un canó de més de 30 km de longitud que s'ha format pel curs del riu Jökulsá á Fjöllum, que és el segon riu més llarg d'Islàndia.
Aquesta gorja formada pel riu és una gran esquerda generada al terreny per la força al·luvial de les colades originades en la glacera. L'erosió constant de la vall es manté pel cabal del desglaç que prové del casquet i que arriba a tenir el gran volum que s'observa a la cascada de Dettifoss.
Al parc Jökulsárglijúfur es troben:
* el sector Ásbyrgi al nord,
* el sector Vesturdalur o sector central amb la zona dHljódaklettar o de les 'roques de gel', la zona de Rauôhólar, o dels 'turons vermells' i a l'extrem meridional la zona d'Hólmatungur.

## Referències

* ↑ http://www.nat.is/travelguideeng/national_park_jokulsargljufur.htm Arxivat 2012-04-14 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.vatnajokulsthjodgardur.is/english Arxivat 2014-07-24 a Wayback Machine.
# Unió d'Aragó

La Unió d'Aragó o Unió Aragonesa (en aragonès: Unión Aragonesa) fou un grup organitzat que agrupà a diversos nobles i infançons aragonesos per tal d'imposar les seves reivindicacions durant les Corts d'Aragó de 1287 al rei Pere III d'Aragó el Gran; en aprovar-se aquestes reivindicacions s'anomenaren Privilegis de la Unió.

## Evolució

Les demandes de la noblesa no foren acceptades ni pels reis successius ni per molts aragonesos, fins al punt que el 1301 el Justícia d'Aragó dictaminà en contra dels Privilegis de la Unió.

## Guerra de la Unió

El 1347 reviscolà el moviment de la Unió Aragonesa en contra del rei Pere IV d'Aragó. Una Unió similar es donà simultàniament al Regne de València, on es creà la Unió de València. A Batalla d'Èpila del 1348 l'exèrcit de la Unió fou derrotat per l'exèrcit reialista i el sobirà la suprimí.

## Fonts

* (castellà) Gran Enciclopedia Aragonesa: Privilegios de la Unión Arxivat 2011-11-17 a Wayback Machine.
* (castellà) GONZÁLEZ ANTÓN, Luis: Las Uniones aragonesas y las Cortes del Reino; Saragossa, 1975.

## Vegeu també

* Guerra de la Unió
# Riley (cràter)

Riley és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 20,2 km de diàmetre. Porta el nom de Margaretta Riley (1804-1899), botànica anglesa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.
El sòl del cràter es troba a 580 metres per sota de les planes que envolten el cràter. La vora del cràter s'eleva a 620 metres sobre la plana i 1.200 metres sobre el sòl del cràter. El pic central del cràter és de 536 metres d'alçada. El diàmetre del cràter és 40 vegades superior a la profunditat, donant lloc a un aspecte relativament poc profund

## Referències

* ↑ «Riley». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Sala de reunions

Una sala de reunions és una habitació habilitada per a reunions singulars com ara les de negocis. És comú que hi hagi en hotels, grans centres de convencions i centres de negocis. De vegades, altres espais s'adapten per celebrar grans conferències, com pavellons esportius o sales de concerts. El motiu d'externalitzar la contractació d'una sala de reunions resideix generalment en la falta d'espai per acollir els assistents a les instal·lacions de l'organitzador. Generalment, l'establiment proporciona tots els elements necessaris per a la celebració de la reunió: mobles, projectors integrats, il·luminació zenital, equip de so, micròfon sense fils, pantalla, rotafoli, o fins i tot, aparell de televisió i DVD. El nombre de persones que hi cap pot variar d'uns pocs a uns milers. Molts hotels disposen de sales de diferents dimensions i, en major nombre, aquells ubicats al costat d'aeroports i estacions de tren. En elles, es poden donar cita assistents de diversos procedències, minimitzant així les despeses de transport. Moltes sales són modulables variant la seva grandària en funció de les necessitats d'espai per l'obertura o tancament de panells. També és habitual que compten amb sales polivalents que serveixen a diferents propòsits: menjador, sala d'exposicions, etc. Els centres de negocis també lloguen sales de reunions a empreses per dies, setmanes o mesos oferint serveis complementaris com reprografia, enviament de fax o e-mail, trucades gratuïtes, etc.
Les disposicions dels llocs en una sala de reunions poden ser:
* En U. Les taules formen una U deixant oberta la part frontal per al ponent.
* En O. Les taules adopten una configuració tancada de manera que tots els assistents queden en el camp de visió de la resta.
* En teatre. Les cadires es disposen en files orientades cap al lloc on es farà l'exposició.
* En escola. Els assistents es col·loquen com en el cas anterior però tots tenen una taula.
* Disposició de la sala a O
* Disposició de la sala en U
* Disposició en teatre
* Disposició en escola
# Paul Chocque

Paul Chocque (Viroflay, 14 de juliol de 1914 - París, 4 de setembre de 1949) va ser un ciclista francès que va ser professional entre 1933 i 1949.
Abans de passar a professional va aconseguir la medalla de plata en la cursa de persecució per equips als Jocs Olímpics de 1932. Com a professional va obtenir una dotzena de victòries, les més importants de les quals foren els dos campionats de França de ciclocross i dues etapes al Tour de França de 1937.

## Palmarès

* 1930 (amateur)
** 1r de la París-Evreux
** 1r de la París-Le Mans
* 1931 (amateur)
** 1r de la Berna-Ginebra
* 1932 (amateur)
** 1r del Gran Premi de la Cambra Sindical de Monthléry
* 1933
** 1r del Circuit de París
** 1r del Circuit de Deux-Sèvres
** 1r del Gran Premi Wolber i d'una etapa
* 1936
** Campió de França de ciclocròs
** 1r de la Bordeus-París
** 1r del Critèrium Nacional
** 1r de la cursa de la cota de Mont-Valérien
* 1937
** 1r del Premi de Saint-Germain
** 1r del Premi de Fourmies
** Vencedor de 2 etapes del Tour de França
* 1938
** Campió de França de ciclocròs
* 1939
** Vencedor d'una etapa del Circuit de l'Oest

### Resultats al Tour de França

* 1935. 31è de la classificació general
* 1935. 7è de la classificació general i vencedor de 2 etapes

## Referències

* ↑ «CHOCQUE Paul». [Consulta: 26 juliol 2024].
* ↑ «Olympedia – Paul Chocque». [Consulta: 26 juliol 2024].
* ↑ «Palmarès de Paul Chocque (Fra)». [Consulta: 26 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Paul Chocque
# Viatgers nocturns

Viatgers nocturns (original: The Night Walker) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per William Castle, estrenada el 1964. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un home persegueix una dona, vídua i rica, en els seus somnis. En la realitat, ella el condueix a la seducció que aviat es convertirà en traïció i assassinat. Mentrestant. un advocat està investigant l'assassinat del marit de la dona.

## Repartiment

* Barbara Stanwyck: Irene Trent
* Robert Taylor: Barry Moreland
* Judi Meredith: Joyce Holland
* Hayden Rorke: Howard Trent
* Rochelle Hudson: Hilda
* Marjorie Bennett: L'administradora de pisos
* Jess Barker: Malone
* Tetsu Komai: Gardener
* Lloyd Bochner: El somni

## Producció

Amb un pressupost modest, i rodada completament a Ciutat Universal, la pel·lícula va ser un canvi de ritme per Castle, que normalment confiava en artilugis per vendre les seves pel·lícules, com "Emergo" per House on Haunted Hill, o "Percepto" per The Tingler. Aquest vegada, Castle confiava en la reputació de Bloch com l'autor de la novel·la en que Alfred Hitchcock va basar Psicosi, així com la parella Stanwyck i Taylor, que havien estat casats de 1939 a 1951, suficient per la publicitat de la pel·lícula.
Al principi titulada The Dream Killerr, el paper d'Irene Trent primer es va oferir a Joan Crawford (una vella amiga de Stanwyck) qui va declinar, ja que estava compromesa a Hush… Hush, Sweet Charlotte.
Quan li van preguntar si tenia cap objecció en aparèixer junts en la pel·lícula, Taylor va respondre, "està bé per mi si està bé per ella," i Stanwyck va dir, "Naturalment no—però millor haver preguntar pel Senyor i la Senyora Taylor." Quan li van preguntar si està bé per ella, la dona actual de Taylor, Ursula Thiess, va dir només "no necessàriament."
Malgrat tots els esforços de Castle, i amb ressenyes generalment favorables, la pel·lícula no va ser un èxit financer. Va marcar el final del període influent de Castle com a director, tot i que va produir i dirigir un cert nombre de pel·lícules per Universal, i més tard per Paramount Pictures.
Va ser el darrer paper de Stanwyck al cinema en una carrera que va començar el 1927. Després va treballar exclusivament en televisió.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Viatgers nocturns. esadir.cat.
* ↑ «The Night Walker». The New York Times.
* ↑ http://www.theconcludingchapterofcrawford.com/missed_opportunities_1960_-_1963.html Arxivat 2014-01-04 a Wayback Machine.
* ↑ «Party Honors Divorcees In Filmland». Times Daily, 09-05-1964.
# Pepepiris

Pepepiris (grec antic: Πεπαιπιρίς, llatí: Pepaepiris) va ser una reina del Bòsfor Cimmeri, que es va casar amb el rei Sauromates I (que va regnar del 93 al 123). Només és coneguda per algunes monedes.

## Referències

* ↑ Bunbury, Edward Herbert. «Pepaepiris». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Unió d'Associacions i Centres d'Assistència a Minusvàlids

Unió d'Associacions i Centres d'Assistència a Minusvàlids de Balears (UNAC) és una organització no governamental, sense ànim de lucre, d'àmbit balear, constituïda el 1981 i inscrita en el Registre d'Associacions Empresarials i en el Registre central de Serveis Socials de les Illes Balears.
És l'única patronal del sector d'atenció a persones amb discapacitat de les Illes Balears que agrupa les associacions i centres d'assistència que presten serveis directes a persones amb discapacitat física, psíquica o sensorial a les quatre illes: Mallorca, Menorca, Eivissa i Formentera. La UNAC treballa per defensar els drets de les persones amb discapacitat i per millorar la seva qualitat de vida. Representa un col·lectiu de 2.784 persones, té una plantilla de 503 treballadors i compta amb més de 3.000 col·laboradors.
Està formada per 61 organitzacions, que agrupen el 90% dels centres que treballen per a aquest col·lectiu. Compten amb diferents centres i serveis: 4 centres d'atenció primerenca, 5 centres d'educació especial; 5 unitats volants de suport a la integració; 5 centres ocupacionals; 5 centres de dia; 5 residències; 8 habitatges tutelats; 3 centres especials d'ocupació; 9 centres d'oci i respir; 4 centres de rehabilitació i 8 centres d'atenció sociofamiliar.
El 2007 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Dia de les Illes Balears 2014-Medalla d'Or de la Comunitat Autnònoma i Premis Ramon Llull» (pdf). Arxivat de l'original el 2016-03-24. [Consulta: 17 març 2016].

## Enllaços externs

* Unió d'Associacions i Centres d'Assistència a Minusvàlids - Lloc web oficial (en castellà)
# Riley (Kansas)

Riley és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 886 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Riley tenia 886 habitants, 337 habitatges, i 241 famílies. La densitat de població era de 834,4 habitants/km².
Dels 337 habitatges en un 40,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,3% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 28,2% no eren unitats familiars. En el 23,7% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,3% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 30,7% entre 25 i 44, un 18,6% de 45 a 60 i un 11,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.794 $ i la renda mediana per família de 37.955 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.528 $ mentre que les dones 19.318 $. La renda per capita de la població era de 15.164 $. Entorn del 8,7% de les famílies i el 10,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Riley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Riley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sala delle Asse

La Sala delle Asse (en anglès: 'habitació dels taulons de fusta'), és una gran sala del Castell Sforza de Milà, on hi ha una pintura al tremp sobre guix de Leonardo da Vinci, datada cap a l'any 1498. Les seves parets i el sostre de volta estan decorats amb "plantes entrellaçades amb fruits i monocromes d'arrels i roques" i un dosser creat per setze arbres.
Les parets i el sostre estan pintats amb un esquema de trompe-l'œil que representa troncs, fulles, fruits i nusos, com si fos a l'aire lliure i no dins d'un castell. L'historiador de l'art Rocky Ruggiero descriu la decoració de la plaça, una sala de quinze per quinze metres, com la creació de l'efecte d'una pèrgola natural com a característica arquitectònica. Ruggiero suggereix que Leonardo va aprofitar totes les seves investigacions científiques sobre sistemes naturals mentre pintava la il·lusió magistral que s'assembla a un bosc de moreres.
És una de les pintures més grans de Da Vinci, juntament amb El Sant Sopar.

## Referències

* ↑ Maria Teresa Fiorio. "Tutto mi piace" : Leonardo e il castello, 2005, p. 163–190. OCLC 887330367.
* ↑ Costa, Patrizia. The Sala delle Asse in the Sforza Castle in Milan, 2006. OCLC 670255517.
* ↑ Ruggiero, Rocky, "Leonardo da Vinci’s Sala delle Asse", Episode 142 of Making Art and History Come to Life, Rebuilding the Renaissance, aired October 6, 2021.
# Pedro Ribeiro

Pedro Ribeiro és un muntador i editor de cinema portuguès. Ha treballat en pel·lícules espanyoles com La noche de los girasoles, per la que fou nominat al millor muntatge al Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2006. Dins del cinema portuguès ha guanyat dos Prémios Sophia de l'Acadèmia Portuguesa per Os Gatos Não Têm Vertigens (al millor muntatge, 2015) i Variações (al millor tràiler, 2019).

## Filmografia
### Muntador

* 1994 - Manual de Evasão
* 1995 - Adão e Eva
* 1996 - Vende-se Barato (curtmetratge)
* 1996 - O Judeu
* 1997 - O Prego (curtmetratge)
* 1997 - Inês de Portugal
* 1997 - Tentação
* 1997 - O Apartamento (curtmetratge)
* 1998 - No Caminho para a Escola (curtmetratge)
* 1998 - Fintar o Destino
* 1998 - A Sombra dos Abutres
* 1998 - Zona J
* 1999 - Natal 71 (documental)
* 1999 - Golpe de Asa (curtmetratge)
* 1999 - Camaradagem (telefilm)
* 1999 - ...Quando Troveja
* 1999 - O Ralo (curtmetratge)
* 1999 - Inferno
* 2000 - Retrato em Fuga (curtmetratge)
* 2000 - O Passeio (curtmetratge)
* 2000 - Alta Fidelidade (telefilm)
* 2000 - Monsanto (telefilm)
* 2000 - O Lampião da Estrela (telefilm)
* 2000 - A Noiva (telefilm)
* 2000 - Entre Nós (curtmetratge)
* 2001 - Acordar (curtmetratge)
* 2001 - Duplo Exílio
* 2002 - A Bomba
* 2003 - O Meu Sósia e Eu (telefilm)
* 2004 - O Outro Lado do Arco-Íris (curtmetratge)
* 2004 - Portugal S.A.
* 2005 - Até Amanhã, Camaradas (minisèrie de TV)
* 2005 - Los nombres de Alicia
* 2005 - Um Tiro no Escuro
* 2006 - Coisa Ruim
* 2006 - La noche de los girasoles
* 2006 - Filme da Treta
* 2006 - 20,13 Purgatório
* 2007 - The Lovebirds
* 2007 - Julgamento
* 2007 - Call Girl
* 2008 - Goodnight Irene
* 2009 - A Esperança Está Onde Menos Se Espera
* 2010 - A Bela e o Paparazzo
* 2010 - O Dez (telefilm)
* 2010 - O Segredo de Miguel Zuzarte (telefilm)
* 2010 - A Noite do Fim do Mundo (telefilm)
* 2011 - Dilemma (curtmetratge)
* 2011 - Je m'appelle Bernadette

### Productor

* 2006 - Filme da Treta

## Referències

* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2006». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-02-26. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ “Variações” e “A Herdade” lideram a lista de nomeados aos Prémios Sophia 2020, comunidadeculturaearte.com, 18 de febrer de 2020
# Space Oddity

"Space Oddity" és una cançó escrita i gravada per David Bowie, llançada l'11 de juliol de 1969. Era la cançó que obria el seu segon àlbum d'estudi, David Bowie. Va convertir-se en una de les cançons insígnia de Bowie, i és una de les seves quatre cançons incloses a The Rock and Roll Hall of Fame's 500 Songs that Shaped Rock and Roll.
La cançó, llançada durant un període de gran interès en el vol espacial, explica el llançament de Major Tom, un astronauta fictici. La missió americana Apollo 11 sortiria cinc dies després, i esdevindria la primera missió tripulada en aterrar a la Lluna encara cinc dies més tard. La lletra també satiritzava el programa espacial britànic, que segueix sent un projecte no tripulat. Bowie revisitaria el seu personatge de Major Tom a les cançons "Ashes to Ashes", "Hallo Spaceboy" i possiblement al vídeo de "Blackstar".
"Space Oddity" va ser el primer senzill de David Bowie en arribar a les llistes britàniques. Va arribar a estar entre els cinc primers després del seu llançament, i va rebre el Premi Ivor Novello Especial per Originalitat l'any 1970. El seu segon àlbum, originalment llançat amb el nom David Bowie al Regne Unit, es va reanomenar en honor de la cançó després que RCA Records el rellancés el 1972.
El 2013, la cançó va ser versionada per l'astronauta canadenc Chris Hadfield a bord de l'Estació Espacial Internacional, convertint-se en el primer vídeo musical gravat a l'espai. El gener de 2016 la cançó va tornar a entrar a les llistes després de la mort de David Bowie. "Space Oddity" també va arribar al número tres a iTunes el 12 de gener de 2016.

## Referències

* ↑ «Experience The Music: One Hit Wonders and The Songs That Shaped Rock and Roll». Rock & Roll Hall of Fame. Arxivat de l'original el 28 juny 2011.
* ↑ Bahrampour, Tara. «David Bowie dies at 69; mesmerizing performer and restless innovator». The Washington Post. [Consulta: 14 febrer 2016].
* ↑ David Buckley (1999). Strange Fascination – David Bowie: The Definitive Story: pp.49–50
* ↑ «The 15th Ivor Novello Awards». The Ivors. Arxivat de l'original el 7 de març 2017. [Consulta: 19 agost 2016].
* ↑ Steffen Hung. «David Bowie – Space Oddity». lescharts.com. [Consulta: 14 febrer 2016].