OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cartea

Cartea (en grec antic: Καρθαῖα, Karthaia) fou una ciutat de l'antiga Grècia situada a l'illa de Ceos. Era una població marítima de la costa oriental de l'illa, mirant cap a Citnos. Les restes de la ciutat es troben a uns 15 km al sud de Iulis, la capital, davant la platja de Poles.
Cartea fou una de les quatre polis de l'illa de Ceos, juntament amb Corèsia, Peessa i Iulis. A final del segle v aC, totes quatre s'organitzaren en una federació de polis a efectes de política exterior, però mantengueren la seva independència. En temps d'Estrabó, al segle i aC, depenia Peessa era despoblada o, en qualsevol cas, el seu territori depenia de Cartea.
Les seves restes varen ser investigades per primera vegada en 1811 per l'arqueòleg danès Peter Oluf, que va descobrir diverses inscripcions. Posteriorment s'han realitzat diverses campanyes d'excavacions: l'any 1902 van ser dirigides per l'Escola Arqueològica Francesa. Les institucions gregues van dirigir altres campanyes que van tenir lloc a la dècada de 1960, en el període 1987-1995 i en el període 2002-2008.

## Referències

* ↑ Hansen, M. H.; Nielsen, T. H. An inventory of archaic and classical poleis. Oxford University Press, 2004, p. 747-751.
* ↑ Pàgina del Ministeri de Cultura i Esports de Grècia: Carteja: història (en grec).

## Enllaços externs

* Pàgina del Ministeri de Cultura i Esports de Grècia: Cartea: descripció (en grec)
# Universitat Manisa Celal Bayar

La Universitat Manisa Celal Bayar o (MCBU) és una universitat pública de recerca situada a Manisa, Turquia. Deu el seu nom a Mahmut Celâl Bayar (16 de maig de 1883 -22 d'agost de 1986) polític turc que va ocupar el càrrec de 3r President de Turquia.

## Característiques

La universitat es remunta a 1959 com a universitat independent d'esports i professors. El campus principal es troba al districte de Muradiye de Manisa. La universitat està formada per 14 facultats, 3 escoles i 15 escoles professionals. A partir del 2017, la universitat ofereix més de 70 programes de grau i més de 90 de postgrau diferents. La MCBU és l'única escola del país que ofereix un programa d'enginyeria en tecnologia del tabac. La Facultat d'Educació Física i Esports també és una de les més antigues de Turquia que va començar a oferir programes de ciències de l'esport i educació física.
És una de les universitats més grans de la regió de l'Egeu amb més de 55.000 estudiants i 1.156 professors. La tardor de 2017 tenia 652 estudiants internacionals.

## Campus

La Universitat Celal Bayar es compon de tres campus principals; Campus de Muradiye, Uncubozkoy i Downtown Manisa. La MCBU també té col·legis i escoles que es troben als seus diferents districtes.

## Organització

Ahmet Ataç es va convertir en el setè president de la Universitat el 29 de juliol de 2019. El president Ataç té tres vicepresidents i tres consellers.
| | President | Inici | Fi |
| 1. | Ümit Doğay Arınç | 1992 | 1994 |
| 2. | Taner de tonyina | 1994 | 2002 |
| 3. | Cemil Özcan | 2002 | 2006 |
| 4. | Semra Öncü | 2006 | 2010 |
| 5. | Mehmet Pakdemirli | 2010 | 2014 |
| 6. | A. Kemal Çelebi | 2014 | 2019 |
| 7. | Ahmet Ataç | 2019 | N/A |
A la tardor de 2017, MCBU donava feina a 1.609 membres del personal acadèmic, inclosos 1.037 docents (professor).

## Exalumnes destacats

* Alp Kırşan, actor
* Bekir Pakdemirli, ministre d'Agricultura i Forests
* Deniz Baysal, actriu
* Eray Ataseven, futbolista turc
* Erhan Usta, polític turc, membre del Parlament de Samsun del Partit del Moviment Nacionalista
* Hidayet Karaca, presentador de notícies
* Kemal Özdeş, entrenador de futbol turc
* Özge Kanbay, va ser una futbolista turca i àrbitre de futbol
* Tevfik Lav, entrenador de futbol turc

## Referències

* ↑ Dawletschin-Linder, Camilla «Bayar, Mahmut Celal» (en anglès). Encyclopaedia of Islam. Brill, 01-02-2011.
* ↑ «Tarihçe».
* ↑ «Ana Sayfa». [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ "Enrollment Numbers" (PDF). MCBU.
* ↑ «international student enrollment».
* ↑ «President».
* ↑ «faculty». Arxivat de l'original el 2017-12-08. [Consulta: 25 agost 2022].
# Coahuilix hubbsi

Coahuilix hubbsi és una espècie de gastròpode d'aigua dolça de la família Hydrobiidae.

## Hàbitat

Viu a l'aigua dolça.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Mèxic.

## Referències

* 1 2 IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Baillie, J. i Groombridge, B., 1996. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 1996. UICN, Gland, Suïssa.
* Groombridge, B. (ed.), 1994. 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa.
* UICN, 1990. Llista Vermella d'Animals Amenaçats de la UICN 1990. UICN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.
* Wells, S.M., Pyle, R.M. i Collins, N.M., 1983. The IUCN Invertebrate Red Data Book. UICN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Anfeg

Anfeg (en àrab أنفك, Anfag; en amazic ⴰⵏⴼⴳ) és una comuna rural de la província de Sidi Ifni, a la regió de Guelmim-Oued Noun, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.112 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Toni Vall i Karsunke

Toni Vall i Karsunke, més conegut simplement com a Toni Vall (Barcelona, 1979) és un periodista, crític cinematogràfic i professor de periodisme de la Universitat Autònoma de Barcelona, especialitzat en periodisme cultural i cinematogràfic.
Ha exercit com a crític de cinema a les revistes Cinemanía i Sàpiens, al diari Ara, al programa de ràdio El món a Rac1 i al programa de televisió Àrtic de Betevé. A l’Ara també escriu crònica cultural, social i política i a Nació digital, entrevistes, crònica barcelonina i anàlisi televisiva. També escriu a La Llança d’El Nacional i a Sentit Crític. Va exercir durant deu anys la crítica cinematogràfica i televisiva al diari Avui. Ha col·laborat en mitjans de comunicació com 8TV, Com Ràdio, Fotogramas, Serra d’Or i Televisió de l'Hospitalet. És autor del llibre d’entrevistes a periodistes Les veus de la influència i del llibre La meva vida en un clic, sobre el fotògraf Horacio Seguí.
El 2012 va publicar el llibre Les veus de la influència, on entrevista a quinze periodistes catalans rellevants. El llibre, prologat per Mònica Terribas, inclou converses en profunditat sobre periodisme, actualitat i país a Martí Anglada, Alfons Arús, Jordi Basté, Ramon Besa, Àngel Casas, Josep Cuní, Manel Fuentes, Ferran Monegal, Rafel Nadal, Gemma Nierga, Júlia Otero, Pilar Rahola, Toni Soler, Joan Manuel Tresserras i Vicenç Villatoro.

## Referències

* 1 2 «Toni Vall». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB), 09-01-2019. [Consulta: 11 setembre 2019].
* 1 2 Segura, Cristian «Toni Vall: "Un líder d'opinió sap que hi ha coses que no dirà ni escriurà". Toni Vall (Barcelona, 1979) és periodista i crític de televisió i cinema a RAC1 i 8TV». Diari ARA, 15-10-2012 [Consulta: 11 setembre 2019].
* ↑ «Toni Val lpresenta el seu llibre ‘Les veus de la influència’». La Vanguardia (Hemeroteca), 02-10-2012, pàg. 11 [Consulta: 11 setembre 2019].
* ↑ «Toni Vall entrevista quinze periodistes influents». El Punt Avui, 04-10-2012 [Consulta: 11 setembre 2019].
# Can Sureda

«Can Sureda» té aquests significats:
* Can Sureda (Bordils), masia a Bordils (Gironès)
* Can Sureda (Girona), masia al pla de Domeny a l'oest del terme municipal de Girona
* Can Sureda (Maçanet de la Selva), masia a Maçanet de la Selva
* Can Sureda (Palafolls), masia a Palafolls (Maresme)
* Can Sureda o la Fonda (l'Escala), casa al nucli de l'Escala (l'Alt Empordà)
# Bilgategin

Bilgatigin o Bilgetegin (Bilga Tegin, Bilgatakin, Bilgatekin) (mort 975) era el cap de la guàrdia turca de Gazni quan va morir el sultà Abu Ishaq ben Alptegin. Els seus companys caps de l'exèrcit el van escollir com a nou sultà. Fou vassalls dels samànides.
Va deixar la reputació d'un excel·lent cap i persona íntegra. Va morir l'any 975 i li va succeir un altre dels caps militars turcs, que portava el nom de Piri o Piritegin (Piri Takin, Piritagin, Piri Tegin).
# Ajofrín

Ajofrín és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa. Limita amb Burguillos de Toledo, Nambroca, Chueca, Sonseca, Mazarambroz i Layos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 2.162 | 2.155 | 2.149 | 2.173 | 2.185 | 2.174 | 2.150 | 2.171 | 2.226 | 2.279 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Miguel Gallardo Sánchez-Barbudo | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Miguel Gallardo Sánchez-Barbudo | AP/PDP/UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Miguel Gallardo Sánchez-Barbudo | PP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Miguel Gallardo Sánchez-Barbudo | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Miguel Gallardo Sánchez-Barbudo | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Pedro Alguacil Ruiz | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Pedro Alguacil Ruiz | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Pedro Alguacil Ruiz | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Tithi Bhattacharya

Tithi Bhattacharya és professora d'història d'Àsia del sud a la Universitat Purdue. És una feminista marxista destacada i una de les organitzadores de la vaga internacional de dones del 8 de març de 2017. Bhattacharya és portaveu de la campanya Boicot, Desinversions i Sancions (BDS) a favor dels drets humans del poble palestí.

## Teoria de la Reproducció Social

Tithi Bhattacharya ha escrit extensament sobre marxisme, teoria de gènere i teoria de la reproducció social (TRS): «El capitalisme té la necessitat de crear una classe que respongui a les seves necessitats, per a la qual cosa intenta desplegar un seguit d'institucions i processos. La TRS estudia totes les institucions que intervenen en aquest procés, com ara la unitat social anomenada «família» en què el treballador neix, que ha de ser d'un tipus particular perquè el capitalisme pugui assegurar-se la reproducció de la classe treballadora a canvi d'un salari el més minso possible. No és casualitat, doncs, que la família tingui una estructura masclista: aquesta és fonamental perquè el capitalisme sigui viable. El mateix passa amb l'escola, que ensenya als membres de la classe treballadora el lloc que els correspon dins de la societat, ja que això d'anar a treballar i de treballar per a un amo no és quelcom natural que formi part de l'instint de la gent treballadora».

## Obra publicada

* Sentinels of Culture: Class, Education and the Colonial Intellectual in Bengal, Oxford University Press, 2005
* Social Reproduction Theory: Remapping Class, Recentring Oppression, Pluto Press, 2017. [Teoria de la reproducció social. Ressituant la classe. Recentrant l'opressió, traducció de Marta Pera, Tigre de Paper Edicions, 2019]
* Feminisme per al 99%, coautora amb Cinzia Arruzza i Nancy Fraser, Tigre de Paper Edicions, 2019

## Referències

* ↑ «Tithi Bhattacharya». purdue.
* ↑ «Women of America: we're going on strike. Join us so Trump will see our power». The Guardian.
* ↑ Colera, Maria. «La família continua sent una de les principals fàbriques de gènere». Catasi Magazín, 08-01-2020. [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ «Els enigmes de l'esfinx: allò que la Teoria de la Reproducció Social diu i deixa de dir». L'Accent, 03-10-2018. [Consulta: 29 maig 2019].
* ↑ «Feminisme per al 99%». [Consulta: 1r abril 2019].

## Enllaços externs

* Tithi Bhattacharya - Lloc web oficial
# Annette von Droste-Hülshoff

Annette von Droste-Hülshoff (10 de gener de 1797, Hülshoff-24 de maig de 1848, Meersburg) fou una poeta i compositora alemanya. És considerada una de les escriptores alemanyes més importants.
Era la filla de Clemens August von Droste-Hülshoff i Therese von Haxthausen, famílies nobles catòliques. El seu naixement prematur va fer que la seva infància fos delicada i amb una vida reclosa. L'educació va estar a càrrec d'Anton Matthias Sprickmann, de l'any 1812 al 1819. L'alumna Annette va ser una apassionada lectora. Aviat es va veure les seves qualitats per a la poesia i també per a la música i el dibuix. L'any 1825 va viatjar fins a Colònia, Coblença i Bonn, a on vivia el seu cosí Clemens August von Droste-Hülshoff. Va ser llavors quan va entrar en contacte amb persones de l'ambient intel·lectual, com ara Sibylle Mertens-Schaaffhausen, arqueòloga i amfitriona d'un dels salons més rellevants de Renània, o Johanna i Adele Schopenhauer. Anava a Bonn bastants vegades i mantenia contactes amb escriptors, però sempre tornava a la casa familiar. Molts cops, les seves sortides eren un descans de l'ambient familiar i li donaven l'ocasió de dedicar-se també a la seva vocació com a poeta, que la seva mare va acceptar i sempre recolzà.
Els seus últims anys va viure al castell de Meersburg, a prop del llac de Constança, comprat amb els diners que guanyava com a escriptora. És la primera escriptora alemanya que va poder independitzar-se econòmicament de la seva família vivint dels seus ingressos com a escriptora. L'Annette von Droste-Hülshoff va morir, a causa d'una pneumònia, al castell de Meersburg.

## Obres

* Das hospiz auf dem Grossen St. Bernhard ('L'hospici del Gran Sant Bernat') de l'any 1829-1830
* Die Judenbuche ('El faig del Jueu') de l'any 1842
* Das geistliche Jahr ('Any litúrgic') de l'any 1839-1840
* Westfälische Schilderungen ('Relats de Westfàlia') de 1845
* Les Balades

## Referències

* ↑ En realitat, Anna Elisabeth Franzisca Adolphina Wilhelmina Ludovica Freiin von Droste zu Hülshoff.
* ↑ «Annette von Droste zu Hülshoff». Burg Hülshoff | Museum, 02-02-2014. Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ «Annette von Droste-Hülshoff». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sepp, Christian. «Annette von Droste-Hülshoff: "Springen möcht' ich!"» (en alemany). Bayerischer Rundfunk (Ràdio bavaresa), 08-04-2014. [Consulta: 7 maig 2020].

## Bibliografia

* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario de autores, vol I. Montaner y Simón, SA. 1963. Núm. Registre: M 3843-63. Dipòsit Legal:B 20872-63(I).
* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario literario, vol II-V. Montaner y Simón, SA. 1959. Dipòsit Legal: B 1.352-1959.
# Tomaso Realfonzo

Tommaso Realfonzo, també anomenat Masillo,(Nàpols, 1677, aprox. 1743). fou un pintor italià que va estar actiu durant la primera meitat del s. XVIII, principalment a Nàpols. Alumne de Belvedere, va pintar natures mortes amb flors. També són destacats els seus quadres on es poden apreciar queviures o peces de caça.
El Museu Nacional d'Art de Catalunya en conserva dues obres seves.

## Referències

* ↑ James M. Bower; Murtha B. Getty. Union List of Artist Names: Aa-Dzw. Cengage Gale, 1994. ISBN 978-0-8161-0725-4 [Consulta: 17 març 2013].
* ↑ Nicola Spinosa; Museo Arqueológico Nacional (Spain). El Arte de la corte de Nápoles en el siglo XVIII: Museo Arqueológico Nacional, Madrid, 7 marzo-6 mayo 1990. Ministerio de Cultura, Dirección General de Bellas Artes y Archivos, Centro Nacional de Exposiciones, 1990 [Consulta: 17 març 2013].
* ↑ Jesús Urrea Fernández. La pintura italiana del siglo XVIII en España. Departamento de Historia del Arte, 1977, p. 354– [Consulta: 17 març 2013].
* ↑ Fitxa de l'obra 022975-000 al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya.
# Ajon

Ajoux és un municipi francès situat al departament de l'Ardecha i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 94 habitants.

## Demografia

El 2007 la població era de 94 persones. Hi havia 40 famílies, i 95 habitatges, 40 habitatges principals de la família, 51 segones residències i 4 desocupats.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 63 persones, 47 eren actives i 16 eren inactives. Hi havia una empresa d'hostatgeria i restauració, una entitat de l'administració pública i una altra empresa de serveis.
L'any 2000 hi havia dotze explotacions agrícoles que conreaven un total de 224 hectàrees. El 2009 hi havia una escola maternal.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Técnicas de duelo: una cuestión de honor

Técnicas de duelo: una cuestión de honor és una pel·lícula dramàtica colombiana de 1988 dirigida per Sergio Cabrera amb guió de Humberto Dorado. Va ser protagonitzada per Frank Ramírez, Humberto Dorado, Fausto Cabrera, Florina Lemaitre, Vicky Hernández, Ángelo Javier Lozano, Kepa Amuchastegui i Edgardo Román. Es tracta del segon llargmetratge de Cabrera després d' Elementos para una acuarela de 1987. En 1995 Cabrera va gravar una nova versió d'aquesta pel·lícula, titulada Águilas no cazan moscas, amb un repartiment similar al presentat a Técnicas de duelo.

## Nominacions i premis

El 1991 fou nominada al Goya a la millor pel·lícula estrangera de parla hispana. El 1992 va guanyar el premi a la millor pel·lícula al brasiler Festival de Gramado.

## Sinopsi

A la fi de la dècada de 1950 s'enfronten en duel un carnisser i un mestre per l'amor d'una dona. Aparentant una estranya neutralitat, les autoritats locals van optar per romandre indiferents davant la confrontació.

## Repartiment

* Frank Ramírez
* Humberto Dorado
* Fausto Cabrera
* Florina Lemaitre
* Vicky Hernández
* Ángelo Javier Lozano
* Kepa Amuchastegui
* Edgardo Román
* Manuel Pachón
* Luis Chiape
* Antonio Aparicio

## Referències

* ↑ "Técnicas de duelo" Perfil en Filmaffinity. Consultado el 17 de abril de 2018.
* ↑ "Técnicas de duelo" Proimágenes Colombia. Consultat el 17 d'abril de 2018.
* ↑ Técnicas de duelo al web dels Goya
* ↑ O Globo. «Festival de Gramado, de pequena mostra a principal evento do cinema nacional».
# Coll d'en Llemosí

El Coll d'en Llemosí és un coll de muntanya de 692 m alt dels contraforts septentrionals dels Pirineus del terme comunal de Ceret, a la comarca del Vallespir, de la Catalunya del Nord.
És en el sector sud del terme de Ceret. Es troba al nord del Pic del Bolaric i del Mas Sobirana, al sud-est del Mas Querol i al sud-oest del Mas Companyó.
El Coll d'en Llemosí és un indret sovintejat sobretot per ciclistes de muntanya d'aquest sector dels Pirineus vallespirencs.

## Referències

* ↑ El Coll d'en Llemosí en els ortofotomapes de l'IGN
# Titi

* Per a altres significats, vegeu «Titi (desambiguació)».
Titi fou probablement germana del rei de la dinastia XX, Ramsès III i que fou segurament després una de les seves dones. Portava el títol de "Senyora de les dues terres" (que apareix 42 vegades), "filla del rei", "cos estimat de la filla del rei", "Estimada filla del rei" i "germana del rei", i la tenia la consideració de "Principal esposa reial" i "reina mare" (probablement fou la mare de Ramsès IV). Està enterrada a la tomba QV52 de la Vall de les Reines) No s'ha de confondre amb Tyti, una altra de les seves esposes.

## Referències

* ↑ Dan Richardson Tomb of Queen Titi a Egypt, p.417
* ↑ Tomb ot Titi a egyptsites
* ↑ Ramsés III a mcnbiografias

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte
# Antonio II Correggio

Antonio II Correggio va ser fill de Gherardo VI Correggio. El 1430 a la mort del seu pare va rebre la part indivisa corresponent de la senyoria sobirana de Correggio, Campagnola Rossena i Fabbrico. L'oncle Pietro Correggio havia mort sense descendents i el 1441 va morir l'oncle Galasso Correggio renunciant als seus drets, i quant el 1446 va morir el seu oncle Giberto V Correggio que tampoc tenia fills, Antonio i els seus germans Giberto VI Correggio, Manfredo I Correggio i Niccolò I Correggio (aquest va morir el 1449, però va deixar un fill) van reunir tota l'herència. Va ser elevat a comte sobirà de Correggio del Sacre imperi romà per investidura concedida a Modena el 18 de maig de 1452. El 1469 per haver participat en una conjura contra son germà Manfredo i contra el duc Borso d'Este va ser deposat i exiliat a Brescello.
Va ser patrici de Parma i Patrici de Venècia.
Va ser cavaller de l'emperador a Modena el 18 de maig de 1452, capità de l'exèrcit del duc de Milà (juny de 1467), cavaller i conseller del duc de Milà el 1469.
Va morir a Brescello el 1474. Es va casar amb Bianca Rangoni i en segones noces amb Ginevra Pio di Savoia, filla de Galasso II Pio di Savoia, consenyor de Carpi. Va deixar una filla, Ludovica, i dos fills naturals, Giovanni (sacerdot) i Leonello; aquest darrer va ser pare de Niccolò (sacerdot), Leonella i Antonio (+1572) i aquest d'Almerico, que va ser pare d'Antonio i Giulia.
# Torres de Redín

Les Torres de Redín és una sèrie de tretze torres defensives i de vigilància situades a Malta i construïdes per l'Orde de Sant Joan de Jerusalem sota la promoció del Gran Mestre Martín de Redín. Foren construïdes entre 1658 i 1659. Les torres estan a una distància que des d'una es pugui veure una altra i a més es comunica amb l'illa de Gozo i el Gran Port. Estaven destinades a vigilar els corsaris.
El disseny es basa en les cinc Torres Lascaris, construïdes per Jean de Lascaris-Castellar, predecessor de Redín, amb les quals es confonen tots. Moltes d'aquestes torres es conserven en bon estat i es poden visitar.

## Llista de torres

* Torre Ghajn Hadid
* Torre Għallis
* Torre de Sant Marc o Torre Qalet Marku
* Torre Madliena
* Torre de Sant Julià
* Torre Ahrax
* Torre Benghisa
* Torre Triq Il-Wisgha
* Torre Xrob l-Ghagin
* Torre Delimara
* Torre Zonqor
* Torre Hamrija
* Torre Wardija