OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arthur Noyes

Arthur Amos Noyes (Newburyport, Massachusetts, 13 de setembre del 1866 - Pasadena (Califòrnia), 3 de juny de 1936) va ser un químic i professor estatunidenc. Va ser president del Massachusetts Institute of Technology entre 1907 i 1909. Es va doctorar l'any 1890 a Leipzig sota la direcció de Wilhelm Ostwald. Noyes va exercir com a professor de Química a l'Institut Tecnològic de Califòrnia des de 1919 fins a 1936. Va tenir una gran influència en la filosofia educativa i el pla d'estudis de Caltech. Entre 1921 i 1927 va formar part del consell de Science Service, ara conegut com la Society for Science & the Public.

## Equació de Noyes - Whitney

Juntament amb Willis Rodney Whitney va formular, l'any 1897, l'equació coneguda com a equació de Noyes-Whitney que relaciona la velocitat de dissolució d'un sòlid en funció de les seves propietats i de les del medi de dissolució. La relació s'expressa com:
$\operatorname {d} \!W/\operatorname {d} \!t=DA(Cs-C)/L$
on
$\operatorname {d} \!W/\operatorname {d} \!t$ és la velocitat de dissolució
$D$ és el coeficient de difusió
$A$ és la superfície del sòlid
$L$ és el gruix de la capa de difusió
$C$ és la concentració del sòlid en el medi de dissolució
$C_{s}$ és la concentració del sòlid en la capa de difusió

## Bibliografia

* "Arthur Amos Noyes: Sept. 13, 1866 - June 3, 1936 (A biographical memoir)," A: Biographical Memoirs, Vol. 31, Columbia University Press, New York, 1958, pp. 322-346.
* Dictionary of Scientific Biography, Charles Scribner's Sons New York (NY), 1970-1990, vol. 10, pp. 156-157.
* Biog. Mem. Nat. Acad. Sci., 1958, 31, pp. 322-346.
* Proc. Welch Fdn. Conf. 1977, 20, pp. 88-105.
* Science 1936, 83, pp. 613-614.
* Science 1936, 84, pp. 217-220.
* Sci. Monthly 1936, 43, pp. 179-181.
* Ind. Eng. Chem. 1931, 23, pp. 443-445.
* American Chemists and Chemical Engineers, Ed. W.D. Miles, American Chemical Society, 1976, pp. 371-372.
* Proc. Am. Acad. Arts Sci. 1940, 74, pp. 150-155.

## Enllaços externs

* Arthur Amos Noyes Biographical Memoirs of the National Academy of Sciences
# Dehiwala-Mount Lavinia

Dehiwala-Mont Lavinia (Sinhalese: දෙහිවල-ගල්කිස්ස Dehiwala-Galkissa, Tamil: தெஹிவளை-கல்கிசை), població 245,974 (2012) és el segon municipi més gran de Sri Lanka després de Colombo (la capital). Està situat immediatament del sud del Municipi de Colombo. És una combinació de alguns suburbis urbans claus i comunitats per propòsits administratius. Allotja els Jardins Zoològics Nacionals de Sri Lanka, que són un dels més gran d'Àsia. Dehiwala i Mount Lavinia o Galkissa estan a la carretera de Galle la qual corre al llarg de la costa fins al sud del país.
El municipi de Dehiwala-Mount Lavinia comprèn les àrees següents.
* Dehiwala
* Mont-Lavinia
* Attidiya
* Kalubowila
* Kohuwala
* Nedimala
* Ratmalana

## Llocs religiosos

* Bellanwila Rajamaha Viharaya (Temple de Bellanwila)
* Sri Vishnu Kovil
* Temple Sri Anjaneyar
* Attidiya Maha Viharaya (Temple Attidiya)

## Referències

Wikipèdia en anglès.
# Camillo Bertarelli

Camillo Bertarelli (Capaccio-Paestum, Campània, 10 de març de 1886 - Milà, 27 de novembre de 1982) va ser un ciclista italià, que va córrer entre 1908 i 1921. Durant la seva carrera esportiva no se li coneix cap victòria, però destaca una 8a posició final al Tour de França de 1913 que li serví per guanyar la categoria dels "isolés".

## Palmarès

* 1913
** 8è al Tour de França. 1r de la categoria "isolés"
** 14è al Giro d'Itàlia
* 1914
** 37è al Tour de França
* 1916
** 2n a la Volta a Llombardia

## Referències

* ↑ «l'Historique du Tour - Année 1913» (en francès). Amaury Sport Organisation. Arxivat de l'original el 3 gener 2010. [Consulta: 5 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa de Camillo Bertarelli a www.sitiodeciclismo.net
# Dolná Trnávka

Dolná Trnávka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1388.
# Castlevania: Lords of Shadow

Castlevania: Lords of Shadow és el títol d'un videojoc de la saga Castlevania per a PS3 i Xbox360. Originalment fou presentat sota el títol de "Lords of Shadow" sense fer cap referència a Castlevania. Desenvolupat per MercurySteam, amb la col·laboració de Kojima Productions i produït per Konami. El joc compta amb el suport d'Hideo Kojima com consultor i de David Coix com a productor. El director (i guionista, entre altres tasques) és Enric Alvarez. El joc va sortir a Europa a principis d'octubre del 2010, juntament amb un llançament mundial dins el mateix any 2010. La música està a càrrec del compositor Óscar Araujo, que comptà amb el suport de 220 músics, cor inclòs.
El joc conté la presència d'actors per al doblatge com són Patrick Stewart, que narra el tràiler oficial del joc; Robert Carlyle com la veu del protagonista Gabriel; Natascha McElhone o Jason Isaacs.
Es tracta d'un joc d'acció en 3D, a l'estil de God of War o Devil May Cry. En el joc, el protagonista s'enfrontarà contra aranyes gegants, trols, homes llops o immensa criatures amb la seua arma, un fuet.

## Referències

* ↑ «GC: Els espanyols Mercury Steam desvetlen Lords of Shadow» (en (castellà)).
* 1 2 «Kojima productions col·labora en Castlevania: Lords of Shadow» (en (castellà)).
* ↑ «Oscar Araujo responsable de la banda sonora del videojoc Castlevania: Lords of Shadow» (en (castellà)). Arxivat de l'original el 2009-08-28. [Consulta: 22 juliol 2009].
* ↑ «Tràiler E3 2009 Castlevania: Lords of Shadow». Arxivat de l'original el 2009-08-28. [Consulta: 22 juliol 2009].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Castlevania: Lords of Shadow (anglès)
# Christophe Saliceti

Antoine Christophe Saliceti o Salicetti (Saliceto, Alta Còrsega, 26 d'agost 1757 - Nàpols, 23 de desembre 1809) fou un revolucionari francès.
D'una família corsa originària de Piacenza, estudià dret a la Toscana i exercí com a advocat de l'Alt Consell de Bastia a Còrsega. Fou elegit diputat del Tercer Estat als Estats Generals de 1789, que va votar el 30 de novembre de 1789 la integració de Còrsega al regne de França, i obligant Pascal Paoli a exiliar-se a Anglaterra.
Reelegit a la Convenció pel departament de Còrsega (1792), va seure al costat dels Montagnards. Va votar a favor de la pena de mort de Lluís XVI de França. Fou enviat a Còrsega per a arresta Pascal Paoli, considerat massa autònom per la Convenció. Però hagué de replegar-se a la Provença el 1793, on va fer nomenar el seu paisà Napoleó Bonaparte comandant d'artilleria a l'exèrcit que assetjava Toló i a ajudar la repressió d'una revolta a Marsella.
A la caiguda del seu amic Robespierre, el 9 de termidor, Saliceti fou denunciat, però el salvà l'amnistia de l'any IV.

## Sota el Directori francès i el Primer Imperi francès

Pel gener de 1796 fou nomenat comissari de l'exèrcit d'Itàlia, on jugà un rol força important al costat de Napoleó Bonaparte. Va contribuir, l'octubre de 1797, a la reconquesta de Còrsega i a la reorganització dels dos departaments en què fou dividida l'illa, i va donar suport al rebel sard Giovanni Maria Angioy. Fou elegit diputat al Consell dels Cinc-Cents. El 1798 fou enviat en missió a la República Ligur (Gènova). Fou hostil al Cop d'Estat del 18 de brumari any VIII (9 de novembre de 1799), però tot i així Napoleó l'envià com a representant de França a Lucca (1801-1802) i a Gènova (1805) on va fer votar l'annexió de la Ligúria a França.
El 1806 va acompanyar a Nàpols el nou rei Josep Bonaparte, que el nomenà ministre de la policia el 22 de febrer de 1806. El 15 d'abril de 1807 fou nomenat ministre de guerra. El gener de 1808 va sobreviure a una explosió a casa seva provocada per una cèl·lula borbonista dirigida pel príncep de Canosa, comandant sicilià a l'illa de Ponza.
Confirmat pel nou rei Joaquim Murat, l'octubre de 1808 va organitzar la presa de l'illa de Capri amb una xarxa d'agents secrets i contrabandistes corsos (com Antoine Suzarelli). El 20 de gener de 1809 va dimitir del ministeri de guerra per ordre de Napoleó, qui tenia una altra missió per a ell. Fou enviat a Roma com a president de la comissió de la reforma administrativa dels territoris ex-pontificals annexats al Gran Imperi, i el juny tornà a Nàpols, amenaçat per l'expedició anglosiciliana d'Ischia i Procida. Va morir en estranyes circumstàncies (s'afirmà, tot i que sense proves, que fou assassinat pel prefecte de la policia, el ligur Antonio Maghella), el 23 de desembre de 1809.
# Begònia

Les begònies (Begoniaceae) són una família de plantes amb flor de l'ordre de les cucurbitals.

## Taxonomia

Aquesta família només té dos gèneres: Begonia, amb unes 1.500 espècies, i Hillebrandia, amb una sola espècie, endèmica de les illes Hawaii.
Antigament hi havia un altre gènere de begònies, anomenat Symbegonia, que arran d'estudis filogenètics moleculars recents s'ha incorporat a Begonia.

## Referències

* ↑ «Phylogenetic position and biogeography of Hillebrandia sandwicensis (Begoniaceae): a rare Hawaiian relict». Arxivat de l'original el 2010-07-31. [Consulta: 23 agost 2010].
* Phylogenetic Relationships of the Afro-Malagasy Members of the Large Genus Begonia Inferred from trnL Intron Sequences
* A Phylogeny of Begonia Using Nuclear Ribosomal Sequence Data and Morphological Characters
* A recircumscription of Begonia based on nuclear ribosomal sequences Arxivat 2019-10-17 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Flora de la Xina
# Beckmannia

Beckmannia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Beckmannia baicalensis (I.V. Kusn.) Hultén
* Beckmannia borealis (Tzvelev) Prob.
* Beckmannia cruciformis (Sibth. i Sm.) Sennen
* Beckmannia eruciformis (L.) Host
*** Beckmannia eruciformis subsp. baicalensis (I.V. Kusn.) Hultén
** Beckmannia eruciformis var. baicalensis I.V. Kusn.
*** Beckmannia eruciformis subsp. borealis Tzvelev
** Beckmannia eruciformis var. eruciformis
** Beckmannia eruciformis var. minor (Paczeski) Kuznezow
** Beckmannia eruciformis var. ramosa (Paczoski) Kuznezow
*** Beckmannia eruciformis subsp. syzigachne (Steud.) Breitung
** Beckmannia eruciformis var. uniflora Scribn. ex A. Gray
* Beckmannia erucoides P. Beauv.
* Beckmannia hirsutiflora (Roshev.) Prob.
* Beckmannia syzigachne (Steud.) Fernald
*** Beckmannia syzigachne subsp. baicalensis (I.V. Kusn.) Hultén
*** Beckmannia syzigachne subsp. hirsutiflora (Roshev.) Tzvelev
** Beckmannia syzigachne var. hirsutiflora Roshev.
*** Beckmannia syzigachne subsp. syzigachne
** Beckmannia syzigachne var. syzigachne
** Beckmannia syzigachne var. uniflora (Scribn. ex A. Gray) B. Boivin
# Decapterus lajang

Decapterus lajang és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 30,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de Sud-àfrica fins a les del Pacífic.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cantó de Le Bois-d'Oingt

El cantó de Le Bois-d'Oingt (en francès canton du Bois-d'Oingt) és una divisió administrativa francesa del departament del Roine, situat al districte de Villefranche-sur-Saône. Té 25 municipis i el cap és Val d'Oingt.

## Municipis

* Alix
* Bagnols
* Belmont-d'Azergues
* Bully
* Chamelet
* Charnay
* Châtillon
* Chessy
* Cogny
* Frontenas
* Jarnioux
* Le Breuil
* Légny
* Létra
* Liergues
* Moiré
* Pouilly-le-Monial
* Sainte-Paule
* Saint-Germain-Nuelles
* Saint-Jean-des-Vignes
* Saint-Vérand
* Ternand
* Theizé
* Val d'Oingt
* Ville-sur-Jarnioux

## Consellers generals i departamentals

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1967 | Claude Ramet | radical |
| 1967-1998 | Claude Rouet | Radical, després divers droite |
| 1998-2015 | Charles Bréchard | UDF, després NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Llista dels consellers departamentals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2015 - | Antoine Duperray | LR | |
| 2015 - | Martine Publié | LR | |
# Dolné Kočkovce

Dolné Kočkovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1332.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Všeobecne». [Consulta: 22 desembre 2021].
# Chaserey

Chaserey és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 48 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chaserey era de 48 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 30 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 29 eren cases i 1 era un apartament. Dels 22 habitatges principals, 20 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien dues cambres, 4 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 7 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chaserey el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 27 persones, 22 eren actives i 5 eren inactives. De les 22 persones actives 20 estaven ocupades (13 homes i 7 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 5 persones inactives 2 estaven jubilades i 3 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Chaserey hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 332 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chaserey a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chaserey a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Centre d'intercanvi modal

* Per a altres significats, vegeu «intercanviador de calor».
Un centre d'intercanvi modal, intercanviador o bescanviador és un lloc d'articulació de xarxes encaminat a facilitar la intermodalitat de diferents tipus de transport de viatgers. Els intercanviadors poden exercir, per la seva inserció urbana, el paper d'interfície entre la ciutat i la seva xarxa de transport.

## Característiques

Els intercanviadors reuneixen una gran varietat de modes de transport en un mateix lloc: marxa a peu, autobús, tramvia, metro, tren, automòbil o, fins i tot, avió. L'intercanviador té per funció principal garantir una correspondència fluida entre els diferents modes de transport connectats. L'objectiu consisteix a disminuir el temps de correspondència en el punt de ruptura del viatge i així reduir el temps total.

## La política de grans intercanviadors

La localització ha de resultar del compromís entre una ubicació pròxima al nus central, que faciliti els viatges de dispersió, i una posició perifèrica associada a una via de penetració que eviti la congestió urbana.
L'intercanviador no és un objecte fix, sinó, més aviat, un concepte d'ordenació del transport concebut com un procés evolutiu.
D'altra banda, hi ha diferents generacions d'intercanviadors que s'enriqueixen progressivament de les innovacions tècniques i organitzatives, fins a arribar a una tercera generació d'intercanviadors, amb presència d'una estació d'autobusos subterrània i amb un túnel d'accés directe per a evitar que els autobusos no s'hagin d'esperar pel trànsit urbà.

## Exemples de centres d'intercanvi modal

* Estació de Barcelona-Sants (Barcelona)
* Estació de Cornellà Centre (Cornellà de Llobregat)
* Sagrera | TAV (Barcelona)
* Atocha (Madrid)

## Vegeu també

* Estació de tren
* Autoritat del Transport Metropolità
* Parada d'autobús

## Bibliografia

* Aldecoa Martínez-Conde, J.; Cristóbal Pinto, C.; Beltrán Palomo, A. I López Vallejo, G. (2002). Grans intercanviadors metropolitans. Els casos de Madrid. V Congrés d'Enginyeria del Transport, 11-13 de juny de 2002, Capítol 18: Terminals, Ponència 1. Santander, Espanya.
* Carles Cristóbal Pinto, «Algunes experiències a l'àrea metropolitana de Madrid», Actuacions de suport al transport públic, Jornades de Transport Públic Sostenible dimecres, 2004.
* Antonio Beltrán Palomo, Gregorio López Vallejo, «Última generació d'intercanviadors per a autobusos interurbans: Plaça de Castella i Plaça El·líptica».
* H. Francisco Hernanz Benito, Carlos Cristóbal Pinto, «Mobilitat en Intercanviadors Metropolitans. Cinc experiències».

## Referències

* ↑ A.a.v.v. Anuari territorial de Catalunya 2004. Institut d'Estudis Catalans, 2004, p. 46–. ISBN 978-84-7283-804-8 [Consulta: 28 maig 2012].

## Enllaços externs

* intercanviador de Nuevos Ministerios Arxivat 2008-12-29 a Wayback Machine.
# Banda (Índia)

Banda (hindi: बांदा, urdú: باندہ) és una ciutat i municipi d'Uttar Pradesh, Índia capital del districte de Banda, al sud del riu Yamuna, a la riba del riu Ken, a la regió de Bundelkhand. La seva població (2001) és de 134.822 habitants (el 1901 era de 22.565 habitants). Està situada a 25° 29′ N, 80° 20′ E﻿ / ﻿25.48°N,80.33°E﻿ / 25.48; 80.33<

## Història

Era un petit poble quan el raja bundela de la regió Chhatrasal, a la seva mort el 1732, va llegar al seu aliat el maratha Baji Rao, junt amb altres territoris, un terç dels seus dominis, incloent Jalaun i Jhansi; el segon fill de Chhatrasal, va dominar Banda i els forts a la rodalia; els marathes van voler estendre el seu domini. El 1791 el raja bundela de Banda que estava sota tutela de Noni Arjun Singh, va enfrontar a Ali Bahadur, un fill il·legítim del pesha Baji Rao nascut de la seva dona musulmana Mastani (una dona bundela) que tenia el suport del cap religiós Himmat Bahadur Gosain, reconvertit a general. Noni Arjun Singh va morir i Ali Bahadur va ocupar Banda i es va declarar nawab. Ali Bahadur va morir al setge de Kalinjar el 1802 i el districte fou cedit als britànics pel tractat de Bassein (31 de desembre de 1802) i el tractat de Poona de 1803. El 1811 es va organitzar l'agència de Bundelkhand amb els principats reconeguts pels britànics als prínceps locals, amb capital a Banda. El 1818 el peshwa va cedir tots els seus drets en Bundelkhand als britànics al final de la tercera guerra anglo-maratha i la capital de l'agència es va traslladar a Kalpi fins al 1824 quan va passar a Hamirpur, per retornar a Banda el 1832. El 1819 Banda fou escollida capital del districte de South Bundelkhand, que després fou el districte de Banda. La ciutat es va revoltar el maig de 1857 i fou evacuada el 14 de juny. El raja Ali Bahadur II es va posar al front de la revolta; fou reconquerida pels britànics el 20 d'abril de 1858. Fou declarada municipalitat el 1865.

## Rajes marathes de Banda

* Nawab Shamsher Bahadur I, rep els drets del seu pare el 1740 però no ocupa el territori (+1761)
* Nawab Ali Bahadur I 1791-1802, reclama el territori i conquista Banda el 1791 (fill, +1802)
* Nawab Shamsher Bahadur II 1802-1823 (fill, els britànics ocupen Banda el 1811)
* Nawab Zulfikar Ali 1823-? (germà)
* Nawab Ali Bahadur II ?-1858 (fill +1873)

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
Viccionari
# Decapterus russelli

Decapterus russelli és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 45 cm de llargària total i als 110 g de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de l'Àfrica oriental fins al Japó, la Mar d'Arafura i Austràlia.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Sabadell (Sant Boi de Llobregat)

Can Sabadell és una obra del municipi de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia pertanyent a la tipologia I de l'esquema de Danés i Torras (teulada a dues aigües amb vessant a la façana) que sofrí a mitjans del segle xix una ampliació consistent en l'addició d'un cos lateral. Malgrat les modificacions recents i el canvi d'activitat (en el 1987 comerç i habitatge), ha conservat l'aspecte original a la façana dels dos pisos superiors amb una remarcable finestra de pedra amb llinda decorada i motiu heràldic.

## Història

No hi ha notícies històriques. L'únic document seria la datació del cadastre i la relació amb els altres casals del segle xvi i XVII que es varen construir a la Pobla Arlovina en aquell esplèndid moment que varen representar aquestes centúries per a la vila, per la importància que representava tenir l'únic pas per a travessar el riu tant homes com mercaderies.

## Referències

* 1 2 «Can Sabadell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].