OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Max Wolf

Maximilian Franz Joseph Cornelius Wolf (Heidelberg, 21 de juny de 1863 - 3 d'octubre de 1932) va ser un astrònom alemany.

## Biografia

El 1888 es va llicenciar en la Universitat de Heidelberg i en 1890 va ingressar a l'esmentada institució com a professor d'Astronomia on va fundar l'Observatori de Heidelberg-Königstuhl.
Treballant a Heidelberg va descobrir 248 asteroides (20 al costat d'altres astrònoms), sent el primer (323) Brucia, en 1891. Va ser pioner en l'aplicació de la fotografia astronòmica per automatitzar el descobriment d'asteroides en oposició al clàssic mètode visual. En les fotografies de llarga exposició els asteroides es mostren com a curtes línies a causa del seu moviment respecte del fons fix de les estrelles facilitant la seva detecció. L'adopció d'aquest mètode va accelerar enormement el descobriment d'asteroides.
Entre els seus múltiples descobriments està (588) Aquiles, el primer asteroide troià descobert el 1906 i (594) Mireille, així com uns altres dos troians: (659) Nestor i (884) Priamus. A més va descobrir (887) Alinda el 1918 asteroide que avui dia se sap que creua la trajectòria de la Terra.
El Centre de Planetes Menors acredita els seus descobriments com M. F. Wolf; corresponent les inicials M. Wolf a Marek Wolf.
Va descobrir o en va codescobrir alguns cometes incloent 14P/Wolf/Wolf i 43P/Wolf-Harrington/Wolf-Harrington.

## Premis i reconeixements

Va guanyar la medalla d'or de la Reial Societat Astronòmica el 1914 i la Medalla Bruce en 1930. Curiosament aquest últim premi i el primer asteroide que va descobrir van ser així anomenats en honor de la mateixa persona: Catherine Wolfe Bruce.
Un cràter lunar porta el seu nom, així com els asteroides (1217) Maximiliana i (827) Wolfiana es van nomenar en el seu honor.

## Vegeu també

* (551) Ortrud.
# Fundulus olivaceus

Fundulus olivaceus és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Estats Units.

## Referències

* 1 2 «Fundulus olivaceus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Leucadendron argenteum

Leucadendron argenteum és una espècie d'angiosperma de la família de les proteàcies (Proteaceae) endèmica de Sud-àfrica, on té una distribució molt limitada prop de Ciutat del Cap.
Les seves fulles al reflectir la llum creen un efecte lumínic argentat. Creixen en masses denses als vessants de Kirstenbosch i són exclusius de la península del Cap al Parc Nacional de la Muntanya de la Taula. Però aquesta espècie està en perill d'extinció en estat silvestre en els propers 50 anys.

## Característiques

Leucadendron argenteum és un arbre dret, ben proporcionat, d'uns 7 a 10 m d'alçada, amb un tronc robust i gruixut, d'escorça grisa. Les branques verticals es cobreixen amb grans fulles lanceolades, de fins a 150 x 20 mm, que se solapen entre si, ocultant les branques gruixudes. Les fulles són d'aspecte gris-argent, cobertes a la superfície amb pèls diminuts, suaus, de color argentat i amb serrells amb pèls llargs blancs. La lluentor argentada característica de l'espècie és a causa dels pèls. La intensitat de la brillantor varia amb el temps. Donat que són plantes de clima càlid i sec, els pèls fan una funció de protecció envers la transpiració de les fulles en recobrir la superfície. En les èpoques humides, els pèls ja no són tan brillants, ja que adopten una postura més erecte per a deixar circular l'aire.

## Reproducció

Com totes les espècies de Leucadendron, és dioica, és a dir, les flors masculines i femenines són produïdes en plantes separades. Les flors estan disposades en caps densos a les puntes de les branques. Les fulles que envolten els caps de les flors es coneixen com a fulles involucrals les quals no canvien de color mentre l'arbre està en flor. Els arbres masculins són més cridaners, les seves flors són més prolífiques, més vistoses, les seves fulles són d'un brillant més argentat i les flors són caps grocs lluents i rodons. En els arbres femenins sembla que costa més trobar-ne les flors, ja que les fulles involucrals amaguen les flors i no són tan brillants. A més les flors semblen que es troben més amunt i costa arribar-hi des de baix. L'època de floració és del setembre a l'octubre.

## Ecologia i distribució

Leucadendron argenteum passa als vessants frescals, de l'est i del sud en els sòls argilosos de granit, a partir de 100-150 m sobre el nivell del mar, i els arbres brillen en els vessants per sobre de Kirstenbosch. Hi ha vuit poblacions, repartides en un rang d'11 quilòmetres amb alguns valors atípics a Somerset West, Paarl i Stellenbosch. Només les poblacions de Rhodes Memorial i Tafelberg creixen en sòls d'esquist. A causa del seu cultiu extens per tal de ser utilitzat per a la llenya, hi ha una forta possibilitat que les poblacions atípiques de la Península no siguin naturals sinó que es van plantar en els anys 1700 i 1800 i s'han naturalitzat.

## Referències

* ↑ «Leucadendron argenteum a EOL» (en anglès). [Consulta: 10 març 2015].
* 1 2 «WFO - Leucadendron argenteum R.Br.» (en anglès). [Consulta: 26 juliol 2023].
* 1 2 «Redlist IUCN - Leucadendron argenteum».
* http://www.plantzafrica.com/plantklm/leucadadendronargent.htm
# Giovanni Macchia

Giovanni Macchia (Trani, Pulla, 14 de novembre de 1912 — Roma, 30 de setembre de 2001) va ser un crític literari, assagista i escriptor italià. Va estudiar a la universitat de Roma i a la Sorbona, i va ser professor de francès a en diverses ciutats italianes. Va dirigir l'Institut del Teatre a Roma i va participar en diverses revistes italianes (Lettere d'oggi, L'Immagine, Letteratura) i estrangeres. Les seves primeres crítiques versen sobre autors italians i francesos com Baudelaire.

## Obres

* Il cortegiano francese (1943)
* Studi (1947)
* Il paradiso della ragione (1960)
* La scuola dei sentimenti (1963)
* Vita, avventure e morte di Don Giovanni (1966)
* I fantasmi dell'opera (1971)
* La caduta della luna (1973), sobre Luigi Pirandello
* L'angelo della notte (1979), sobre Proust

## Referències

* ↑ «Giovanni Macchia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Manuel de Freitas da Fonseca

Manuel de Freitas da Fonseca va ser un administrador colonial portuguès, governador i mestre de camp de la capitania de Rio de Janeiro entre el 22 d'abril de 1732 i el 26 de juny de 1733. Va assumir el govern de la capitania poc després de la deposició de Luís Vaía Monteiro, declarat per la Cambra inhàbil per debilitat mental. Va governar breument fins a l'assumpció de Gomes Freire de Andrade, primer comte de Bobadela.

## Referències

* 1 2 3 «1732 - 1733: Manuel de Freitas da Fonseca». Identitats de Rio. Uff. Consultat el 10 març 2021
* ↑ 1725 - 1732: Luís Vaía Monteiro». Identitats de Rio. Uff. Consultat el 10 març 2021
# Font del Recau

La Font del Recau és una font del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, del Pallars Jussà, dins del territori del poble d'Alzina.
Està situada a 849 m d'altitud, al sud-oest del poble d'Alzina, en els contraforts meridionals de la Serra d'Alzina. És al sud i més ensota de la Masia.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Jonesville (Virgínia)

Jonesville és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 995 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jonesville tenia 995 habitants, 497 habitatges, i 261 famílies. La densitat de població era de 349,2 habitants per km².
Dels 497 habitatges en un 22,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,8% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 47,3% no eren unitats familiars. En el 45,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,66.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,1% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 23,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.548$ i la renda mediana per família de 27.368$. Els homes tenien una renda mediana de 26.950$ mentre que les dones 19.297$. La renda per capita de la població era de 18.347$. Entorn del 25,4% de les famílies i el 32,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jonesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jonesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Interferó gamma

Interferó gamma (IFNγ) és una citocina proteïna soluble dimeritzada la qual és l'únic membre de la classe tipus II dels interferons. La seva existència va ser detectada aviat per E. F. Wheelock En els humans, la proteïna IFNγ està codificada pel gen IFNG. És crítica per la immunitat innata i la immunitata adaptativa contra infeccions víriques i algunes de bacterianes i de protozous. Activa els macròfags.

## Referències

* ↑ «Structure of the human immune interferon gene». Nature, 298, 5877, 01-08-1982, pàg. 859–63. DOI: 10.1038/298859a0. PMID: 6180322.
* ↑ Wheelock, EF, Interferon-like virus inhibitor induced in human leukocytes by phytohemagglutinin. Science 149, 310-311, 1965. També aviat es va saber que era prduüida en limfòcits humans
* ↑ «Immune specific induction of interferon production in cultures of human blood lymphocytes». Science, 164, 3886, 1969, pàg. 1415–1417. DOI: 10.1126/science.164.3886.1415. PMID: 5783715.
* ↑ «Release of virus inhibitor from tuberculin-sensitized peritoneal cells stimulated by antigen». J Immunol, 105, 5, 1970, pàg. 1068–1071. PMID: 4321289.
* ↑ «Human immune interferon gene is located on chromosome 12». J. Exp. Med., 157, 3, 01-03-1983, pàg. 1020–7. DOI: 10.1084/jem.157..1020. PMC: 2186972. PMID: 6403645.
* ↑ «Entrez Gene: IFNGR2».
* Hall, Stephen K.. A commotion in the blood: life, death, and the immune system. Nova York: Henry Holt, 1997. ISBN 0-8050-5841-9.
* «The roles of IFN gamma in protection against tumor development and cancer immunoediting.». Cytokine Growth Factor Rev., 13, 2, 2002, pàg. 95–109. DOI: 10.1016/S1359-6101(01)00038-7. PMID: 11900986.
* «The role of IFN-gamma in immune responses to viral infections of the central nervous system.». Cytokine Growth Factor Rev., 13, 6, 2003, pàg. 441–54. DOI: 10.1016/S1359-6101(02)00044-8. PMID: 12401479.
* «Interleukin-13 in the skin and interferon-gamma in the liver are key players in immune protection in human schistosomiasis.». Immunol. Rev., 201, 2005, pàg. 180–90. DOI: 10.1111/j.0105-2896.2004.00195.x. PMID: 15361241.
* «Nef: "necessary and enforcing factor" in HIV infection.». Curr. HIV Res., 3, 1, 2005, pàg. 87–94. DOI: 10.2174/1570162052773013. PMID: 15638726.
* Copeland KF «Modulation of HIV-1 transcription by cytokines and chemokines.». Mini reviews in medicinal chemistry, 5, 12, 2006, pàg. 1093–101. DOI: 10.2174/138955705774933383. PMID: 16375755.
* «The significance of interferon-gamma-triggered internalization of tight-junction proteins in inflammatory bowel disease.». Sci. STKE, 2006, 316, 2006, pe1. DOI: 10.1126/stke.3162006pe1. PMID: 16391178.
* «Interferon-gamma axis in graft arteriosclerosis.». Circ. Res., 100, 5, 2007, pàg. 622–32. DOI: 10.1161/01.RES.0000258861.72279.29. PMID: 17363708.
# Formats de l'ukiyo-e

Els formats de l'ukiyo-e utilitzats per les estampes japoneses que es troben més sovint són el format ōban (aproximadament 37 cm × 25 cm) i el format chūban (aproximadament 25 cm × 19 cm).
L'orientació de les estampes pot ser yoko-e (orientació « paisatge ») o tate-e (orientació « retrat »). ´L'orientació tate-e és la més freqüent, llevat en el format ōban (com a mínim en el cas de les estampes de paisatge (fūkei-ga) de Hokusai i de Hiroshige, que van dedicar-se la major part del temps a les estampes ōban d'orientació yoko-e).

## Notes i referències
### Bibliografia

* Nelly Delay, L'Estampe japonaise, Éditions Hazan ISBN 2-85025-807-5

### Enllaços externs

* (anglès) Vocabulaire de l'ukiyo-e
# Gran Sinagoga Coral de Sant Petersburg

La Gran Sinagoga Coral de Sant Petersburg (en rus: Санкт-Петербургская Большая Синагога), és la segona sinagoga més gran d'Europa. Va ser construïda entre els anys 1880 i 1888. La sinagoga només es va poder construir després d'obtenir un permís de construcció, el 1 setembre 1869, quan el Tsar Alexandre II, va aixecar les restriccions referents a la residència de jueus a la ciutat.
Sant Petersburg és una ciutat de la Rússia nord-occidental, situada al delta del Riu Nevà, a l'extrem oriental del Golf de Finlàndia, a la mar Bàltica. Va ser fundada pel Tsar Pere el Gran el 16 de maig de 1703 amb la intenció de convertir-la en la "finestra de Rússia cap al món occidental". Aleshores es va convertir en capital de l'Imperi Rus durant més de dos-cents anys fins que després de la Revolució Russa la capital del país va retornar a Moscou.
Sant Petersburg és la segona ciutat més gran de la Federació Russa amb 5,023,313 habitants, i és una de les ciutats més grans d'Europa. El centre de la ciutat és considerat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco.

## Referències

* ↑ worldwalk.info
# Mapalé

El Mapalé és una dansa de parelles que es balla amb moviments frenètics i eròtics. El ball es basa en salts, caigudes, persecucions i enfrontaments entre la dona i l'home.
Mapalé és també el nom d'un peix (Cathorops mapale) i la llegenda relata que els pescadors ballaven aquesta dansa per celebrar la bona pesca i amb els seus moviments representaven el moviment d'un peix fora de l'aigua.

## Origen

És una dansa folklòrica d'origen africà que es balla a Colòmbia. Va ser portada fa més de quatre-cents anys a Cartagena d'Índies pels esclaus de Guinea. Va néixer com a cant de pescadors de Mapalé ou Chigua, a les riberes del Riu Magdalena. Va obtenir el seu nom d'aquest peix famós pel seu oli, denominació que també s'aplica al tambor de forma cilíndrica que marca el compàs.

## Ritme

És un dels ritmes més primitius del folclore atlàntic i es reprodueixen fidedignament molts dels aspectes dels ritmes i balls africans. Té un ritme ràpid que es balla i canta amb gran agitació, aconseguint una acceleració constant i gairebé frenètica del cos. Aquest ball també té una càrrega sexual compaginada amb moviments pelvians i inclús contorsionistes.

## Instruments

Només es necessiten dos tambors: el Tambor cridador i el Tambor major o mascle. Actualment, també s'incorporen altres instruments com la Tambora o el Guache.

## Referències

* ↑ «El mapalé». Atlas de las culturas Afrocolombianas. Ministerio de educación nacional. Republica de Colombia. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 31 març 2014].
* Miranda, Rafael Campo. Crónicas didácticas sobre el folclor musical de Colombia. 1a ed.. Barranquilla: Ed. Mejoras, 1999. ISBN 9789589645925.
# Folos

Folos (en grec antic Φόλος) és un centaure que vivia en una cova a Fòloe. Fill de Silè i d'una nimfa dels freixes, amb uns ancestres diferents dels que comunament s'atribueixen a la genealogia dels centaures, descendents d'Ixíon.
La seva aparició en la mitologia grega es deu a un desgraciat encontre que va tenir amb l'heroi Hèracles. Quan Hèracles anava cap a Erimant a realitzar la tercera prova (de les dotze que li havien encarregat), la caça del senglar d'Erimant, Folos el va acollir a casa seva i li va oferir carn rostida (ell només la menjava crua). Heracles li va demanar vi, però Folos va dir que només en tenia una gerra i que pertanyia a tots els centaures. Heracles li va dir que no tingués por d'encetar la gerra i ell ho va fer. Però els altres centaures (que no vivien lluny) no eren tan amables i quan van sentir l'olor del vi hi van acudir enfadats (potser perquè no toleraven que Folos compartís el vi amb un humà). Llavors va començar una lluita entre els centaures (excepte Folos) i Hèracles en què els primers en van sortir clarament derrotats. La victòria d'Hèracles es va deure, en gran part, a les seves fletxes, que untades amb el verí de l'Hidra de Lerna podien matar un home (o un centaure) només de fregar-lo. Folos, impressionat pel poder d'aquest verí, va córrer a recollir una de les fletxes, però amb tan mala traça que li va caure al peu i el va matar. Hèracles li va dedicar uns funerals magnífics.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 206-207. ISBN 9788496061972.
# Jonesville (Carolina del Nord)

Jonesville és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.464 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jonesville tenia 1.464 habitants, 668 habitatges i 416 famílies. La densitat de població era de 300,7 habitants per km².
Dels 668 habitatges en un 25,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,1% hi vivien parelles casades, en un 17,4% dones solteres, i en un 37,6% no eren unitats familiars. En el 34,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,4% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 19,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.543 $ i la renda mediana per família de 31.400 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.200 $ mentre que les dones 20.242 $. La renda per capita de la població era de 16.528 $. Entorn del 14,7% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jonesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jonesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Jadukata

Jadukata és un riu de l'Índia i Bangladesh que neix a les muntanyes Khasi a Meghalaya on és conegut com a Kynchiang o Panatirtha; corre al sud-oest i arriba a les planes del districte de Sylhet a Bangladesh on es divideix en dos canals, a l'est el de Patlai (després Bolai) i a l'oest el de Piyain. Les dues branques desaigüen al Kangsa, i al riu resultant s'uneix poc després al Surma al districte de Mymensingh. És usat àmpliament pels transport fluvial. La llargada del riu és d'uns 193 km.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Michelangelo Pira

Michelangelo Pira (Bitti, 1938 - Quartu Sant'Elena, 1980) és un periodista, antropòleg i escriptor en sard i italià, un dels primers a publicar estudis sobre el sard i els seus problemes. Pertanyia a una família de pastors, i de jovenet va perdre la seva mare, de manera que es traslladà a Oschiri amb el seu pare, on treballava de pastor d'ovelles. Estudià al liceu de Sàsser i es llicencià en lletres a la Universitat de Càller on va donar classes d'antropologia cultural i història del periodisme a la Facultat de Ciències Polítiques. Impressionat per les teories d'Antonio Pigliaru i Antonio Gramsci articulà el seu propi pensament sobre els temes de la llengua i la cultura sardes. El 1968 va desenvolupar una anàlisi original dels problemes lingüístics de Sardenya, abordant per primer cop el perill de mort de la llengua a causa del seu desús. Per al tercer canal de televisió de la RAI va supervisar un reportatges sobre alguns aspectes antropològics de la província de Nuoro
La seva obra més important és La rivolta dell'oggetto, publicada el 1978, on abordava el problema de la identitat a través de la inversió de la relació de dependència de la cultura sarda, considera possible un desenvolupament alternatiu de l'organització social i educativa on, extingit l'Estat, la societat es convertia en la base d'una educació contínua. Col·laborà a la revista «Ichnusa» i altres publicacions periòdiques. Va morir sobtadament el 1980.

## Obres

* Sardegna tra due lingue, Cagliari, La Zattera 1968
* La rivolta dell'oggetto, Giuffré, Milano, 1978
* Antropologia della Sardegna, Milano, Giuffré, 1978
* Paska Devaddis, per un teatro dei sardi, Edizioni della Torre, 1981
* Sos Sinnos, Edizioni della Torre, 1983
* Isalle, AM&D Edizioni, 1996
* Il Villaggio elettronico, 1997

## Enllaços externs

* (italià) Informació sobre Michelangelo Pira "Mialinu Pira"
* (italià) "Visti da fuori - Michelangelo Pira ", Documental de la RAI Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Gastromyzon borneensis

Gastromyzon borneensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de Borneo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Tan, H. H. 2006. The Borneo Suckers. Revision of the torrent loaches of Borneo (Balitoridae: Gastromyzon, Neogastromyzon). Natural History Publications (Borneo). Borneo Suckers: i-vi + 1-245.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Llac Hayden

El llac Hayden, anomenat Lake Hayden o Hayden Lake en anglès, és un llac al comtat de Kootenai (Idaho, Estats Units). El llac Hayden és un dels diversos llacs del nord d'Idaho; la seva costa està plena d'habitatges i té un accés públic limitat. Hi ha quatre embarcadors, tres d'ells públics. El llac és un aflorament de l'aqüífer Spokane Valley-Rathdrum Prairie. Originàriament conegut com Lake Hayden, avui dia és més conegut com Hayden Lake, per coincidir amb la ciutat homònima situada a la riba del llac.

## Referències

* ↑ «Lake Hayden». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units. [Consulta: October 16, 2018].