OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Physogaleus secundus

Physogaleus secundus és una espècie extinta de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Referències

* ↑ Cappetta, H., 1987. Chondrichthyes II: Mesozoic and Cenozoic Elasmobranchii. Handbook of Paleoichthyology, 3B. Gustav Fischer Verlag, Stuttgart i Nova York.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Berg, L.S.: System der rezenten und fossilen Fischartigen und Fische. VEB Verlag der Wissenschaften, Berlín, 1958.
* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Long, J. A.: The Rise of Fishes: 500 million years of evolution.Johns Hopkins University Press, Baltimore-Londres, planes 1-223. Any 1995.
* Müller, A. 1999. Ichthyofaunen aus dem atlantischen Tertiär der USA. Leipziger Geowissenschafteb, Leipzig, Alemanya, 9/10: 1-360.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* Elasmo.com (anglès)
# París-Tours 2022

La París-Tours 2022 fou la 116a edició de la París-Tours. La cursa es disputà el diumenge 9 d'octubre de 2022 amb inici a Chartres i final a Tours, després de 213,5 quilòmetres de recorregut. S'emmarcava dins el calendari de l'UCI ProSeries 2022 amb una categoria 1.Pro.
El vencedor final fou el francès Arnaud Démare (Groupama-FDJ), que s'imposà a l'esprint a Edward Theuns (Trek-Segafredo) i Sam Bennett (Bora-Hansgrohe), segon i tercer respectivament.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Arnaud Démare gana la París-Tours por segundo año consecutivo» (en castellà), 09-10-2022. [Consulta: 17 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Petín

Petín és un municipi de la Província d'Ourense a Galícia. Pertany a la Comarca de Valdeorras. Limita al nord camb A Rúa i Vilamartín de Valdeorras, a l'est amb O Barco de Valdeorras, al sud amb O Bolo i A Veiga i a l'oest amb Larouco.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2001 | 2011 | 2021 |
| 2.568 | 2.887 | 2.669 | 1.817 | 1.134 | 1.008 | 879 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||||

## Subdivisions municipals

| CP | Parròquia | Entitat de població | Població (2009) |
| 32356 | Petín (Santiago) | Petín | 661 |
| 32356 | Freixido (Sagrado Corazón de Xesús) | Casasola | 4 |
| 32370 | Freixido (Sagrado Corazón de Xesús) | Freixido de Abaixo | 59 |
| 32357 | Mones (San Miguel) | Mones | 59 |
| 32357 | Mones (San Miguel) | San Paio | 28 |
| 32357 | Santa María de Mones (Santa María) | Barxela | 9 |
| 32357 | Santa María de Mones (Santa María) | Carballal | 38 |
| 32357 | Santa María de Mones (Santa María) | Outeiro | 17 |
| 32357 | Santa María de Mones (Santa María) | Porto, O | 2 |
| 32357 | Santa María de Mones (Santa María) | Santa María | 8 |
| 32357 | Santoalla do Monte (Santa Oalla) | Santoalla | 6 |
| 32371 | Portomourisco (San Víctor) | Portela de Portomourisco, A | 91 |
| 32371 | Portomourisco (San Víctor) | Portomourisco | 48 |
# República Socialista Soviètica Autònoma Kirguís

República Socialista Soviètica Autònoma Kirguís (o dels Kirguís - en rus Киргизская Автономная Советская Социалистическая Республика, transcrit Kirgizskaia Avtonómnaia Sotsialistitxéskaia Sovétskaia Respúblika) és el nom que va portar una república autònoma dins de la República Federativa Socialista Soviètica Russa quan fou fundada el 26 d'agost de 1920 fins que fou rebatejada com a República Socialista Soviètica Autònoma Kazakh o dels Kazakhs el 15 de juny de 1925. Va esdevenir la República Socialista Soviètica del Kazakhstan ((també RSS Kazakh o RSS dels Kazakhs) el 5 de desembre de 1936. El mateix nom el va portar una república socialista soviètica autònoma dins de la RFSS Russa creada el 7 de març de 1927, formada amb el que anteriorment era la regió autònoma Kirguís (1925-1927) i més abans la regió autònoma Kara-Kirguís (1922-1925). El 5 de desembre de 1936 l'RSSA Kirguís esdevenia la república Socialista Soviètica Kirguís.

## Referències

* Governants
# San Frantzisko

San Frantzisko és un barri del districte bilbaí d'Ibaiondo. Té una superfície de 0,16 kilòmetres quadrats i una població de 6.713 habitants (2008). Limita al nord amb el barri d'Abando, a l'oest amb Zabala, al sud amb Miribilla i Bilbo Zaharra i a l'est amb Zazpikaleak. Aquest barri s'engloba dues zones diferenciades. San Frantzisko, constituït per l'espai comprès entre el carrer homònim i la Ria. El seu nom i el seu origen estan en els terrenys d'un convent franciscà baixmedieval, desaparegut a mitjan segle xix. Els carrers han conservat aquí edificis d'estètica homogènia. La seva imatge harmonitza amb la de l'eixample principal de la ciutat. Algunes edificacions són obra d'arquitectes de reconegut prestigi. Històricament, la seva població ha estat formada per obrers, empleats, i una modesta burgesia de classe mitjana i baixa.
En segon lloc està la zona de Las Cortes, constituïda per les edificacions situades entre el carrer San Frantcisko i el nou barri de Miribilla. És una zona de marcat caràcter popular, coneguda com el “barri alt”. Les seves edificacions són de menor qualitat que les de la zona de San Frantzisko. El gruix de la seva població va estar constituït per famílies de treballadors de les mines de Miribilla.
En l'actualitat ambdues zones formen un barri ple de contrastos. Històricament ha estat un dels espais de Bilbao més permissius, on han conviscut tradicionalment comerciants, antics veïns, immigrants nouvinguts, segons les èpoques d'altres regions o d'altres països, o altres bilbaïns a la recerca de diversions i vida nocturna.

## Enllaços externs

* Web "Barrios Altos" (basc)(castellà)(anglès)
# Ramon Moya i Ribalta

Ramon Moya i Ribalta (Castellnou de Seana, 2 de març de 1956) és un entrenador de futbol català, anteriorment jugador.

## Trajectòria

Com a jugador no destacà a gran nivell. Com a fet més destacat jugà a la UE Sant Andreu a segona divisió entre 1975 i 1977.
Com a entrenador començà la seva trajectòria al futbol base del RCD Espanyol dirigint al segon equip de l'entitat. L'any 2002 es feu càrrec del primer equip del club en substitució de Juande Ramos, essent substituït posteriorment per Javier Clemente. També ha estat al capdavant d'altres clubs catalans com CE L'Hospitalet, CE Sabadell FC i UDA Gramenet. És l'entrenador que més partits ha dirigit amb el CE L'Hospitalet (261 partits). En el seu palmarès figuren dos ascensos a Segona B amb l'Espanyol B i l'Hospitalet.
El seu germà Antoni Moya i Ribalta també fou futbolista.

## Referències

* ↑ «Amb els nervis dels principiants». Mundo Deportivo, 28-01-2000.
* ↑ «Revulsivos o no». Mundo Deportivo, 17-04-2003.
* ↑ «Ramon Moya cessat com a entrenador del 1r Equip». CE Sabadell, 09-11-2009. Arxivat de l'original el 2010-09-26. [Consulta: 4 febrer 2012].
* ↑ «Moya, especialista en play-off». Mundo Deportivo, 17-04-2007.
* ↑ «Ramón Moya nou tècnic del CE Castelló». lazonamixta.es, 13-01-2014. Arxivat de l'original el 2014-03-06. [Consulta: 17 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Perfil com a entrenador a BDFutbol
* Perfil com a jugador a BDFutbol
# Teresa Serra i Majem

Teresa Serra i Majem (Barcelona, 4 d'agost de 1955) és una informàtica i política catalana. Llicenciada en informàtica per la Universitat Autònoma de Barcelona i amb un màster en informàtica per la Universitat de París. Ha ocupat diversos càrrecs en institucions i empreses del sector.
Entre 1978 i 1984, va ser professora a la UAB i a la Universitat Politècnica de Catalunya, mentre treballava com a responsable tècnica dels sistemes informàtics de la Corporació Metropolitana de Barcelona i posteriorment com a tècnica superior d'informàtica i organització a l'Ajuntament de Barcelona.
En l'àmbit polític, ha militat en el partit Ciutadans pel Canvi, sent diputada al Parlament de Catalunya en les eleccions de 1999 i 2003. A més, ha assumit rols rellevants com a presidenta de la comissió permanent de Legislatura per a la Societat de la Informació.
El 2018, va ser guardonada amb el Premi DonaTIC en la categoria professional, atorgat per la Generalitat de Catalunya, pel seu paper com a directora general i sòcia fundadora de l'empresa TESEM, així com per la seva tasca com a consellera delegada i assessora en diverses empreses i entitats del sector de les telecomunicacions, la societat de la informació i la transformació digital.

## Referències

* 1 2 3 «Teresa Serra i Majem». Ajuntament de Barcelona. Internet & City. Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ Company, Enric «El PSC ofrece entre 11 y 14 puestos de diputado a Ciutadans pel Canvi» (en castellà). El País, 19-09-2003 [Consulta: 7 novembre 2013].
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la VII Legislatura p. 299
* ↑ «Guardonades edició 2018». Arxivat de l'original el 2021-04-30. [Consulta: 30 abril 2021].
# Setge de Marune

El setge de Marune (丸根 砦 の 戦い) Va ser un conflicte bèl·lic que es va desenvolupar durant el període Sengoku de la història del Japó.
El castell Marune estava en aquell temps sota les ordres d'Oda Nobunaga. Tokugawa Ieyasu, que en aquells moments era vassall del clan Imagawa, va aconseguir prendre la fortalesa com a part de les campanya del clan Imagawa que donarien com a resultat la fatídica batalla d'Okehazama de 1560.
Durant el setge, Sakuma Morishige, el guardià de Marune va ser assassinat pel tret d'un arcabús.

## Referències

* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co.
# Physogaleus tertius

Physogaleus tertius és una espècie extinta de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Referències

* ↑ Cappetta, H., 1987. Chondrichthyes II: Mesozoic and Cenozoic Elasmobranchii. Handbook of Paleoichthyology, 3B. Gustav Fischer Verlag, Stuttgart i Nova York.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Müller, A. 1999. Ichthyofaunen aus dem atlantischen Tertiär der USA. Leipziger Geowissenschafteb, Leipzig, Alemanya, 9/10: 1-360.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* Elasmo.com (anglès)
# Petzita

La petzita és un mineral de la classe dels sulfurs que rep el seu nom del farmacèutic, químic i col·leccionista de minerals hongarès Karl Wilhelm Petz (1811-1873), qui el va descobrir el 1845, fent-ne la primera anàlisi d'aquest mineral.

## Característiques

La petzita és un mineral de la classe dels minerals sulfurs, un tel·lurur anhidre d'argent i or, amb major proporció de cations de metalls que d'anions de tel·lurur. La seva composició química és Ag₃AuTe₂. És un mineral de color blanc o gris plata. Forma cristalls isomètrics. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com impureses: mercuri i coure. Malgrat la seva raresa és molt buscada en els jaciments que pot aparèixer, pel valor dels metalls que conté, sent extret en moltes mines per tot el món.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la petzita pertany a «02.BA: sulfurs metàl·lics amb proporció M:S > 1:1 (principalment 2:1) amb coure, argent i/o or» juntament amb els següents minerals: calcocita, djurleita, geerita, roxbyita, anilita, digenita, bornita, bellidoita, berzelianita, athabascaïta, umangita, rickardita, weissita, acantita, mckinstryita, stromeyerita, jalpaïta, selenojalpaïta, eucairita, aguilarita, naumannita, cervel·leïta, hessita, chenguodaita, henryita, stützita, argirodita, canfieldita, putzita, fischesserita, penzhinita, petrovskaïta, uytenbogaardtita, bezsmertnovita, bilibinskita i bogdanovita.

## Formació i jaciments

Es forma al costat d'altres minerals tel·lururs en vetes dels jaciments d'or, dipositada per activitat hidrotermal. Està usualment associada amb minerals rars del tel·luri i l'or i sovint amb argent, mercuri i coure: or, hessita, silvanita, krennerita, calaverita, altaïta, montbrayita, melonita, frohbergita, tetradimita, rickardita, vulcanita o pirita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita als voltants del monestir de Poblet (Vimbodí i Poblet, Conca de Barberà).

## Referències

* ↑ «Petzite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 novembre 2014].
* ↑ Canet, C.; Alfonso, P.; Melgarejo, J.-C.; Jorge, S. «PGE-BEARING MINERALS IN SILURIAN SEDEX DEPOSITS IN THE POBLET AREA, SOUTHWESTERN CATALONIA, SPAIN». The Canadian Mineralogist, 41, 3, 01-06-2003, pàg. 581–595. DOI: doi:10.2113/gscanmin.41.3.581 [Consulta: 29 gener 2024].
# República Socialista Soviètica Autònoma d'Abkhàzia

Apkhazeti Socialisturi Sabchota Respublika Аҧсны АССР :
| Capital | Sukhumi |
| Creació | 1931 |
| Dissolució | 1991 canvi d'estatut |
| Llengua oficial | Abkhazz (georgià oficial) |
La República Socialista Soviètica Autònoma d'Abkhàzia fou una República Soviètica Autònoma de l'URSS dins la República Socialista Soviètica de Geòrgia des del 1931 fins al 1989. Fou creada el 1931, quan la República Socialista Soviètica d'Abkhàzia va perdre el seu estatut. Comprenia el territori de l'actual Abkhàzia.

## Referències

* ↑ Blauvelt, Timothy «Abkhazia: Patronage and Power in the Stalin Era» (en anglès). Nationalities Papers, 35, 2, 2007, p. 212. DOI: 10.1080/00905990701254318.
# Retrat de Felip "el Bo"

El retrat de Felip III de Borgonya, anomenat "el Bo", és una pintura a l'oli sobre taula atribuït al pintor Rogier van der Weyden o al seu taller, realitzat després de 1450, que es troba al Museu de Belles Arts de Dijon, França.
L'obra retrata a Felipe el Bo, duc de Borgonya que va participar en les disputes de la corona de França al costat del rei Enrique V d'Anglaterra. En el quadre se li representa amb el collaret de l'Orde del Toisó d'Or al coll, creada per ell mateix el 1430.
En l'època de màxima esplendor del ducat de Borgoña, Van der Weyden va rebre diversos encàrrecs de la cort. En els seus retrats pretenia crear una imatge idealitzada dels seus models. Aquest enfocament, molt popular entre els seus contemporanis, li va suposar un gran èxit entre l'aristocràcia, el clergat i la burgesia, desitjosos de gravar i embellir la seva imatge per a la posteritat. Aquesta pintura és una de les versions del retrat de Felip el Bo executats per Van der Weyden i el seu taller.

## Referències

* ↑ «Web Gallery of Art» (en anglès), 2010. [Consulta: 4 maig 2015].
# Teodor de Samos

* Per a altres significats, vegeu «Teodor de Samos (desambiguació)».
Teodor (grec antic: Θεόδωρος, llatí: Theodorus) fou un arquitecte i escultor de l'antiga Grècia natural de l'illa de Samos que va viure al segle vi aC i va treballar conjuntament amb Recos.
Heròdot, una font contemporània, el considera fill de Tèlecles, i no indica cap parentiu amb Recos, a qui considera fill de Fileu. Pausànias afirma el mateix, però Diodor i Diògenes Laerci consideren que Teodor i Tèlecles eren germans i que eren fills de Recos. De tot això, Smith dedueix que hi havia dos Teodors: un que era fill de Recos i germà de Tèlecles, i un altre que era fill d'aquest Tèlecles. No obstant això, sembla més probable que es tracti d'un sol Teodor, fill de Tèlecles, i que el fet que treballàs molt amb Recos i el pas del temps feren que els autors tardans el considerassin fill seu.
Va florir cap a mitjan segle vi aC, en temps de Cresos de Lídia i de Polícrates de Samos. Juntament amb Recos va construir l'Herèon de Samos. Hom també li atribueix la construcció de l'Escíada d'Esparta, i consta que va contribuir a la construcció del laberint de Lemnos, amb Recos i Esmilis, i del temple d'Àrtemis a Efes. Com a escultor, va treballar el bronze i la fusta (va ser l'autor de l'estàtua de fusta de l'Apol·lo Piti de Samos), i també va gravar metalls (segons Heròdot, Teodor va fer la cratera de plata que Cresos va enviar a Delfos) i pedres precioses (com ara l'anell del tirà Polícrates).
La seva fama causà que fos considerat pioner o inventor de tècniques com ara la fosa en sorra de ferro i bronze, segons Pausànias, i l'invent de modular l'argila, segons Plini el Vell. També consta que va escriure una obra sobre l'Herèon de Samos, com a arquitecte de l'edifici.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Heròdot, Històries, I 41; I 60.
* ↑ Pausànias, Descripció de Grècia, VIII 14.8 i X 38.6.
* ↑ Diodor de Sicília, Biblioteca històrica, I 98.5.
* ↑ Diògenes Laerci, Vides i opinions de filòsofs eminents, II 103.
* 1 2 3 Smith, William. «Theodorus». A: A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1059-1062.
* ↑ «Theodoros 195 ». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Art anomenada en grec antic: τορευτική, llatí: caelatura
* ↑ «Teodor de Samos». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Shani Tarashaj

Shani Tarashaj (n. a Hausen am Albis, 7 de febrer de 1995) és un exfutbolista suís que jugava en la demarcació de davanter.

## Internacional

Després de jugar en les files de les categories inferiors, finalment el 25 de març de 2016 va debutar amb la selecció de futbol de Suïssa en un partit amistós conra Irlanda que va finalitzar amb un resultat d'1-0 a favor del combinat irlandès després del gol de Ciaran Clark en el segon minut de partit. A més va formar part de la selecció que va representar Suïssa en l'Eurocopa 2016.

## Referències

* ↑ «Suïssa confirma la seva convocatòria per l'Eurocopa». ABC, 31-05-2016. [Consulta: 20 juny 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a footballdatabase
* Fitxa del jugador a Eu-Football
Shani Tarashaj amb la selecció suïssa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Suïssa – Eurocopa 2016
1 Sommer •
2 Lichtsteiner (c) •
3 Moubandje •
4 Elvedi •
5 Von Bergen •
6 Lang •
7 Embolo •
8 Frei •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Hitz •
13 Rodríguez •
14 Zakaria •
15 Džemaili •
16 Fernandes •
17 Tarashaj •
18 Mehmedi •
19 Derdiyok •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Petković :
# Pita gegant

La pita gegant (Hydrornis caeruleus) és una espècie d'ocell de la família dels pítidss (Pittidae) que habita zones boscoses de la Península Malaia, Sumatra i Borneo.
# Pere Destorrent

Pere Destorrent (Barcelona, ~1415 - 19 de maig de 1462). Membre del Consell de Cent de Barcelona i membre del partit de la Busca.
Era germà de Jaume Destorrent i Casa-saja que l'any 1491 va ser Conseller en Cap imposat pel rei.
Va ocupar diversos càrrecs de responsabilitat, entre altres el de castellà de Castellvell (Castellví de Rosanes) i va arribar a ser Conseller en Cap el 1458 i 1460.
A la mort de Carles de Viana, va ser acusat de ser un dels caps de la conspiració per al retorn del rei Joan II, un complot suposadament orquestat per Pero d'Urrea arquebisbe de Tarragona. Junt amb ell varen ser empresonats el conseller segon Francesc Pallarès i Bernat Turró, Martí Solzina, Joan de Mitjavila i Jaume Perdigó.
Va ser jutjat per una comissió formada, entre d'altres, per Francesc Colom, ardiaca de la seu de Barcelona, condemnat a mort i executat escanyat el 19 de maig de 1462.

## Referències

* ↑ Català i Roca, Pere. «Tres Consellers en Cap de Barcelona imposats pel rei (1490-1492)». A: Edicions Universitat. El món urbà a la Corona d'Aragó del 1137 als decrets de nova planta: XVII Congrés d'Història de la Corona d'Aragó, 2003, pàg.162. ISBN 8447527425.
# Pita granat

La pita granat (Erythropitta granatina) és una espècie d'ocell de la família dels pítids (Pittidae) que habita boscos de les terres baixes de la Península Malaia, nord de Sumatra i sud de Borneo.

## Referències

* ↑ «Pita granat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29-12-2020 (català)
# Restes del castell d'Almassora

El castell d'Almassora, es troba al costat de la CN-340, en una petita elevació al marge esquerre del riu Millars, entre els ponts de pedra i de ferro que hi ha en l'actualitat, en la localitat del mateix nom, a la comarca de la Plana Alta. Es tracta d'un monument catalogat com a Bé d'Interès Cultural, segons consta en la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana, amb la denominació oficial de Restes del castell d'Almassora. Presenta anotació ministerial número: RI-51-0012120, amb data d'anotació 25 de març de 2008.

## Història

Amb l'ocupació musulmana començada al segle viii, el nucli de població invasora estava ubicat al castell d'Almassora. La seva reconquesta segons l'historiador Diago es va dur a terme l'any 1234. En el Llibre dels Fets de Jaume I, el Conqueridor es relata com a Pere Cornell, conquista el castell d'Almassora, i els seus habitants, segons consta en la seva Carta de Privilegis (1235), queden sota la custòdia de Jaume I, mesura amb la qual es tractava d'atreure repobladors cristians. Més tard, el monarca va cedir el domini al Monestir de Santa Cristina, de Somport (Osca), aconseguint Carta Pobla en 1237, estipulada segons fur de Borriana, i confirmada en 1243, pel mateix rei respectant íntegra la seva redacció. Més tard, en 1245, el rei infeuda la vila al Bisbe de Tortosa, quedant lligada fins a l'abolició dels senyorius. En 1247 el prelat Pons de Torrella, va decidir traslladar la ciutat des del Castell al seu emplaçament actual, aconseguint el nou nucli poblacional, que ja estava emmurallat a finals del segle xiii, nombroses prerrogatives.

## Descripció

Queden actualment molt poques restes del castell, i malgrat que l'emplaçament del castell va tenir ocupació des de l'edat de bronze, part de les esmentades restes poden datar-se com d'origen musulmà, malgrat trobar vestigis Ibers i fins i tot de l'edat de ferro. El seu estat és de total ruïna (en part a causa d'una avinguda del riu Millars), quedant tan sols algun llenç de les muralles i restes d'algunes torres. Per a alguns autors, com Forcada Martí, el castell tenia planta rectangular, presentant restes de diverses estructures defensives com ara: torres, algun llenç de muralla (amb restes d'espitlleres), i alguns murs. La fàbrica és de tàpia de morter, en alguns trams combinada amb pedres ordenades, així com pedres de diferents mides travades amb morter. En l'arxiu de la catedral de Tortosa es pot veure una imatge del castell datada en 1314, així com la Carta de privilegi.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 4 5 6 «Secció 1a. Béns d'interés cultural - Generalitat Valenciana». [Consulta: 21 agost 2018].
* 1 2 3 4 «Castillo de Almazora - CastillosNet» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-08-21. [Consulta: 21 agost 2018].
# Teodor de Samotràcia

Teodor de Samotràcia (grec antic: Θεόδωρος, llatí: Theodorus) fou un escriptor i mitògraf de l'antiga Grècia.
L'esmenta Ptolemeu Hefestió, que diu que havia escrit que Júpiter, quan va néixer, va riure set dies seguits i que per això el set era un nombre perfecte. Probablement aquest Teodor és el que apareix esmentat als escolis d'Apol·loni de Rodes. Vossius l'inclou a la seva Historia Graeca.

## Referències

* ↑ 66.Theodorus of Samothrace a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1056