OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Departament de Banda Ampla, Comunicacions i Economia Digital

El Departament de Banda Ampla, Comunicacions, i Economia Digital (en anglès Department of Broadband, Communications and the Digital Economy) va ser un departament (de nivell ministerial) del Govern d'Austràlia. El citat departament va ser instituït l'any 2007 i dissolt l'any 2013. Les seves funcions van ser assumides pel llavors creat Department of Communications d'Austràlia.
Aquesta estructura jeràrquica de govern va tenir al seu càrrec la responsabilitat del desenvolupament de la banda ampla (en anglès: broadband) a Austràlia, i en general de tot sector de les comunicacions en aquest país (incloent els serveis a través de senyals de radi i televisió), i de manera que aquest desenvolupament fos sostenible i convenient, promovent l'economia digital i la competitivitat en amplis sectors, en benefici dels australians.

## Funcions operatives

En l'Ordre de Disposicions Administrativa del 3 de desembre de 2007, les funcions del departament van ser classificades en els següents assumptes:
* Polítiques i programes de banda ampla
* Política postal i de telecomunicacions
* Política de gestió de l'espectre radioelèctric
* Política de difusió radioelèctrica
* Política nacional sobre publicacions relacionades amb l'economia digital (en anglès: digital economy)
* Política de continguts relacionats amb l'economia de la informació (en anglès: information economy)

## Notes i referències

* ↑ Ministeri d'Afers Exteriors i Cooperació d'Espanya, Fitxa per país: Austràlia.
* ↑ Corporate Pla 2011-2013 Arxivat 2013-09-29 a Wayback Machine., lloc digital 'Australian Government / Department of Communications' (document d'arxiu Arxivat 2015-03-23 a Wayback Machine.).
* ↑ «Administrative Arrangement Order of 3 December 2007» ( PDF) p. 10. Government of Austràlia, 03-12-2007. Arxivat de l'original el 28 d’abril 2013. [Consulta: 15 d’octubre 2015].

## Vegeu també

* Economia d'Austràlia
* Austràlia

## Enllaços externs

* Ministeri d'Afers exteriors i de Cooperació (Espanya) Arxivat 2017-09-11 a Wayback Machine., Globalització: oportunitats i riscos Arxivat 2014-10-05 a Wayback Machine., Reunió del Ministre José Manuel García-Margallo amb empresaris espanyols en Sidney (4 de setembre de 2014) Arxivat 2014-09-20 a Wayback Machine., lloc oficial.
# Antonio Rebollo Liñán

Antonio Rebollo Liñán (Madrid, 19 de juny de 1955) és un ex-tirador amb arc paralímpic espanyol.
El seu nom és recordat principalment per encendre la flama provinent de la torxa olímpica a l'Estadi Olímpic de Montjuïc a la Cerimònia Inaugural dels Jocs de Barcelona 1992. A banda d'aquest esdeveniment, Antonio Rebollo va guanyar un total de tres medalles paralímpiques entre 1984 i 1992.

## Referències

* ↑ «Throwback Thursday: Spain's Antonio Rebollo». Comité Paralímpico Internacional (anglès)
# Eleanor Taylor Bland

Eleanor Taylor Bland (31 de desembre de 1944 a Boston, Massachusetts – 2 de juny de 2010) fou una escriptora afroamericana de novel·la negra. Fou la creadora del detectiu de policia Marti McAllister.

## Vida

Eleanor Taylor Bland va néixer a Boston, Massachusetts. Als 14 anys es va casar i va anar a viure a Naval Station Great Lakes, a North Chicago, Illinois amb el seu marit, Anthony Bland. Ella i el seu marit van viure junts 31 anys abans de separar-se. Tot i que va ser diagnosticada amb el síndrome de Gardner a la dècada de 1970 i que se li va dir que moriria aviat, Bland va estudiar belles arts a la University of Southern Illinois el 1981. Va tenir dos fills i diversos nets i va residir a Waukegan, Illinois els últims anys de la seva vida.
Va morir el 2 de juny de 2010 degut al síndrome de Gardner al Centre Mèdic Vista de Waukegan.

## Obra

La primera novel·la de Bland, Dead Time (1992) va introduir el detectiu de policia negre Marti MacAlister, que recentment havia estat transferit des de Chicago a la petita ciutat fictícia de Lincoln Prairie, Illinois (basada en Waukegan). El seu segon llibre, Slow Burn, va ser escrit abans que el primer, però publicat més tard ja que cap editorial se'n volia fer càrrec.
L'autora va escriure moltes novel·les protagonitzades per Marti MacAlister, que solia anar acompanyat pel seu company Vik Jessenovik. En les seves novel·les apareixen elements com la família, la vida comunitària i social.
En un estudi sobre novel·la negra, Maureen Reddy va destacar que quasi totes les novel·listes afroamericanes es preocupaven de crear detectius que tinguessin fills i vida familiar. La mateixa Bland va comentar que la contribució més significativa que havien fet aquestes autores era la de desenvolupar la família del detectiu, "amb personatges complexos i que no morien en els tres primers capítols".

## Obres

* Dead Time (1992)
* Slow Burn (1993)
* Gone Quiet (1994)
* Done Wrong (1995) ISBN 9780312957940, OCLC 34698212
* Keep Still (1996)
* See No Evil New York : St. Martin's Press, 1998. ISBN 9780312169107, OCLC 37560267
* Tell No Tales (1999) ISBN 9780312971137, OCLC 43671747
* Scream in Silence (2000)
* Whispers in the Dark (2001)
* Windy City Dying (2002)
* Fatal Remains (2003)
* A Cold and Silent Dying (2004)
* A Dark and Deadly Deception (2005)
* Suddenly a Stranger (2007)
Editor
* Shades of Black: Crime and Mystery Stories by African American Authors (2004)

## Referències

* ↑ Drew, Bernard A. (2007). 100 Most Popular African American Authors: Biographical Sketches and Bibliographies. Westport, Conn., Libraries Unlimited.
* 1 2 «Mystery writer Eleanor Taylor Bland dead at 65». Arxivat de l'original el 2017-05-18. [Consulta: 23 maig 2017].
* ↑ O’Donnell, Maureen. "Writer Set Mysteries in Waukegan." Arxivat 2010-11-20 a Wayback Machine. Chicago Sun-Times, June 8, 2010.
* ↑ Reddy, Maureen (2007). "Women Detectives" in The Cambridge Companion to Crime Fiction (Cambridge Companions to Literature) by Martin Priestman. Cambridge University Press, Cambridge, Mass.
# Can Moixo

Can Moixo és un edifici de Centelles (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Compta amb una portalada de notables dimensions. Dues pedres fan de base i sobresurten cap a dins. Als laterals les pedres es disposen de manera desigual.
A la part superior, una gran llinda porta la següent inscripció: "Ioan Pujalt Ioseph Pv J. Alt Anno 1709" i dos petits motius florals.
La cantonera de les pedres laterals fa un tall vertical rectilini.

## Història

És una de les cases més antigues de les que es troben al llarg del carrer Jesús que, com les altres, es va edificar al llarg del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Moixo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 març 2019].
# Alianza por la Unidad Nacional

Alianza por la Unidad Nacional (AUN) és un partit polític espanyol d'extrema dreta creat el 12 d'octubre de 1994 de la unió del Frente de Alternativa Nacional (escindida del FN de Blas Piñar), Nación Joven (NJ, liderada per Eduardo Arias), el Movimiento Social Español (MSE, fundat el 1993 per Ricardo Sáenz de Ynestrillas) i el Movimiento Católico Español (MCE) de José Luis Corral. El març de 1995 es va presentar oficialment i s'hi va afegir el sindicat Fuerza Nacional del Trabajo.
Pretenia ocupar el buit polític deixat per Fuerza Nueva i tenia com a referents el Front Nacional de Jean-Marie Le Pen, el Moviment Social Italià de Pino Rauti i el Partit Nacional Democràtic alemany. Es distingí per convocar manifestacions davant l'Audiència Nacional durant els judicis a militants d'Herri Batasuna el 1997.
A les eleccions generals espanyoles de 1996 va obtenir 3.663 vots, i a les eleccions europees de 1999, 12.486 vots. Des de 1999 la seva militància va decaure, sobretot després del processament del seu cap, Ricardo Sáenz de Yniestrillas, per possessió d'estupefaents, el 2000. El seu nou cap, Pedro Pablo Peña, refundà el partit el 2005 com a Alianza Nacional.
# Districte de Chókwè

El Districte de Chókwè és un districte de Moçambic, situat a la província de Gaza. Té una superfície 1.864 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 186.587 habitants. Limita al nord amb el districte de Mabalane, al nord i nord-est amb el districte de Guijá, a l'est amb el districte de Chibuto, al sud amb el districte de Bilene Macia i a l'oest amb el districte de Magude de la província de Maputo.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en quatre postos administrativos (Chókwè, Lionde, Macarretane i Xilembene), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo de Chókwè:
** Cidade do Chókwè
* Posto Administrativo de Lionde:
** Conhane
** Lionde
** Malau
* Posto Administrativo de Macarretane:
** Macarretane
** Matuba
** Maxinhol
* Posto Administrativo de Xilembene:
** Vila de Xilembene
** Chiduachine
** Xilembene

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estatística
# Cholula

Cholula és una ciutat de l'estat de Puebla, Mèxic, dins la IV Regió de l'Estat, el nom oficial de la qual és Cholula de Rivadavia. Està dividida en tres municipalitats: San Andrés, San Pedro i Santa Isabel. San Andrés i San Pedro són les dues més importants i més poblades. Ambdues, avui dia, són part de l'àrea metropolitana de Puebla. La població de San Pedro és de 100.000 habitants; la de San Andrés és de 50.000. El seu nom prové del nàhuatl cholöllan, que vol dir «El lloc on l'aigua cau» o també «El lloc de la fugida».

## Cholula ameríndia

Cholula va ser una ciutat molt important de la Mesoamèrica precolombina, potser la ciutat més vella que encara existeix a Amèrica, ja que ha sobreviscut durant mil·lennis i a diverses civilitzacions; a més, s'hi troba la piràmide amb base més gran de tot el món, superant fins i tot les d'Egipte. Durant l'època de la civilització asteca, va ser la segona ciutat més gran i important.
Cholula va ser un centre important, contemporani a l'època de Teotihuacan, i sorprenentment, no va experimentar la destrucció violenta de la fi del període clàssic de la història mesoamericana. Cholula, per tant, romandria com a centre regional de gran importància; de fet, fins i tot abans de la caiguda de l'Imperi asteca i la conquesta (més de mil anys després de la caiguda de Teotihuacan), els prínceps asteques eren ungits per un sacerdot de Cholula.

## Cholula colonial

Quan Hernan Cortés va arribar a Mèxic, Cholula tenia possiblement una població de 100.000 habitants, un gran temple (la piràmide més gran del món en base i volum) i amb 365 temples menors. El 1519, no se sap si per tal d'atemorir els asteques que l'esperaven a Tenochtitlan, o tal com ho va afirmar després, per tal de fer un exemple de càstig per la traïció dels nadius, Cortés va atacar la ciutat, en una infame massacre, i matà milers de persones i membres de la noblesa, i cremà parcialment la ciutat.
Durant l'època colonial, es van destruir els temples i es van construir esglésies sobre cadascun d'aquests. La piràmide no va ser destruïda totalment (era massa gran), però es va construir una església al damunt.

## Cholula avui

La ciutat de Cholula encara conserva edificis amb arquitectura colonial. Per això, i per la piràmide, és una important destinació turística de Mèxic. Ja que Cholula avui es troba a l'est de l'àrea metropolitana de la ciutat de Puebla, i prop del campus de la Universidad de las Américas, una de les universitats més importants del país, s'ha convertit en un centre de reunió de joves (hi ha molts restaurants, bars, pubs, i dormitoris per a estudiants).

## Fills il·lustres

* Vicente T. Mendoza (1894-1964) compositor i escriptor folklorista.

## Vegeu també

Matança de Cholula

## Enllaços externs

* Ajuntament de San Pedro Cholula (castellà).
# Apogon caudicinctus

Apogon caudicinctus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Pot assolir 6,4 cm de longitud total.
* Cos de color vermell transparent amb les vores de les escates dorsals fosques i una franja difusa i negrosa a la meitat posterior del peduncle caudal, el qual és llarg i prim.
* 7 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 8 radis tous a l'anal.
* 24 vèrtebres.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, de clima tropical (30°N-22°S, 54°E-130°W) i associat als esculls i substrats rocallosos amb coves i sortints fins als 12 m de fondària, el qual es troba des de les illes de la Reunió i Maurici fins a Pitcairn, el centre del Pacífic sud i les illes Ryukyu i Ogasawara.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Randall, J. E. i C. L. Smith, 1988. Two new species and a new genus of cardinalfishes (Perciformes: Apogonidae) from Rapa, South Pacific Ocean. Am. Mus. Novit. (2926):1-9.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Letourneur, Y., P. Chabanet, P. Durville, M. Taquet, E. Teissier, M. Parmentier, J.-C. Quéro i K. Pothin, 2004. An updated checklist of the marine fish fauna of Reunion Island, south-western Indian Ocean. Cybium 28(3):199-216.
* ↑ Allen, G. R., 1999. Apogonidae. Cardinalfishes. Pàgines 2602-2610. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (editors). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). Roma, FAO. 2069-2790 p.
* ↑ Fricke, R., 1999. Fishes of the Mascarene Islands (Réunion, Mauritius, Rodriguez): an annotated checklist, with descriptions of new species. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae, Vol. 31: 759 p.
* ↑ Greenfield, D. W. i J.E. Randall, 2004. Two new cardinalfish species of the genus Apogon from Easter Island. Proc. Calif. Acad. Sci. 55(29):561-567.
* ↑ Nguyen, N. T. i V. Q. Nguyen, 2006. Biodiversity and living resources of the coral reef fishes in Vietnam marine waters. Science and Technology Publishing House, Hanoi.
* ↑ Randall, J. E., 2005. Reef and shore fishes of the South Pacific. New Caledonia to Tahiti and the Pitcairn Islands. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 720 p.
* ↑ Randall, J. E., J. T. Williams, D. G. Smith, M. Kulbicki, G. M. Tham, P. Labrosse, M. Kronen, E. Clua i B.S. Mann, 2003. Checklist of the shore and epipelagic fishes of Tonga. Atoll Res. Bull. Núms. 497-508.
* ↑ Seeto, J. i W. J. Baldwin, 2010. A checklist of the fishes of Fiji and a bibliography of Fijian fish. Division of Marine Studies Technical Report 1/2010. The University of the South Pacific. Suva, Fiji. 102 p.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
# Blessing Oborududu

Blessing Oborududu (Enugu, 12 de març de 1989) és una esportista nigeriana que competeix en lluita estil lliure, guanyadora d'una medalla d'or als Jocs Panafricans de 2015. Ha guanyat set medalles al Campionat Africà de Lluita entre els anys 2009 i 2016. Va obtenir dues medalles en els Jocs de la Mancomunitat.
Va participar en dos Jocs Olímpics d'Estiu, aconseguint un 14è lloc a Rio de Janeiro 2016 i 18è a Londres 2012.

## Palmarès internacional

Jocs Panafricans :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2015 | Brazzaville ( Rep. del Congo) | 1 | Lliure 63 kg |
| Campionat Africà ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2009 | Casablanca ( Marroc) | 3 | Lliure 59 kg |
| 2010 | El Caire ( Egipte) | 1 | Lliure 63 kg |
| 2011 | Dakar ( Senegal) | 1 | Lliure 63 kg |
| 2013 | Yamena ( Txad) | 1 | Lliure 63 kg |
| 2014 | Tunísia ( Tunísia) | 1 | Lliure 63 kg |
| 2015 | Alexandria ( Egipte) | 1 | Lliure 63 kg |
| 2016 | Alexandria ( Egipte) | 1 | Lliure 69 kg |
| Jocs de la Mancomunitat ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2010 | Delhi ( Índia) | 2 | Lliure 63 kg |
| 2014 | Glasgow ( Escòcia) | 3 | Lliure 63 kg |

## Referències

* ↑ «Blessing Oborududu» en Iat.uni-leipzig.de (anglès)
* ↑ «Blessing Oborududu» Arxivat 2012-12-15 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (anglès)
# Antonio Martín Hernández Hernández

Antonio Martín Hernández Hernández, més conegut com a Toño (Las Palmas de Gran Canària, Illes Canàries, 14 d'agost de 1962) és un futbolista canari, ja retirat, que jugava com a defensa. Posteriorment ha continuat en el món del futbol com a entrenador i assistent. Toño és el segon jugador que més partits ha jugat en la història del CD Tenerife.

## Trajectòria

S'inicia en un modest equip canari, el Cruzado, abans d'entrar al planter de la UD Las Palmas, però quan encara està en juvenils, passa al gran rival de les Canàries, el CD Tenerife.
Puja al primer equip en la campanya 83/84, en un moment difícil per al club, que arriba a caure a la Segona Divisió B. Després que recuperaren la categoria d'argent a la 86/87 i pujaren a Primera Divisió en la 89/90, Toño va ser una peça essèncial en la consolidació del Tenerife en la màxima categoria, fins a arribar a ocupar llocs de competició europea a mitjans del 90. Va ser titular des dels inicis fins a la campanya 93/94, on Carlos Aguilera li va llevar la titularitat.
Llevat del Tenerife, Toño només va disputar un partit de la 1991-92 amb el Reial Valladolid, per retornar de seguida al club canari (on va jugar els 37 partits restants de la temporada), i el 1995 quan deixa la disciplina chicharrera per jugar un any en el Granada CF abans de la seua retirada.

## Com entrenador

La carrera de Toño en l'apartat tècnic ha estat estretament lligada al CD Tenerife, on ha dirigit al juvenil i ha actuat en segon entrenador en nombroses ocasions. A la 2006/2007, després de l'acomiadament de Casuco, va estar al front de l'equip canari, fins a l'arribada de José Luis Oltra.

## Enllaços externs

* Fitxa a BDFutbol
# Enric Aguadé Parés

Enric Aguadé Parés (Reus, 3 de març de 1894 - 24 de juny de 1969) va ser un industrial i comerciant català, pare del metge Enric Aguadé Sans
Amb setze anys ja escrivia i col·laborava a diverses revistes reusenques (Foc Nou, del Grup Modernista de Reus i Athenaeum, del Centre de Lectura), i després ho va fer a Foment, portaveu del Foment Nacionalista Republicà. Va ser un dels introductors de l'esperanto a Reus juntament amb Ròmul Salleres, i directiu de l'associació "Nova Semo" organització esperantista vinculada al Centre de Lectura i des del 1921 col·laborà a la revista d'aquesta entitat. EL 1919 era administrador de la societat Pantà de Riudecanyes, entitat en la que treballà tota la seva vida. Interessat pel tema d'abastament d'aigües, va animar també la construcció del pantà de Siurana, i la del Pantà del Francolí, que no s'arribà a realitzar. Fundà una companyia exportadora de vins i vermuts, "Simó i Compañía" el 1915, que va ser propietària durant uns anys de Vermuts Yzaguirre. El 1931 va participar en unes interessants "Converses sobre temes d'interès local", organitzades pel Centre de Lectura, amb una ponència sobre abastament d'aigües a la ciutat de Reus, i on algunes de les seves conclusions van ser portades a la pràctica pels ajuntaments de la República. Va ser membre directiu de la Cambra de Comerç de Reus i del gremi d'Exportadors de Vins, que presidí el 1934. Alcalde de Reus durant sis dies, nomenat per l'auditoria de guerra de l'exèrcit d'ocupació el 16 de gener de 1939, l'endemà de l'entrada de les forces franquistes, va ser substituït per José Ramón de Amézaga Botet, designat directament pel quarter general de Franco el 21 de gener. Va ser president de la Junta de Museus de Reus, diputat provincial diverses vegades a partir de 1949, membre de la Junta d'Obres del Port de Tarragona i del consell d'administració del Carrilet de Reus a Salou. Malgrat la seva ideologia conservadora, va ser membre de Palestra, entitat de la que no es donà de baixa quan va ser suprimida el 1934. La seva actuació enèrgica quan era alcalde, segellant les portes del Centre de Lectura va evitar el saqueig de l'entitat. Per la seva relació amb les autoritats franquistes, va aconseguir la reobertura del Centre de Lectura el 1948 i el restabliment de les exposicions de roses de l'entitat, iniciades el 1936. Tenia la Creu de l'Orde Civil d'Alfons X el Savi i les Palmes Acadèmiques del govern francès.

## Referències

* 1 2 3 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 34-35.
* 1 2 Anguera, Pere. El Centre de Lectura de Reus: una institució ciutadana. Barcelona: Edicions 62, 1977, p. 209-210. ISBN 8429712879.
* 1 2 Duch, Montserrat. Reus sota el primer franquisme 1939-1951. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1996, p. 193.
# Can Padró (Teià)

Cal Terçó és una obra del municipi de Teià (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa d'estructura basilical amb planta baixa i un pis i al cos central, més elevat, dos pisos. La coberta és a doble vessant al cos més alt, amb el carener perpendicular a la façana principal, i d'una vessant als laterals. Les obertures són de pedra, amb llindes monolítiques i brancals adovellats.
La casa és tancada per un mur de tàpia. Sobre la porta d'accés mostra una inscripció amb la data 1708 i l'escut amb la creu de la Catedral de Barcelona.

## Història

Construcció datable al segle xviii. Compta amb una inscripció, sobre la porta d'entrada, amb la data 1708. Fou la casa Delmera, encarregada de recollir el delme eclesiàstic i els impostos que la Catedral de Barcelona, com a propietari directe de les diverses possessions a la vila de Teià, imposava. La "terça" o "terço" era el lloguer durant tres anys i el seu pagament en terços (tres cops a l'any).
Amb la venda de la finca per part de Joaquim Jarrés i Navall, qui l'havia adquirit per compra a l'Estat en subhasta, a Mercedes Colomer i Lázaro el 8 d'abril de 1880 s'inicia la relació de la família Padró amb l'edifici, relació que perviurà aproximadament un segle. És per això que també se la coneix amb el nom de Can Padró. Aquest lligam va durar fins al 1979, quan Abelardo Padró Monsó venia la casa a Luis Molas Bonals i Rosa Maria Plana Polonio. El 1999 la van adquirir en Manuel Duran Calduch i Mercedes Calero Pizarro.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Padró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].