OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Poca i Gaya

Josep Poca i Gaya (l'Espluga Calba, 16 de setembre de 1940 - Bonastre, 28 de juliol de 2020) va ser un sacerdot, escriptor i polític català.
Va estudiar Humanitats al Seminari Pontifici de Tarragona, i Filosofia i Teologia a la Universitat Pontifícia de Salamanca. L'any 1964 va ser ordenat capellà i va exercir durant sis anys en diverses parròquies de la diòcesi de Tarragona com Alforja, El Vendrell i Conesa. Va deixar el sacerdoci per casar-se amb Maria Àngela Dias. Va treballar en el camp editorial, com a corrector d'estil, a Ariel Edicions (1969-1975), Editorial Crítica (1976-1979), Seix Barral (1982-1983) i Editorial Empúries (1984-1988). Posteriorment, va entrar en el camp polític com a Delegat del Departament de Benestar Social a les comarques de Tarragona (1988-1992) i més tard va ser assessor del Gabinet de Presidència del Parlament de Catalunya (2000-2003) i de la Vicepresidència de la Generalitat (2004-2006).
Com a escriptor, va publicar centenars d'articles de caràcter sociopolític a la premsa catalana (entre altres a Avui, El Punt, diari Ara, Diari de Tarragona, La Mañana i Diari del Baix Penedès). Com a curador, va editar sis volums dels dietaris de Maurici Serrahima i va col·laborar amb l'historiador Josep Benet i Morell en les seves darreres publicacions. També va tenir cura de la publicació del llibre del seu oncle, Joan Pons Garlandí. Fou coautor, amb Albert Manent, del Diccionari de pseudònims usats a Catalunya i a l'emigració. El 2015 va publicar les seves memòries: Un capellà gens clerical, un polític poc polític.

## Obres

* Poca i Gaya, Josep. Com a casa, res: reflexions des de "La caseta i l'hortet". Barcelona: El Llamp, 1986.
* Poca i Gaya, Josep. No gos mesell: en defensa de la identitat. Barcelona: Mediterrània, 1994. ISBN 84-885-9127-6.
* Poca i Gaya, Josep. Institut Pere Mata. Cent anys d'història (1896-1996). Reus: Institut Pere Mata, 1996. ISBN 848757419X.
* Poca i Gaya, Josep. Vida vendrellenca: els darrers anys del mil·lenni. El Vendrell: Al Vent, 2000.
* Pons Garlandí, Joan. Josep Poca i Gaya. Un republicà enmig de faistes. Barcelona: Edicions 62, 12-2-2008. ISBN 978-84-297-6070-5. (com a curador)
* Poca i Gaya, Josep. Un capellà gens clerical, un polític poc polític: memòries. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2015. ISBN 978-84-988-3741-4.
* Poca i Gaya, Josep. Guerra civil i postguerra a l'Espluga Calba. L'Espluga Calba: l'autor, 2015.
* Josep Poca i Gaya. L'Espluga Calba: cent anys en imatges. Bonastre: Al Vent, 2017. (com a editor)

## Referències

* ↑ Garcia, Xavier «De sacerdot a laic, sense perdre res. Homenots del Sud. Josep Poca i Gaya». VilaWeb, 16-08-2008 [Consulta: 29 juliol 2016].
* ↑ Manent, Jordi «Trajectòria i record personal de Josep Poca i Gaya: capellà, escriptor i polític». Tarragona digital, 17-08-2020 [Consulta: 8 desembre 2020]. Arxivat 28 de gener 2021 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Al vent del nord (blog personal)
* El Punt Avui Televisió: Entrevista, 23-10-2017
# Constantí I de Lacon

Constantí I de Lacon fou jutge d'Arborea. Fill probablement de Gonnari de Serra es va casar amb Anna de Zori i foren els pares de Comit III d'Arborea i Orsoc (casat amb Maria de Zori i pare de Pere de Serra i avi de Comi de Serra). Va seguir una política favorable a Gènova. Vivia al començament del segle xii. Germans seus foren suposadament Orsoc, (jutge de fet d'Arborea), Comit II (jutge de fet d'Arborea), Jordina i Preciosa.

## Referències

* Ghisalberti, Aldo (ed). Dizionario Biografico degli Italiani: XXX Cosattini – Crispolto. Roma, 1984.
# Francesca da Rimini (desambiguació)

«Francesca da Rimini» té aquests significats:
* Onomàstica: Francesca da Rimini, figura històrica que ha donat nom a diverses obres.
* Música:
** Francesca da Rimini (Staffa), una òpera composta per Giuseppe Staffa el 1831.
** Francesca da Rimini (Txaikovski), un poema simfònic composta per Txaikovski el 1876.
** Francesca da Rimini (Rakhmàninov), una òpera composta per Serguei Rakhmàninov el 1904.
** Francesca da Rimini (Zandonai), una òpera composta per Riccardo Zandonai el 1914.
** Francesca da Rimini, una òpera composta per Vincenzo Moscuzza el 1877.
** Francesca da Rimini, una òpera composta per Hermann Goetz el 1877, i acabada per Eduard Franck
# Derby (Kansas)

Derby és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 17.807 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Derby tenia 17.807 habitants, 6.196 habitatges, i 4.969 famílies. La densitat de població era de 922,9 habitants per km².
Dels 6.196 habitatges en un 44,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,8% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 19,8% no eren unitats familiars. En el 17,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,2% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 29,4% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 58.508 $ i la renda mediana per família de 66.476 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.716 $ mentre que les dones 27.478 $. La renda per capita de la població era de 22.779 $. Entorn de l'1,4% de les famílies i el 2,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Derby». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Derby». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Eschelbronn

Eschelbronn, és una vila amb una població de 2.597 habitants, propera a Sinsheim, situada al districte de Rhein-Neckar pertanyent a l'estat de Baden-Württemberg a Alemanya.

## Enllaços externs

* (alemany) Eschelbronn.de
* (alemany) Museu del Moble
Altlußheim | Angelbachtal | Bammental | Brühl (Baden) | Dielheim | Dossenheim | Eberbach (Baden) | Edingen-Neckarhausen | Epfenbach | Eppelheim | Eschelbronn | Gaiberg | Heddesbach | Heddesheim | Heiligkreuzsteinach | Helmstadt-Bargen | Hemsbach | Hirschberg (Rhein-Neckar) | Hockenheim | Ilvesheim | Ketsch | Ladenburg | Laudenbach (Rhein-Neckar) | Leimen (Baden) | Lobbach | Malsch | Mauer | Meckesheim | Mühlhausen (Kraichgau) | Neckarbischofsheim | Neckargemünd | Neidenstein | Neulußheim | Nußloch | Oftersheim | Plankstadt | Rauenberg | Reichartshausen | Reilingen | Sandhausen | St. Leon-Rot | Schönau | Schönbrunn (Baden) | Schriesheim | Schwetzingen | Sinsheim | Spechbach | Waibstadt | Walldorf | Weinheim | Wiesenbach (Rhein-Neckar) | Wiesloch | Wilhelmsfeld | Zuzenhausen
# Enric Campos Chaure

Enric Campos Chaure (Badalona, 9 de juliol de 1951) és un exjugador de bàsquet català i exdirector de l'escola de bàsquet del Joventut de Badalona durant 18 anys. És conegut també per ser el pioner dels campus a Espanya, sent l'organitzador del primer campus de bàsquet i de qualsevol disciplina esportiva que es va fer a Espanya. Actualment presideix l'escola de bàsquet sabadellenca Creu Alta Sabadell Bàsquet.
Com a jugador es va formar al CP Roser de Badalona on va jugar dues temporades, fins a la 65-66. Va ingressar a l'equip juvenil del Joventut de Badalona el 1966 on, després de dues temporades en aquest equip i tres més al júnior, va debutar a la màxima categoria del bàsquet nacional la temporada 1970-71. La temporada següent la va disputar cedit al Laietà de Barcelona. Després va jugar al Círcol Catòlic dos temporades, incloent l'ascens a la màxima categoria la temporada 1972-73. Posteriorment s'hi va estar dos anys més al Bàsquet Badalona i altres cinc al CB Premià.
En el mes de juliol de 1981 va organitzar a Badalona el primer Campus d'Estiu de bàsquet organitzat a Catalunya, inspirat en els Campus que es realitzaven als Estats Units. Aquell any, a més, comença a dirigir l'escola de bàsquet de la Penya. Va formar jugadors com Tomàs Jofresa, Raül López, Àlex Mumbrú o Pau Ribas, entre molts altres. La temporada 1996-97 va ser la darrera al capdavant del planter verd-i-negre. La temporada 2000-01 assumeix la presidència del Creu Alta Sabadell Bàsquet, creat dos anys amb la col·laboració d'Agustí Forrellat.
L'any 2019 va ser nomenat "històric del bàsquet català" per la Fundació del Bàsquet Català de la Federació Catalana de Basquetbol.

## Referències

* ↑ «Records d'una època daurada». Agrupació Bàsquet Premià de Mar. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2018. [Consulta: 22 setembre 2018].
* ↑ «Enric Campos en la pròrroga del bressol». Blog del Bressol. [Consulta: 10 setembre 2018].
* 1 2 Roca, Adriana «La tradición baloncestística de Sabadell logra nuevos hitos» (en castellà). La Vanguardia, 19-04-2013 [Consulta: 10 setembre 2018].
* ↑ «Viernes 29, XXVIª Fiesta ‘Històrics del Bàsquet Català’» (en castellà). Federación Española de Baloncesto [Consulta: 28 abril 2019].
# Johann Albert von Regel

Johann Albert von Regel en rus: Иоанн-Альберт Регель (12 desembre 1845, Zúric – 6 juliol 1908, Odessa) va ser un metge i botànic suís-rus. Era fill del botànic Eduard August von Regel (1815-1892).
Va estudiar medicina a Sant Petersburg, Göttingen, Viena i Dorpat, després va ser nomenat metge de districte a Kuldja, al Turquestan oriental rus. Entre 1877 i 1885, va dur a terme excursions botàniques al Turquestan i a la regió del Pamir de l'Àsia central. Les mostres d'aquests viatges van ser lliurats al Jardí Botànic de Sant Petersburg.
El 1891, el gènere Aregelia (sinònim: Nidularium, família: Bromeliaceae) va ser anomenat en el seu honor per Otto Kuntze.

## Publicacions

* Beitrag zur Geschichte des Schierlings und Wasserschierlings. - Moskau, 1877. Digitalisierte Ausgabe der Universitäts- und Landesbibliothek Düsseldorf.
* Reisen in Central-Asien, 1876-79. In: A. Petermann Mittheilungen aus Justus Perthes' Geographischer Anstalt; 25. Banda, 1879, S.376-384 und 408-417. [[Justus Perthes]], Gotha 1879
* Meine Expedition nach Turfan 1879. In: Dr. A. Petermann's Mittheilungen aus Justus Perthes' Geographischer Anstalt; 27. Band, 1881, S.380-394. Justus Perthes, Gotha 1881.

## Referències

* ↑ Hartmut Walravens. Regel, Johann Albert (en alemany). 21. Berlin: Duncker & Humblot, 2003, p. . ; (text complet en línia)
* ↑ Geographische Zeitschrift, Franz Steiner Verlag, febrer 1909, p. 118, JSTOR 27806128
* ↑ Regel, Johann Albert NDB/ADB Deutsche Biographie
* ↑ Historischen Lexikon der Schweiz Biographical information
* ↑ BHL Taxonomic literature : a selective guide to botanical publications
* ↑ GRIN Taxonomy for Plants Arxivat 2013-12-12 a Wayback Machine. Aregelia Kuntze
# Criatures (grup de música)

Criatures és un grup català de música folk creat l'any 2013. El grup està format pel duet de Marçal Ramon (acordió diatònic) i Ivó Jordà (gralla), amb l'acompanyament d'Iu Boixader (Contrabaix) i Marc Vall (percussió). El grup gira al voltant del que defineixen com a «cambra d'arrel», en un intent d'apropar la música tradicional a la música de cambra i té com a referent el duet del duet del tenorista Jordi Molina i l'acordionista Perapau Ximenis. El seu repertori combina temes propis, tradicionals i vuitcentistes.
El 2016 guanya el IX Concurs Sons de la Mediterrània. El 2017 treuen el seu primer disc, Taumàtrop (Picap) i dos anys més tard el segon, Praxinoscopi (Microscopi, 2019), el qual guanya el Premi Enderrock per votació popular al Millor disc de folk 2019. Han actuat a diversos punts dels Països Catalans com al FIMPT, el Tradicionàrius, la Fira Mediterrània de Manresa, el Mercat de Música Viva de Vic o el Xàbia Folk. També han tocat a diversos punts de l'estranger com el Hong Kong Arts Festival i ha col·laborat amb artistes i projectes diversos com Kepa Junkera, l'Orquestra Filharmònica de Catalunya i el musical La Balada del Sabater d'Ordis.

## Referències

* ↑ «El grup». Criatures. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ «Criatures, duet cambrístic». Enderrock, 25-08-2016. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ Martí Fabra, Jordi. «Criatures, guanyadors del IX Concurs Sons». Sons de la Mediterrània. Enderrock, 07-10-2016. [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ «El debut de Criatures: il·lusionant i il·lusori». Enderrock, 26-04-2017. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ «Palmarès dels Premis Enderrock 2020». Enderrock, 06-03-2020. [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ «Tres dies amb segell original». Sons de la mediterrània. Enderrock, 13-06-2018. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ «25 anys de CAT». Sons de la mediterrània. Enderrock, 15-10-2018. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ Martí Fabra, Jordi. «Acoblaments i desacoblaments a Manresa». Sons de la Mediterrània. Enderrock, 12-10-2019. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ «Criatures». Mercat de Música Viva de Vic. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ «Criatures al País Valencià», 18-04-2018. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ Martí Fabra, Jordi. «Càntut i Criatures, a Hong Kong». Sons de la Mediterrània. Enderrock, 10-12-2018. [Consulta: 3 abril 2020].
* ↑ «FOK. Kepa Junkera». Satélite K. Arxivat de l'original el 31 de juliol 2021. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ Castillón, Xavier. «El musical del sabater d’Ordis». El Punt Avui, 14-11-2018. [Consulta: 31 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Criatures - Lloc web oficial
# Hebron (Illinois)

Hebron és una vila dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.038 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hebron tenia 1.038 habitants, 390 habitatges, i 271 famílies. La densitat de població era de 589,4 habitants/km².
Dels 390 habitatges en un 38,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 30,5% no eren unitats familiars. En el 24,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 32,4% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.607 $ i la renda mediana per família de 53.661 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.036 $ mentre que les dones 25.272 $. La renda per capita de la població era de 18.829 $. Aproximadament el 3,3% de les famílies i el 5,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hebron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hebron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eschentzwiller

Eschentzwiller (en alsacià Aschedswiller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2007 tenia 1.394 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 593 | 617 | 805 | 1.026 | 1.116 | 1.244 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Édouard Feigel | |
# Enric Canals i Cussó

Enric Canals i Cussó (Tiana, Maresme, 1952) és periodista, guionista i productor televisiu català. Llicenciat en Ciències de la Informació, va ser cap de programes i director de Televisió de Catalunya, entre 1984 i el 23 de juny de 1989. Ha treballat per als diaris El País i Diari de Barcelona i també per Ràdio Barcelona. Posteriorment, va dirigir el rotatiu català El Observador a partir del desembre de 1990. El 1990 va fundar la productora audiovisual Mercuri SGP que portà a la televisió sèries documentals com Te'n recordes?, Els dies que van canviar la nostra vida, Aquest temps, aquest país, Aquell 1898 (de la guerra de Cuba a la Setmana Tràgica), A l'ombra de la Gran Guerra, Un món en flames i Diccionari de butxaca del segle XX.
Consultor en projectes audiovisuals, ha estat membre del Consell Audiovisual de Catalunya i director general de difusió de la Generalitat de Catalunya entre 1997 i 2001, així com del Consell d'Administració de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió des de 2004 a 2008. A començaments de 2011 va ser nomenat delegat a Catalunya del grup de comunicació Vocento. El 2013 va guanyar el Premi Godó de reporterisme i assaig periodístic per l'obra Pujol Catalunya.

## Referències

* ↑ «Jaume Ferrús, nombrado nuevo director de TV-3». El País, 30-06-1989 [Consulta: 23 juny 2014].
* ↑ «Enric Canals». El País, 13-12-1990.
* 1 2 «Enric Canals, nombrado delegado de Vocento en Cataluña». Unidad Editorial, 18-05-2011. [Consulta: 10 maig 2014].
* ↑ «Edició del divendres 7 d'abril de 1989» p. 25. Barcelona: Grupo Zeta, 07-04-1989. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 maig 2014].
* 1 2 Escur, Núria. «Tot sobre el consell de guerra a Pujol». La Vanguardia p. 2. Barcelona: jordipujol.cat, 04-04-2013. Arxivat de l'original el 2014-05-12. [Consulta: 10 maig 2014].
* ↑ «Presa possessió dels membres del Consell d'Administració / 24 febrer 2004» p. 3. Parlament de Catalunya, 18-02-2004. Arxivat de l'original el 12 de maig 2014. [Consulta: 10 maig 2014].
# Coelorinchus occa

Coelorinchus occa és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 50 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja principalment peixets, poliquets i crustacis (crancs, gambes, ostracodes i copèpodes).

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 400-2220 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Florida fins al nord de Sud-amèrica i des de les illes Fèroe fins a Cap Verd. També és present a Bermuda i a l'Àfrica Austral.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giorna M. E. 1809. Mémoire sur des poissons d'espèces nouvelles et de genres nouveaux. Plus: Suite et conclusion du mémoire (pp. 177-180). Mem. Acad. Imp. Sci. Lit. Beaux-arts., Turin v. 9 (pt 1). 1-19, 177-180.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Coelorinchus occa». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* ↑ Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Reiner, F. 1996. Catálogo dos peixes do Arquipélago de Cabo Verde. Publicações avulsas do IPIMAR Núm. 2. 339 p.
* ↑ Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Johann Albert Fabricius

Johann Albert Fabricius (Leipzig, 11 de novembre de 1668 - Hamburg, 30 d'abril de 1736) fou un bibliògraf i bibliotecari alemany.
Era fill del músic i compositor Werner Fabricius autor entre altres de la Deliciae Harmonicae (1656). Els pares van morir quan era jove. Al seu llit de mort, son pare el va confiar a la protecció al teòleg Valentin Alberti, que va ser el seu mentor en els estudis de medicina, telologia i filologia. Després va estudiar sota J.G. Herrichen, i a Quedlinburg sota Samuel Schmid, a la llibreria del qual es va aficionar a la compilació de llibres destacats clàssics.
A poc a poc es va distanciar de les controvèrsies teològiques per concentrar-se en l'estudi bibliogràfic dels escrits de l'antigüita greco-romana i romana d'Orient. El 1688 va publicar Scriptorum recentiorum decas i el 1689 (amb el nom Faber) Decas Decadum, sive plagiariorum et pseudonymorum centuria. Va estudiar medicina i després teologia. A partir del 1693 va viure a Hamburg com a llibreter de J. F. Meyer. Va obtenir la cadira de retòrica i ètica. Va morir a Hamburg.
Va escriure o editar 128 llibres. És conegut pel seu inventari bibliogràfic de del grec anticen catorze volums Bibliotheca Graeca (1705-1728) des d'Homer fins a la caiguda de Constantinoble, revisada i continuada per G.C. Harles, 1790-1812). Va seguir la Bibliotheca Latina (1697) en dos volums. El seu llibre Bibliotheca latina mediae et infimae aetatis (1734-36), és el primer repertori científic de la literatura medieval. També va editar els anomenats Evangelis apòcrifs, texts sobre la vida de Jesucrist, contemporanis o anteriors als evangelis oficials, però no reconeguts per l'Església catòlica com «canònics»
Altres obres a considerar són: Bibliotheca Antiquaria; Centifolium Lutheranum; Bibliotheca Ecclesiastica (1718), Codex Apocryphus (1703) i el Codex pseudepigraphus Veteris Testamenti (1722).
Son gendre H.S. Reimare va escriure una biografia en llatí De Vita et Scriptis J.A. Fabricii Commentarius.

## Referències

* 1 2 3 Reincke, Heinrich. «Fabricius, Albert». A: Neue Deutsche Biographie (NDB) (en alemany). 4. Berlín: Duncker & Humblot, 1959, p. 732 ss. ISBN 3-428-00185-0.
* ↑ «Johann Albert Fabricius». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Reimarus, H.S.. De Vita et Scriptis J.A. Fabricii Commentarius (en llatí). Hamburg: Dió Cassi, 1737.

## Bibliografia

* Krolzik, Udo. «Johann Albert Fabricius (1668–1736». A: Manfred Büttner (ed.). Zur Entwicklung der Geographie vom Mittelalter bis zu Carl Ritter (en alemany). Paderborn: Schöningh, 1982, p. 131–146 (Abhandlungen und Quellen zur Geschichte der Geographie und Kosmologie, número 3). ISBN 3-506-78763-2.
* Reed, Annette Yoshiko «The Modern Invention of 'Old Testament Pseudepigrapha'» (en anglès). The Journal of Theological Studies, 60, 2, 01-10-2009, pàg. 403–436. DOI: 10.1093/jts/flp033. ISSN: 0022-5185.