OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionats del món de ciclisme de muntanya i trial de 2002

Els Campionats del món de ciclisme de muntanya i trial de 2002 van ser la 13a edició dels Campionats del món de ciclisme de muntanya organitzats per la Unió Ciclista Internacional. Les proves tingueren lloc del 28 d'agost a l'1 de setembre de 2002 a Kaprun (Estat de Salzburg) a Àustria.

## Resultats
### Camp a través

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Masculí | Roland Green (CAN) | Filip Meirhaeghe (BEL) | Thomas Frischknecht (SUI) |
| Femení | Gunn-Rita Dahle (NOR) | Anna Szafraniec (POL) | Sabine Spitz (GER) |
| Masculí sub-23 | Julien Absalon (FRA) | Ralph Näf (SUI) | Ryder Hesjedal (CAN) |
| Masculí júnior | Trent Lowe (AUS) | Iuri Trofimov (RUS) | Tony Longo (ITA) |
| Femení júnior | Lisa Mathison (AUS) | Elisabeth Osl (AUT) | Petra Bublova (CZE) |
| Relleus Mixt | Canadà Ryder Hesjedal Roland Green Max Plaxton Alison Sydor | França Julien Absalon Jean Eudes Laurence Leboucher Cedric Ravanel | Suïssa Florian Vogel Thomas Frischknecht Lukas Flückinger Petra Henzi |

### Descens

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Masculí | Nicolas Vouilloz (FRA) | Steve Peat (GBR) | Chris Kovarik (AUS) |
| Femení | Anne-Caroline Chausson (FRA) | Fionn Griffiths (GBR) | Missy Giove (USA) |
| Masculí júnior | Sam Hill (AUS) | Gee Atherton (GBR) | Justin Havukainen (AUS) |
| Femení júnior | Emmeline Ragot (FRA) | Claire Bauchet (FRA) | Diana Marggraff (ECU) |

### Four Cross

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Masculí | Brian Lopes (USA) | Cédric Gracia (FRA) | Eric Carter (USA) |
| Femení | Anne-Caroline Chausson (FRA) | Katrina Miller (AUS) | Sabrina Jonnier (FRA) |

### Trial

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Masculí - 20 polzades | Marco Hösel (GER) | Juan Antonio Linares (ESP) | Peter Bartak (SVK) |
| Masculí - 26 polzades | Kenny Belaey (BEL) | Marc Vinco (FRA) | Marc Caisso (FRA) |
| Femení | Karin Moor (SUI) | Lucie Miramond (FRA) | Floriane Combe (FRA) |
| Masculí júnior - 20 polzades | Gilles Coustellier (FRA) | Diego Barrio Roa (GBR) | Giacomo Coustellier (FRA) |
| Masculí júnior - 26 polzades | Giacomo Coustellier (FRA) | Gilles Coustellier (FRA) | Marc Soulas (FRA) |
| Equips - 20 polzades | França | Espanya | Polònia |
| Equips - 26 polzades | França | Txèquia | Polònia |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | França | 9 | 6 | 5 | 20 |
| 2 | Austràlia | 3 | 1 | 2 | 6 |
| 3 | Canadà | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 4 | Suïssa | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 5 | Bèlgica | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 6 | Estats Units | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 7 | Alemanya | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 8 | Noruega | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | Regne Unit | 0 | 4 | 0 | 4 |
| 10 | Espanya | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 11 | Polònia | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 12 | Txèquia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 13 | Àustria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 13 | Rússia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 15 | Equador | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Eslovàquia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 19 | 19 | 19 | 57 |

## Referències

* Web oficial UCI
* Resultats masculins a les-sports.info
* Resultats femenins a les-sports.info
# Cascades Owharoa

Les cascades Owharoa són unes cascades de Nova Zelanda, localitzades a la carretera Waitawheta Road, prop de la State Highway 2, entre Paeroa i Waihi.

## Referències

* ↑ Owharoa Falls - "New Zealand Waterfalls" (anglès)

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Archamia flavofasciata

Archamia flavofasciata és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 7,9 cm de llargària màxima.
* 7 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 12-14 radis tous a l'anal.
* És de color gris rosat.

## Hàbitat

És un peix marí, pelàgic-nerític i de clima tropical que viu entre 3 i 13 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: des de Mombasa (Kenya) fins a Durban (Sud-àfrica) i Madagascar.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1863. Catalogue of the fishes of Lower California, in the Smithsonian Institution, collected by Mr. J. Xantus. Part IV. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 80-88.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gon, O. & J. E. Randall, 2003. Revision of the Indo-Pacific cardinalfish genus Archamia (Perciformes: Apogonidae), with description of a new species. Indo-Pac. Fishes Núm. 35: 1-49, Pls. 1-3.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Archamia flavofasciata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Gon, O. i J.E. Randall, 2003. Revision of the Indo-Pacific cardinalfish genus Archamia (Perciformes: Apogonidae), with description of a new species. Indo-Pacific Fishes (35):49 p.
* ↑ Gon, O. i J.E. Randall, 2003.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# El geperut de Notre-Dame (pel·lícula de 1939)

El geperut de Notre-Dame (títol original en anglès: The Hunchback of Notre Dame) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per William Dieterle, estrenada el 1939 i doblada al català.

## Argument

A finals del segle xv París celebra la mort de l'Edat Mitjana en un ambient en el qual conviuen un poble ignorant, un rei comprensiu, un jutge malvat i una organització de captaires que serviran de comparses a dos personatges marginats: Maragda, una gitana, i Quasimodo, el geperut campaner de Notre Dame.

## Repartiment

* Charles Laughton: Quasimodo
* Maureen O'Hara: Esmeralda
* Sir Cedric Hardwicke: Frollo
* Thomas Mitchell: Clopin
* Edmond O'Brien: Gringoire
* Alan Marshal: Phœbus
* Walter Hampden: L'arquebisbe de París
* Harry Davenport: Lluís XI de França
* Helene Whitney: Flor de Lis
* Katharine Alexander: Madame de Lis
* Rod La Rocque (Phillippe)
* George Zucco: El procurador
* Kathryn Adams: La companya de Flor
* Etienne Girardot: El doctor
* Fritz Leiber: El vell gentilhome
* Arthur Hohl: Olivier
* Minna Gombell: La reina dels captaires

## Nominacions

* 1940. Oscar a la millor banda sonora per Alfred Newman
* 1940. Oscar a la millor edició de so per John Aalberg

## Referències

* ↑ El geperut de Notre-Dame
* ↑ «The Hunchback of Notre Dame». The New York Times.
# Baharuia gracilis

Baharuia és un gènere monotípic que pertany a la família de les Apocynaceae. Conté una única espècie: Baharuia gracilis D.J.Middleton. És originari del sud-est d'Àsia distribuït a Sumatra i Borneo (Brunei, Kalimantan, Sabah, Sarawak).

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per David John Middleton i publicat a Blumea 40(2): 445. 1995.

## Vegeu també

* Característiques de les apocinàcies

## Referències

* ↑ Espècies a The International Plant Names Index
* ↑ «Baharuia gracilis». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 3 setembre 2009].
* ↑ Baharuia a PlantList
* ↑ «Baharuia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 21 octubre 2013].
# Fonologia del suec

Nota: Aquesta pàgina o secció conté símbols fonètics de l'AFI en Unicode.
La fonologia del suec és especialment rica en vocals. En té nou que componen disset fonemes en la majoria de varietats i dialectes (les vocals [e] i [ɛ] curtes coincideixen). Hi ha divuit fonemes consonàntics, entre els quals la consonant fricativa postalveolovelar sorda, [ɧ] i [r] presenten variacions considerables depenent del context social i dialectal. Un tret característic del suec és la seva prosòdia (entonació, accent, to, etc.) molt variada, que sovint és una de les diferències més notables entre els diversos dialectes. Parlants nadius de suec que adapten la seva parla quan es troben en zones amb altres varietats regionals o dialectes sovint usaran els sons de la nova varietat, però conservaran tanmateix la prosòdia del seu dialecte nadiu.
| | Bilabials | Bilabials | Labiodentals | Labiodentals | Dentals | Dentals | Dentals | Alveolars | Palatals | Palatals | Velars | Velars | Glotals |
| Oclusives | p | b | | | t | d | | | | | k | g | |
| Aproximants | | b | | v | | d | l | r | | j | | g | h |
| Fricatives | | | f | v | s | s | s | r | ɕ | j | ɧ | ɧ | |
| Vibrants | | | | | | | | r | | | | | |
| Nasals | m | m | | | n | n | n | | | | ŋ | ŋ | |
# Can Barceló (Sant Martí Sarroca)

Can Barceló és una masia de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia composta de planta baixa i pis, amb coberta a dos vessants. Portal d'arc de mig punt adovellat i finestra amb marc, ampit i llinda de pedra. Contraforts. Edificis agrícoles annexes.

## Referències

* ↑ «Can Barceló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Cascades Ngonye

Les cascades Ngonye o cascades Sioma són unes cascades del riu Zambezi, a l'oest de Zàmbia, prop de la ciutat de Sioma i a uns pocs centenars de quilòmetres aigües amunt de les cascades Victòria. Situades a la part sud de Barotseland, per arribar a les cascades s'ha de fer un viatge difícil de dos o tres dies des de la capital, Lusaka. Per la seva inaccessibilitat, les fa molt menys conegudes que les cascades Victòria. La zona circumdant es va convertir en un parc nacional el 2010-2011.
Les cascades estan formades pel mateix procés geològic que les cascades Victoria, amb esquerdes al basalt de la llera del riu que es van erosionant per formar la cascada. La seva altura és només d'entre 10 i 25 metres, però l'ample de les cascades és impressionant. Formen un ample creixent, interromput per afloraments rocosos.
A la part superior de les cascades, el riu és ample i poc profund; a mesura, però, que flueix per les sorres del Kalahari, per sota de les cascades existeixen amplis ràpids d'aigua blanca, ja que el riu està inclinat per les gorges tallades en roca de basalt.
Per la zona dels voltants es pot veure una gran varietat de fauna salvatge, especialment al Parc Nacional de Sioma Ngwezi, i freqüentment es poden veure elefants pel riu, als voltants de les cascades.

## Referències

* ↑ NGONYE FALLS - Zambia Tourism
* ↑ Ngonye Falls -- Britannica Online Encyclopedia

## Vegeu també

* Llista de cascades.
# Archamia lineolata

Archamia lineolata és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 10,3 cm de llargària màxima.
* 7 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 12-14 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical que viu entre 1 i 20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar Roig: Egipte i el Sudan.

## Observacions

És inofensiu per als humans, forma moles amb altres espècies d'Archamia i s'amaga en les esquerdes i coves dels esculls durant el dia.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1863. Catalogue of the fishes of Lower California, in the Smithsonian Institution, collected by Mr. J. Xantus. Part IV. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 80-88.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1828. Histoire naturelle des poissons. Tome second. Livre Troisième. Des poissons de la famille des perches, ou des percoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 2: i-xxi + 2 pp. + 1-490, Pls. 9-40.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Archamia lineolata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Yanagawa, H., 1994. Length-weight relationship of Gulf of Thailand fishes. Naga ICLARM Q. 17(4):48-52.
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Gon, O. i J.E. Randall, 2003. Revision of the Indo-Pacific cardinalfish genus Archamia (Perciformes: Apogonidae), with description of a new species. Indo-Pacific Fishes (35):49 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Gon, O. i J.E. Randall, 2003.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Fishelson, L., M. Goren i O. Gon, 1997. Black gut phenomenon in cardinal fishes (Apogonidae, Teleostei). Mar. Ecol. Prog. Ser. 161:295-298.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# El genio alegre

El genio alegre és una pel·lícula espanyola de comèdia en blanc i negre dirigida el 1936 per Fernando Delgado de Lara amb un guió basat en el sainet homònim dels germans Álvarez Quintero i produïda per Cifesa. A causa de la guerra civil espanyola no fou estrenada fins al 1939.

## Sinopsi

La història és ambientada en un poble andalús en el qual la marquesa de Los Arrayanes, Donya Sacramento Alcázar, decideix anar al seu mas amb el seu fill, que és un cap boig i la seva actitud no és conforme amb la posició social que ocupa la seva família. A més arriba a la casa de Los Arrayanes, Consolación, la neboda de la marquesa, una bella noia molt alegre que pertorbarà la vida dels marquesos i farà que el seu cosí s'enamori d'ella.

## Repartiment

* Leocadia Alba ... Chacha Pepa
* Concha Catalá ... Tía Sacramento, marquesa de los Arrayanes
* Lolita Astolfi ... Coralito, doncella
* Antonio Vico ... Lucío
* Fernando Fernández de Córdoba ... Julio
* Alberto Romea ... Don Eligio, el administrador
* Juan Calvo ... Ambrosio
* Armando Calvo ... Antoñito
* Rosita Díaz Gimeno ... Consolación (no acreditada)
* Erasmo Pascual ... (no acreditat)
* Anita Sevilla… Veletilla (no acreditat)

## Producció i estrena

La pel·lícula es va començar a rodar l'abril de 1936, poc abans que es produís el cop d'estat del 18 de juliol. La seva protagonista, Rosita Díaz Gimeno, era l'actriu preferida d'Enrique Jardiel Poncela i protagonista de les versions espanyoles que feia la productora Fox, fou detinguda pels facciosos a Sevilla el febrer de 1937 a causa de la denúncia del seu company de repartiment Fernando Fernández de Córdoba i fou intercanviada poc després. Es casà amb Juan Negrín Mijailov, fill del cap de govern, i en caure la Segona República va marxar amb el seu marit cap a l'exili.
Es va estrenar precipitadament el 27 de desembre de 1939 al Cine Rialto de Madrid amb algunes escenes rodades un parell de mesos abans en les quals Carmen de Lucio dobla a la protagonista. En els títols de crèdit no apareixen Rosita Díaz Gimeno, Edmundo Barbero i altres actors "desafectes", tot i que apareixien a la pantalla. La majoria dels crítics optaren per silenciar-los però Carlos Fernández Cuenca, al diari "Ya", qualifica a Rosita de traïdora a la causa d'Espanya, a Anita Sevilla, de roja, i a Edmundo Barbero d' amic de l'ànima dels assassins a sou de Moscou.

## Referències

* ↑ Cuando los nacionales “fusilaron” a Rosita Díaz Gimeno, la “sonrisa de la República”, El Salto Diario, 30 de gener de 2018
* ↑ El genio alegre a ABC
* ↑ La historia de un elenco artístico a labasquebondissante.blogspot.com
* ↑ El genio alegre, crónica triste a zinefilaz.blogspot

## Bibliografia

* GAVILÁN SÁNCHEZ, JUAN ANTONIO, El Genio Alegre. Una película que empezó republicana y acabó franquista, en IV Jornadas Niceto Alcalá-Zamora, Priego de Córdoba, 2, 3 i 4 d'abril de 1998-1999, pp. 161-186.

## Enllaços externs

* Fotograma de la pel·lícula a la Filmoteca de Catalunya
# Bata (indumentària)

La bata és una peça de vestir, originàriament llarga gairebé fins als peus i amb mànigues, usada generalment per a estar per casa.
També és una peça de vestir amb les mateixes característiques que l'anterior, però amb una altra finalitat, com posar-la damunt el pijama per a abrigar-se a casa; o la bata de bany o barnús per a eixugar-se sortint de la dutxa.
* Dona amb bata
* Bata de bany o barnús

## Vegeu també

* Batamanta
Viccionari
# Banu Hanifa

Els Banu Hanifa (àrab: بنو حنيفة, Banū Ḥanīfa) o Hanifa ibn Lujaym fou una antiga tribu àrab del grup dels Baqr ibn Wail. Les subdivisions principals eren: els dul o duil, els adi, els amir i els subaym. La seva capital era al-Hadjr a la Yamama; altres ciutats sota el seu domini eren Djaw, al-Awqa, Fayshan, al-Qirs, Qurran, al-Mansif (fortalesa), al-Thaqb o al-Naqb, Tuam, Ubad i Uthal. Foren vassalls dels làkhmides d'al-Hira. Van entrar en conflicte amb els Banu Tamim. Vers el 600 era xeic Qatada ibn Maslama que va tenir per successor a Hawadha ibn Ali, segurament cristià. El 628 Hawhada va iniciar contactes amb Mahoma, però va morir sense haver-se convertit el 630. El va succeir Thumama ibn Uthal que sembla que ja s'havia fet musulmà. Bona part de la tribu va participar en la Rida el 632 dirigits per Musaylima, però Thumama amb la resta de la tribu va romandre lleial.

## Referències

* ↑ Caetani, Annali
# Comunitats Balears a l'Exterior

Comunitats Balears a l'Exterior són els grups d'emigrants de les Illes Balears i els seus descendents, residents a l'estranger. S'agrupen en les Cases Balears de l'Exterior, associacions sense ànim de lucre i amb personalitat jurídica.
L'origen d'aquestes institucions es vincula amb l'emigració que s'inicia en el segle xviii, i adquireix un caràcter massiu a fins del segle xix i primeres dècades del xx. En l'actualitat existeixen 23 cases distribuïdes a Amèrica Llatina i Europa. A Uruguai existeix un centre balear; a Argentina hi ha 12 les cases repartides a les províncies de Buenos Aires, Santa Fe, Còrdoba i Mendoza. Al Carib hi ha cases a Santo Domingo, Cuba, Puerto Rico, Veneçuela i Mèxic. A Europa, hi ha centres a Berlín, Madrid i Barcelona.
Des del 1992 han rebut el reconeixement del Govern de les Illes Balears. Mitjançant subvencions i convenis atén les sol·licituds de documentació (partida de naixença, matrimoni, etc.), promou viatges de tornada per a joves, adults i majors, i coordina el desenvolupament de cursos de llengua catalana i conferències amb el suport de la Universitat de les Illes Balears (UIB) i la Fundació Càtedra Iberoamericana (FCI). El 1994 van rebre la Medalla d'Or de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears.

## Vegeu també

* Casals catalans

## Enllaços externs

* Fundació Balears a l'Exterior Arxivat 2008-09-23 a Wayback Machine.
# Can Molina

Can Molina és una masia al costat de llevant de l'avinguda de Francesc Maspons del poble de Bigues. És al sector central del terme municipal de Bigues i Riells, al sud-oest del Rieral de Bigues; des de darreries del segle XX ha quedat absorbida per la trama urbana de Bigues: queda a l'avinguda de Francesc Masponç, a llevant del camí de Can Segimon. És a la dreta del Tenes, a llevant de Can Traver, a prop i al sud-oest de la Baliarda, que queda a l'altre costat del Tenes, i al costat de llevant de Ca l'Espasa. Forma part del petit conjunt format per Can Curt del Rieral, Can Molina i Cal Tasar. Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals editat per l'ajuntament de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ Catàleg de masies i cases rurals
# Cavarus

Cavarus (en grec antic Καύαρος) va ser el darrer rei dels gals establerts a Tràcia al territori de Tylis i que per uns anys van estar cobrant tribut a Bizanci. El 219 aC amb la mediació de Prúsies I de Bitínia i de Rodes es va fer la pau entre els gals i Bizanci.
Va morir en combat amb els tracis que finalment van aniquilar a tots els gals del país i van destruir Tylis. Polibi l'anomena "un home de cor reial i magnànim" (Βασιλικὸς τῇ φύσει καὶ μεγαλόφρων), i diu que va donar protecció als comerciants que navegaven cap a l'Euxí. El seu nom segurament era més un patronímic que un nom propi, i derivaria de la tribu dels cavars que vivien al Roine entre Avinyó i Valença, diu Estrabó.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cavarus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 24 febrer 2021].
# El perro

El perro és una pel·lícula d'acció espanyola del 1977 amb concomitàncies polítiques dirigida per Antonio Isasi-Isasmendi segons el guió de Juan Antonio Porto, adaptació lliure de la novel·la d'Alberto Vázquez Figueroa on barreja acció i crítica política. Va gaudir d'un repartiment internacional format per Jason Miller, Lea Massari, Marisa Paredes i Aldo Sambrell.

## Argument

En un país llatinoamericà no especificat, amb un règim dictatorial, el matemàtic Aristides Ungria és arrestat per motius polítics i enviat a la terrible presó de San Justo des d'on aconsegueix escapar. Perseguit per guàrdies, en matarà un. El gos ferotge del guàrdia Zancho, entrenat per seguir els escapats, el segueix fins a la capital del país, on Ungria intenta trobar el líder dels opositors del règim ...

## Repartiment

* Jason Miller – Aristides Ungria
* Lea Massari – Muriel
* Marisa Paredes – Guerrillera
* Aldo Sambrell – Omar Romero
* Yolanda Farr – Campesina
* Francisco Casares – Zancho
* Juan Antonio Bardem – Abraham Abatti
* Eduardo Calvo – Oreste
* Manuel de Blas – Mayor Araes
* Antonio Gamero – Cuatrero
* Juan Margallo – Cuatrero
* Vicente Cuesta – Huascar
* Luis Marín – Preso
* Antonio Mayans – Teniente
* José Vivó – Sebastián
* José Manuel Martín – Cuatrero
* Vicente Bañó – Leónidas Arévalo
* Juan Antonio Porto – Priest
* Ivan Tubau Comamala – Brigadier de Soto

## Recepció

Fou exhibida fora de concurs en la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1977. El 2009 fou exhibida a la secció Sitges Clàssics - Els altres fantàstics del Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges.

## Referències

* ↑ El perro (1977). Antonio Isasi-Isasmendi per Joaquín Vallet Rodrigo.A: Dirigido por...: Revista de cine, ISSN 0212-7245, Nº 501, 2019, pág. 58
* ↑ Inauguración del Certamen con "El Perro" de Antonio Isasi, ABC, 11 de setembre de 1977
* ↑ El Perro al web del festival de Sitges

## Enllaços externs

* El perro a videodromo.es, amb imatges i un tràiler de la pel·lícula.
# Baheb el cima

Baheb el cima (àrab egipci: بحب السيما, baḥebb es-sīmā, bæˈħebb esˈsiːmæ), comercialitzada com I Love Cinema, és un pel·lícula egípcia dirigida per Osama Fawzy i protagonitzada per Mahmoud Hemaidah i Laila Elwi. Una comèdia-drama amb èmfasi en els problemes socials, culturals i relacionats amb la religió de la societat egípcia, i que presenta l'art com a salvador.

## Argument

Un nen egipci que viu al Caire descobreix la vida i la seva passió pel cinema mentre viu amb la seva mare, de religió protestant i sexualment frustrada, i el seu pare, copte ortodox de línia dura que creu que moltes coses de la vida són pecaminoses, inclòs el cinema.

## Repartiment

* Laila Elwi: Ne'mat
* Mahmood Hemaidah: Adly
* Youssef Osman: Na'eem
* Menna Shalabi: Nousa Boushra
* Edward
* Aida Abdel Aziz: mare de Ne'mat
* Nadia Rafeek: mare d'Adly
* Mohamed Dardeery: director de l'escola
* Raouf Mustafa
* Zaki Fateen Abdel Wahab

## Premis

La pel·lícula va ser seleccionada com a presentació d'Egipte als Premis Oscar de 2004 per al Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa, però no va ser acceptada com a nominada. Va obtenir crítiques majoritàriament positives de la crítica i el públic egipcis i va guanyar el premi Horus en quatre categories al Festival Internacional de Cinema del Caire el 2005 inclòs Millor director. Va ser inscrit al Festival Internacional de Cinema de Kerala el 2005 i va ser nominat per Golden Crow Pheasant.

## Referències

* ↑ Egypt's cinematic gems: 'Baheb al-Cima' | MadaMasr
* ↑ «Dubai Film Festival Screening Program, 2004». Arxivat de l'original el 2019-01-27. [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ «50 Countries in Competition for Oscar». Academy of Motion Picture Arts and Sciences, 22-10-2004. Arxivat de l'original el 2004-10-29. [Consulta: 9 juliol 2008].
* ↑ «2005 Oscars 77th Academy Awards Nominees». Yahoo! Movies, 25-01-2005. [Consulta: 9 juliol 2008].

## Enllaços externs

* Baheb el cima a ifilms