OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Gourbeyre

El cantó de Gourbeyre és una antiga divisió administrativa francesa situada al departament de Guadalupe a la regió de Guadalupe. Va desaparèixer després que el govern francès reorganitzés la divisió cantonal el març de 2015. Des d'aleshores s'ha integrat en el cantó de Trois-Rivières.

## Composició

El cantó comprenia la comuna de Gourbeyre.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1985-1994 | Lucette Michaux-Chevry | DVG puis RPR | Alcaldessa de Gourbeyre (1987-1995) Diputada (1986, 1988-1993) Secretària d'Estat (1986-1988) Ministre (1993-1995) President del Consell Regional (1992-2004) |
| 1994-2001 | Luc Adémar | DVD | |
| 2001-2008 | Serge Zou | Objectif Guadeloupe – UMP | |
| 2008-2015 | Luc Adémar | DVD | Alcalde de Gourbeyre des de 2008 |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-235 du 24 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département de la Guadeloupe
# Copa del Rei de futbol 1921

La Copa del Rei de futbol 1921 va ser la 19ena edició de la Copa d'Espanya.

## Detalls

La competició es disputà entre el 9 d'abril i el 8 de maig de 1921.
Equips classificats:
* Biscaia: Athletic de Bilbao
* Guipúscoa: Real Unión
* Regió Centre: Athletic Madrid
* Regió Sud: Sevilla FC
* Galícia: Fortuna Vigo
* Astúries: Sporting de Gijón
* Catalunya: FC Barcelona
* Llevant: Levante de Murcia

## Fase final

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| 27 de març - 17 d'abril | 27 de març - 17 d'abril | 27 de març - 17 d'abril | 17 d'abril - 2 de maig | 17 d'abril - 2 de maig | 17 d'abril - 2 de maig | 8 de maig | 8 de maig |
| Fortuna de Vigo | 5 | 2 |
| Real Unión Club | 1 | 3 |
| Real Unión Club | 1 | 3 | Real Unión Club | 1 | 2 |
| | | | Athletic Club de Madrid | 2 | 5 |
| Athletic Club de Madrid | | | Athletic Club de Madrid | 2 | 5 |
| FC Barcelona | | | | | |
| | | | | | | Athletic Club de Madrid | 1 |
| | | | | | | Athletic Club | 4 |
| Sevilla FC | 2 | 3 | | | |
| Levante FC de Murcia | 0 | 0 | | | |
| Levante FC de Murcia | 0 | 0 | Sevilla FC | 4 | 1 |
| | | | Athletic Club | 2 | 1 |
| Athletic Club | 2 | 1 | Athletic Club | 2 | 1 |
| Sporting de Gijón | 1 | 0 |

## Quarts de final

El FC Barcelona renuncià en protesta per la decisió de la Federació de traslladar la seu de la final de Sevilla a Bilbao. At. de Madrid classificat.

### Anada

| Fortuna Vigo | 5-1 | Real Unión |
Estadi de Bouzas, Vigo
| Athletic Bilbao | 2-1 | Sporting Gijón |
Estadi de San Mamés, Bilbao
| Sevilla FC | 2-0 | Levante de Murcia |
Estadi Reina Victoria, Sevilla

### Tornada

| Real Unión | 3-2 | Fortuna Vigo |
Estadi d'Amute, Irun
| Sporting Gijón | 0-1 | Athletic Bilbao |
El Molinón, Gijón
| Levante de Murcia | 0-3 | Sevilla FC |
Múrcia

### Desempat

| Fortuna Vigo | 3-4 | Real Unión |
Madrid

## Semifinals
### Anada

| Real Unión | 1-2 | Athletic Madrid |
Estadi d'Amute, Irun
| Sevilla FC | 4-2 | Athletic Bilbao |
Madrid

### Tornada

| Athletic Madrid | 5-2 | Real Unión |
Madrid
| Athletic Bilbao | 1-1 | Sevilla FC |
Madrid
El Sevilla FC guanyà les semifinals però fou desqualificat per alineació indeguda a quarts de final.

## Final

| Athletic Bilbao | 4 - 1 | Athletic Madrid |
| Laca 29', 73' Acedo 41' (pen.), 68' | | 38' Triana |

## Campió

* Campions de la Copa d'Espanya 1921
* Athletic Club 8è títol

## Referències

* ↑ «Spain - List of Cup Finals». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ «Spain - Cup 1921». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ (castellà) Copa de 1921 a linguasport.com
* 1 2 3 1921: El primer duelo entre atléticos Arxivat 2019-08-03 a Wayback Machine., [1921: The first duel of the Athletics], RFEF (in Spanish),
# Bulevard

Un bulevard és un tipus d'avinguda amb arbres i ampla. La paraula prové del francès "boulevard" i aquest del neerlandès "bolwerk" (bastió o baluard). En un primer sentit, el bulevard era una via de comunicació basada en antigues defenses, vist que el mot prové del flamenc bolwerk. Permetia envoltar la ciutat per l'exterior amb un cinturó perifèric. El bulevard és, en segon lloc, una via general important amb àmplies avingudes per a vianants als laterals.

## Bulevards destacats per països

* A Espanya
** Passeig del Prado a Madrid
** Passeig de Gràcia a Barcelona.
* A Alemanya
** Karl-Marx-Allee a Berlín.
** Under den Linden a Berlín.
** Königsallee a Düsseldorf.
** Leopoldstraße a Múnic.
* A l'Argentina
** Avenida de Mayo a Buenos Aires.
** Bulevard Villegas en Buenos Aires.
** Boulevard Oroño, Bulevar Avellaneda y Bulevar Rondeau a Santa Fe.
** Boulevard San Juan a Còrdova.
* A Àustria
** Ringstraße a Viena
* A Bolívia
** Avinguda Monseñor Rivero a Santa Cruz de la Sierra.
** Passeig del Prado a La Paz
* Al Brasil
** Bulevard 28 de Setembro a Rio de Janeiro.
** Bulevard Cachoeira a Joinville.
* A Colòmbia:
** Bulevard de la Avenida Simón Bolívar a Valledupar.
** Bulevard de la Avenida Colombia a Santiago de Cali.
** Passeig Comercial Bulevar de Junín a Medellín.
** Bulevard Santander a Bucaramanga.
* A Costa Rica:
** Bulevard de Los Yoses (est) i Bulevard Ernesto Rohrmoser/Avenida Les Amèriques (oest) a San José.
** Bulevard de La Lima i Bulevard El Molino a Cartago.
** Avinguda 25 de juliol a Libèria.
* A l'Equador:
** Bulevard Nacions Unides a Quito.
** Bulevard Amazones a Quito.
** Bulevard 24 de Maig a Quito.
** Bulevard 9 d'Octubre a Guayaquil.
* A Guatemala:
** Boulevard Liberació a Guatemala.
** Avinguda de la Reforma (antic Boulevard «30 de Juny») a Guatemala.
* A Israel:
** Bulevard Rothschild a Tel-Aviv.
* A Xile:
** Passeig Bulnes a Santiago.
** Passeig Ahumada a Santiago.

## Referències

* ↑ «bulevard». diccionari.cat. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 2 desembre 2017].
# Coenobita

Coenobita és un gènere de crustacis decàpodes de l'infraordre Bracyura. Es tracta de bernats ermitans terrestres majoritàriament de la regió Indo-Pacífica.

## Ecologia

Les espècies de Coenobita transporten aigua en les closques de gastròpodes què habiten i d'aquesta manera poden estar fora de l'aigua molt de temps.

## Distribució

La majoria d'espècies, excepte tres, es troben a la regió Indo-Pacífica. Les altres tres espècies es troben, una espècie a Àfrica occidental, una espècie a l'oest de l'oceà Atlàntic i una espècie a Amèrica, a l'oceà Pacífic.

## Taxonomia

El gènere Coenobita conté 16 espècies:
| Espècie | Autoritat | Any | Distribució |
| Coenobita brevimanus | Dana | 1852 | Indo-Pacífic |
| Coenobita carnescens | Dana | 1851 | Oceà Pacífic |
| Coenobita cavipes | Stimpson | 1858 | Indo-Pacífic |
| Coenobita clypeatus | Fabricius !(Fabricius) | 1787 | Oceà Atlàntic Occidental |
| Coenobita compressus | Milne Edwards !H. Milne-Edwards | 1836 | Pacífic Oriental |
| Coenobita longitarsis | De Man | 1902 | Índies Occidentals |
| Coenobita olivieri | Owen | 1839 | Oceà Pacífic |
| Coenobita perlatus | Milne Edwards !H. Milne-Edwards | 1837 | Indo-Pacific |
| Coenobita pseudorugosus | Nakasone | 1988 | Indo-Pacific |
| Coenobita purpureus | Stimpson | 1858 | Japó |
| Coenobita rubescens | Greeff | 1884 | Àfrica |
| Coenobita rugosus | Milne Edwards !H. Milne-Edwards | 1837 | Indo-Pacific |
| Coenobita scaevola | Forskal !(Forskål) | 1775 | Oceà Índic, Mar Roig |
| Coenobita spinosus | Milne Edwards !H. Milne-Edwards | 1837 | Polinèsia & Austràlia |
| Coenobita variabilis | McCulloch | 1909 | Austràlia |
| Coenobita violascens | Heller | 1862 | Oceà Pacífic |

## Taxonomia

Coenobita està estretament relacionat amb el cranc dels cocoters, Birgus latro, tots dos formen la família Coenobitidae. El nom de Coenobita va ser encunyat per Pierre André Latreille el 1829, a partir de la paraula del Llatí eclesiàstic, que derivava del grec χοινόβιον, que significa "monjo"; malgrat que acabi en vocal aquest gènere és masculí.

## Referències

* 1 2 World Register of Marine Species - Patsy McLaughlin. «Coenobita Latreille, 1829» (en anglès). World Paguroidea & Lomisoidea database. Lemaitre R, McLaughlin P, 2009. [Consulta: 4 gener 2012].
* ↑ D. R. Khanna. Biology of Arthropoda. Discovery Publishing House, 2004. ISBN 978-81-7141-897-8.
* 1 2 Richard G. Hartnoll. «Evolution, systematics, and geographical distribution». A: Warren W. Burggren & Brian Robert McMahon. Biology of the Land Crabs. Cambridge University Press, 1988, p. 6–54. ISBN 978-0-521-30690-4.
* ↑ Gary J. Morgan & L. B. Holthuis «Nomenclatural problems associated with the genus Coenobita Latreille, 1829 (Decapoda, Anomura)» (PDF). Crustaceana, 56, 2, 1989, pàg. 176–181. DOI: 10.1163/156854089X00068. JSTOR: 20104437.
# Giovanni Antonio Corazza

Giovanni Antonio (o Giannantonio) Corazza (segles XVII-XVIII), va ser un metge i arqueòleg, nebot del també metge i arqueòleg Giovanni Pagni, al servei del Gran Ducat de Toscana. Va ser enviat a la regència de Tunis per Cosme III de Mèdici per guarir Rhomdane Bei. Allà va descobrir algunes inscripcions epigràfiques llatines i va transcriure'n els textos per enviar-los al cèlebre hel·lenista Anton Maria Salvini, segons el que indica Scipione Maffei.

## Referències

* ↑ Wilmanns, Gustav; Academiae litterarum regiae Borussicae. Corpus Inscriptionum Latinarum 8, 2 ; Gustavus Wilmanns. 8, 2 ; Gustavus Wilmanns. (en llatí). Berolini: G. Reimer, 1968, p. XXIV.
* ↑ Paolucci, Fabrizio. Antichità d'Africa agli Uffizi (en italià), 2018, p. 22.
* ↑ Maffei, Scipione. Graecorum Siglae Lapidariae, collectae atque explicatae (en llatí), 1746, p. 139.
# Deu ciutats estat de Xipre

Les Deu ciutats estat de Xipre eren unes ciutats gregues, grec-fenícies, o grec-eteoxipriotes que consten en una inscripció del rei assiri Assarhaddon de l'any 673 aC o 672 aC.
La llista de les deu ciutats estat, i el seu nom grec és aquesta:
* Pafos Πάφος (grega)
* Salamina Σαλαμίς (grega)
* Soli Σόλοι (grega)
* Cúrion Κούριον (grega)
* Quitroi Χῦτροι (grega)
* Cícion Κίτιον (grec-fenícia)
* Amathus Ἀμαθούς (grec-eteoxipriota)
* Idàlion Ἰδάλιον (grega)
* Ledra Λῆδραι (grega)
* Tàmasos Ταμασσός (grega)
Posteriorment se n'hi van afegir tres més:
* Cirènia Κυρηνεία (grega)
* Lapatos Λάπηθος (grega, grec-fenícia)
* Marion Μάριον (grega)

## Referències

* ↑ Budge, Sir Ernest Alfred Wallis (ed.). The history of Esarhaddon, son of Sennacherib, King of Assyria, B.C. 681-668. Londres: [s.n.], 1880, p. 104-108.
# Francisco Hurtado de Mendoza y Cárdenas

Francisco Hurtado de Mendoza y Cárdenas (? - Barcelona, 14 d'octubre de 1615). Segon marquès d'Almazán, comte de Monteagudo i guarda major del rei. Fou lloctinent de Catalunya i peça decisiva de la crisi entre el Principat i la monarquia. Hagué d'enfrontar-se al desgavell monetari i, sobretot, a l'augment constant del bandolerisme, que arribà a envair la mateixa administració del lloctinent, dividida en nyerros i cadells. Hurtado de Mendoza acusava de connivència amb el bandolerisme a les institucions catalanes quan el 24 d'octubre de 1614 informava el rei del seu fracàs contra el creixent poder i nombre dels bandolers: No se puede más, que la tierra los produce como hongos, ella los fomenta y defiende. La crisi del Principat era general. La bandositat i l'alienació política dels catalans havia arribat a tal extrem que es parlava de restablir l'ordre mitjançant "la conquista con la caballería e infantería de Castilla". El Consell de Cent i la Generalitat varen presentar una queixa conjunta al rei sobre el comportament d'Hurtado. El rei la recollí i va enviar a inspeccionar al virrei a José Pérez de Banaytos, qui va exonerar a Hurtado. Quan Hurtado va morir el 14 d'octubre de 1615, les institucions varen argumentar "raons de protocol" per no assistir-hi a l'enterrament.

## Referències

* ↑ Joan Reglà, Els virreis de Catalunya, vol. V de Història de Catalunya (Barcelona: Cupsa / Planeta, 1979),
* ↑ Jaume Vicens Vives, Aproximación a la historia de España. Barcelona : Centro de Estudios Históricos Internacionales. Universidad de Barcelona (1952)
* ↑ Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)

## Bibliografia

* «Francisco Hurtado de Mendoza y Cárdenas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Can Padró (Polinyà)

Can Padró és una masia del municipi de Polinyà (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia basilical sobre planta rectangular amb mostres d'una recent restauració i remodelació. El repartiment de les obertures, la distribució a la façana i a les laterals, no s'ajusta a la típica fisonomia que estableix aquest grup d'arquitectura popular.
La façana presenta una divisió en tres crugies en sentit vertical i seguint el repartiment de volums que reflecteixen els elements de cobertura. A la planta baixa, obertura central de portal d'arc rodó de mig punt que segurament temps enrere seria adovellat. A cada costat sengles finestres rectangulars de recent factura. A la primera planta, si han practicat tres obertures centrals d'arcades de mig punt i a cada costat una finestra rectangular que es corresponen al repartiment de l'espai de les habitacions interiors; aquesta planta també sembla haver estat afectada per les adaptacions. En el segon pis que correspondria a les golfes de l'antiga masia, s'hi obre una sola i àmplia finestra d'arc rebaixat on s'empra per necessitats domèstiques i d'habitatge.
Al llarg d'altres temps s'hi disposaven obertures de dues, tres o més arcades i sense tancar, doncs normalment era un lloc que servia d'assecador. Les teulades segueixen la direccionalitat de les masies de tipologia basilical: a dues vessants amb el volum central en sortint que es prolonga cap a la façana posterior per acabar en un element de torratxa-mirador amb teulada a quatre vessants. Tot el conjunt s'ha anat adaptant des de la seva funció primigènia de masia amb activitats agrícoles i ramaderes a habitatge.

## Referències

* 1 2 3 «Can Padró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Camp morfogen (biologia del desenvolupament)

En biologia del desenvolupament, un camp morfogen és una àrea localitzada de l'embrió que té efectes sobre el desenvolupament de determinats òrgans.
El primer camp morfogen fou descobert per Hans Spemann en els seus experiments amb cristal·lins de granota i, més tard, en els seus experiments amb gàstrules d'amfibis, gràcies als quals li fou concedit el Premi Nobel de Fisiologia o Medicina de 1935.
# Bosc Estatal de l'Alt Vallespir

El Bosc Estatal de l'Alt Vallespir (en francès, oficialment, Forêt Domaniale du Haut-Vallespir) és un bosc de domini públic del terme comunal de Prats de Molló i la Presta, a la comarca del Vallespir, de la Catalunya del Nord.
El bosc, que ocupa 116 km² (el més extens de la Catalunya del Nord), s'estén per tota la zona muntanyosa del sud-oest, oest i nord-oest del terme, en els vessants meridionals del Massís del Canigó.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per l'ONF (Office National des Forêts). Té el codi d'aquest organisme F16249Y.

## Referències

* ↑ El Bosc Estatal de l'Alt Vallespir en els ortofotomapes de l'IGN
# Coenostolopsis

Coenostolopsis és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Coenostolopsis apicalis (Lederer, 1863)
* Coenostolopsis selenophora (Hampson, 1912)
* Coenostolopsis terminalis Munroe, 1960

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 17 febrer 2011].
# Domingo Petrarca

Domingo Petrarca (nascut el segle XVII - Buenos Aires (Argentina), 1736), va ser un enginyer militar que es va encarregar de dissenyar el plànol de la badia de Montevideo el 1719.
No hi ha fonts que brindin informació del lloc ni de la data de naixement, però pel seu cognom es pot deduir que el seu origen va ser italià. Se'l coneix com a contemporani de Bruno Mauricio de Zabala, fundador de Montevideo, atès que el 1717 es trobaven junts a Buenos Aires.

## Obra

A causa de l'avenç portuguès Zabala demana a Petrarca que realitzes delimitacions a la ciutat, després de desallotjar els portuguesos. Zabala va considerar necessari, després del desallotjament, fortificar i poblar la badia de Montevideo com a manera de mantenir les seves terres. Petrarca a més de planificar les fortificacions, també va dissenyar la ciutat on s'allotjarien les noves famílies.
Així mateix, va ser qui es va encarregar d'una construcció que el 1724 es va denominar "El fort", ubicada on avui dia es troba la plaça Zabala a Montevideo. Aquest lloc va oficiar de Casa de Govern fins a 1880.
Domingo Petrarca va morir el 1736 a Buenos Aires.

## Referències

* ↑ «Domingo Petrarca». Consultado el 6 de septiembre de 2014. (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
# Football Club de Rouen 1899

El Football Club de Rouen 1899 és un club de futbol francès de la ciutat de Rouen.

## Història

El club va ser fundat el 1896, com a equip de rugbi, mentre que la secció de futbol va néixer el 1899. Durant la Segona Guerra Mundial el club es proclamà campió de França els anys 1940 i 1945, campionats no considerats oficials. Evolució del nom:
* 1899-1940: FC rouennais
* 1940-1995: FC Rouen
* 1995-1997: FC Grand Rouen
* 1998-2000: Olympique du Grand Rouen
* 2000-present: FC de Rouen 1899

## Palmarès

* Lliga francesa de futbol:
** 1940, 1945 (no oficials)
* Ligue 2:
** 1935-36
* Championnat de France amateur:
** 2008-09
* Division d'Honneur (Normandia):
** 1922, 1924, 1927, 1930, 1931, 1932, 1933
* USFSA Normandia:
** 1910, 1911, 1912, 1913, 1914

## Referències

* ↑ «Présentation du club». FC Rouen [Consulta: 21 gener 2011]. Arxivat 4 de desembre 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-12-04. [Consulta: 1r octubre 2017].
* ↑ «France - Trainers of First and Second Division Clubs on RSSSF». RSSSF [Consulta: 16 agost 2007].
* ↑ «France - First Division Results and Tables 1932-1998». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «France – Trainers of First and Second Division Clubs on RSSSF». RSSSF [Consulta: 16 agost 2007].

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial
# Cantili

Cantili (llatí: Cantilius) fou un romà, secretari d'un pontífex, que va cometre incest amb una Verge Vestal durant la Segona Guerra Púnica i va ser fuetejat fins a la mort per ordre del pontífex màxim.

## Referències

* ↑ Smith, William. «L. Canti'lius». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: Spottiswoode and Co., New-Street Square and Parliament Street, 1849 [Consulta: 13 setembre 2023].
# Casa 2 de Tercui

La Casa 2 de Tercui és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici construït entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. De la seva façana principal en destaca la porta d'accés amb una gran arcada amb dovelles de notables dimensions i de factura relativament tosca. La clau o dovella central no presenta cap inscripció, ni relleu. Dels pisos superiors destaca la configuració monolítica d'algunes finestres, amb models clarament emmarcables en època medieval i l'empremta en el primer pis d'un gran arc, probablement pertanyent a una galeria.

## Referències

* ↑ «Casa 2 de Tercui». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Concepción Arenal, la visitadora de presons

Concepción Arenal, la visitadora de presons és un telefilm espanyol del 2013 dirigida i coescrita per Laura Mañá. Ha estat produïda per Canal Sur, TV3 i TVG amb la cooperació de l'Institut Català de les Empreses Culturals, l'Institut de la Cinematografia i de les Arts Audiovisuals (ICAA), la Xunta de Galicia i l'Instituto de la Mujer. Fou emesa per primer cop a TV3 el 19 de desembre de 2012.

## Sinopsi

El 1863 l'advocada i escriptora Concepción Arenal és nomenada visitadora de presons, la primera dona nomenada en aquest càrrec, cinc anys abans de la revolució de 1868. En aquells anys, les execucions dels condemnats a mort eren públiques i es convertien en espectacles de masses, i la gent del carrer no tenia gaire bon concepte del sistema penitenciari.
Durant el seu mandat decideix visitar les presons de dones per tal de conèixer de primera mà la seva situació i procurar millor les seves precàries condicions de vida. A la primera presó que visita, a la Corunya, hi coneix la Petra, condemnada per assassinar els seus vuit fills i aïllada de la resta de presoneres, i la Florentina, que és violada sistemàticament. Això l'empenta a proposar canvis en les relacions de poder entre recluses i funcionaris de presons.

## Repartiment

* Blanca Portillo ... Concepción Arenal
* Mabel Rivera ... Juana de Vega
* Òscar Rabadán ... Cabo Goyo Blanco
* Anna Casas ... Petra Graña
* Pere Arquillué… Garrido
* Xosé Barato ... Jesús de Monasterio
* Concha Galán ... Sor Eloísa
* Juanma Lara ... Don Álvaro
* Diana Gómez ... Florentina
* Luisa Merelas ... Madre de Petra
* Isabel Naveira... María

## Nominacions i premis
### Premis Gaudí

| Any | Categoria | Receptor | Resultat |
| 2014 | Millor telefilm | Blanca Portillo | Nominada |

### Premis Mestre Mateo

| Any | Categoria | Receptor | Resultat |
| 2012 | Millor actiu | Blanca Portillo | Nominada |
| 2012 | Millor actriu secundària | Mabel Rivera | Guanyadora |
| 2012 | Millor direcció de producció | Laura Cuevas i Toni Carrizosa | Nominats |
| 2012 | Millor maquillatge i perruqueria | Yolanda Piña | Nomimada |
| 2012 | Millor disseny de vestuari | María Gil i Sonia Segura | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Concepción Arenal, la visitadora de presons a catalanfilms
* ↑ ‘Concepción Arenal, la visitadora de cárceles', mejor ficción española en el Festival de Luchon, audiovisual451.com, 18 de febrer de 2013
* ↑ Concepción Arenal, la visitadora de presons, esadir.cat
* ↑ TV-3 muestra hoy la labor de Concepción Arenal, El Periódico, 19 de desembre de 2012
* ↑ Concepción Arenal, la visitadora de presons, a l'Acadèmia del Cinema
* ↑ "O Apóstolo" triunfa en los premios Mestre Mateo con seis galardones, teinteresa.es, 7 d'abril de 2013

## Enllaços externs

* Concepción Arenal, la visitadora de presons, ccma.cat
# Bosc Estatal del Canigó

El bosc Estatal del Canigó (Forêt Domaniale du Canigou, en francès) és un bosc de 9.498 ha d'extensió, aproximadament, de nou termes comunals de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situat al sud-oest del terme de Vallmanya, en el vessant nord del Canigó. Té el codi d'identificació de l'ONF F16234J. Protegit per reial decret des de juliol del 1840 pel que fa a la part de bosc del terme comunal de Vallmanya, fou ampliat, amb canvi de nom inclòs, ja durant el segle xx, en successives fases d'agrupació de boscos estatals, amb l'afegitó de noves adquisicions de l'estat. Té el seu punt més alt a 2.784 m alt, i el més baix, a 490. L'any 2012 fou reconegut com a Grand site de France.
Només la meitat de la seva superfície és boscosa, amb avets blancs, pins negres, pins roigs, altres pins, faigs, alzines, roures martinencs, roures de fulla gran i diverses altres espècies arbòries; l'altra meitat és ocupada per landes, prats, penya-segats i tarteres. L'isard, el gall fer, la rata mesquera, el trencalòs i el llop gris en són algunes de les espècies animals més emblemàtiques.
S'estén al llarg de nou comunes conflentines: Castell de Vernet, Clarà i Villerac, Estoer, Fillols, Pi de Conflent, Taurinyà, Vallestàvia, Vallmanya i Vernet.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per l'Office National des Forêts (ONF), atès que la propietat del bosc és estatal, procedent d'antigues possessions reials.

## Referències

* ↑ El Bosc Estatal del Canigó en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Office national des forêts

## Enllaços externs

* Pàgina web del bosc estatal, amb mapa
* Pàgina web de l'Office National des Forêts