OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Folly Beach

Folly Beach és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 2.116 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Folly Beach tenia 2.116 habitants, 1.060 habitatges i 489 famílies. La densitat de població era de 66,6 habitants/km².
Dels 1.060 habitatges en un 13% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38% hi vivien parelles casades, en un 4,9% dones solteres, i en un 53,8% no eren unitats familiars. En el 33,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,51.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 10,9% tenia menys de 18 anys, un 13,6% entre 18 i 24, un 33,5% entre 25 i 44, un 29,6% de 45 a 60 i un 12,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.935$ i la renda mediana per família de 66.058$. Els homes tenien una renda mediana de 34.125$ mentre que les dones 30.075$. La renda per capita de la població era de 30.493$. Entorn del 4,6% de les famílies i el 12,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Folly Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Folly Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Josep Alcover Llompart

Josep Alcover Llompart (Palma, 3 d'abril de 1923 - Palma, 20 de març de 2017) va ser un arquitecte, urbanista i polític. El 1997 va rebre el Premi Ramon Llull en reconeixement de la seva trajectòria professional en el camp de l'administració pública i de la política. Fou president de la Diputació Provincial de Balears el 1970 i del Patronat de la Fundació Saridakis, i fou un dels artífexs que el Palau de Marivent fos acceptat pels reis d'Espanya com a residència privada.

## Referències

* ↑ «Alcover Llompart, José. 65. Elecciones 16.11.1967 - Congreso de los Diputados». [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ Ventayol, Germà. «Muere Josep Alcover Llompart, el hombre que forjó la cesión de Marivent» (en castellà). Última hora, 22-03-2017. [Consulta: 3 abril 2022].

## Enllaços externs

* Biografia a la Web dels Premis Llull Arxivat 2011-12-23 a Wayback Machine.
# Introducció del narcisisme

Introducció del narcisisme (en alemany Zur Einführung des Narzißmus) és una obra de Sigmund Freud de 1914, àmpliament considerada una introducció a la teoria del narcisisme de Freud. En aquest treball, Freud resumeix les seves discussions més primerenques sobre el tema del narcisisme i considera el seu lloc en el desenvolupament sexual. D'altra banda mira als problemes més profunds de la relació entre el jo i els objectes externs, establint una nova distinció entre "libido joica" i "libido objectal". El més important és que introdueix la idea del "ideal del jo" i la instància d'autoobservació relacionada amb ella. Freud tracta també breument les seves controvèrsies amb Jung i Adler, de fet un dels seus motius per escriure aquesta obra era probablement mostrar que el concepte de narcisisme ofereix una alternativa a la "libido indiferenciada "de Jung ia la" protesta masculina "d'Adler.

## Bibliografia

* Freud, Sigmund. Obres completes de Sigmund Freud. Volum XIV - Treballs sobre metapsicologia, i altres obres (1914-1916), «Contribució a la història del moviment psicoanalític». 2. Introducció del narcisisme (1914). Traducció José Luis Etcheverry. Buenos Aires & Madrid: Amorrortu editors. ISBN 978-950-518-590-0.

## Enllaços externs

* Introducción del narcisismo Arxivat 2011-09-14 a Wayback Machine. (castellà)
# Mike

Mike és una minisèrie de drama biogràfic estatunidenca, creada per Steven Rogers per a Hulu, basada en la vida del boxador Mike Tyson, el qual no va participar en la sèrie i va criticar-ne la producció.

## Argument

La sèrie explora la dinàmica i controvertida vida de Mike Tyson, explorant els tumultuosos alts i baixos de la seva trajectòria esportiva i de la seva vida personal, el qual va passar de ser un atleta mundialment valorat a un pària i viceversa. La sèrie examina la desigualtat social als Estats Units d'Amèrica, la qüestió racial, la fama, el poder dels mitjans de comunicació, la misogínia, la promesa del somni americà i, en última instància, el relat social en la configuració de la història de Tyson.

## Referències

* ↑ Porter, Rick. «Harvey Keitel Among 5 Actors Boarding Hulu’s Mike Tyson Series (Exclusive)» (en anglès). The Hollywood Reporter, 15-10-2021. [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ Fienberg, Daniel. «‘Mike’ Review: Hulu’s Mike Tyson Series Pulls Too Many Punches» (en anglès americà). The Hollywood Reporter, 23-08-2022. [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ Tinoco, Armando. «Mike Tyson Takes A Jab At Hulu Ahead Of ‘Mike’ Series Premiere: “They Stole My Life Story & Didn’t Pay Me”» (en anglès americà). Deadline, 07-08-2022. [Consulta: 26 agost 2022].
# Futalognkosaure

El futalognkosaure (Futalognkosaurus, arn "cap gegant"+ gr. "llangardaix") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure sauròpode titanosauroïdeu que va viure a la fi del període Cretaci, fa aproximadament fa 87 milions, en el Coniaciano, en allò que avui en dia és Sud-amèrica. Els futalognkosaure va aconseguir una longitud de 32 a 35 metres de llarg i uns 15 d'alt, arribant a pesar més de 80 tones. Probablement, com tots els sauròpodes, tenia algun comportament del tipus gregario que els permetia tenir una major seguretat davant els depredadors del seu ecosistema, com el Megaraptor. Es creu que aquests titanosàurids visqueren fa uns 87 milions d'anys en un ambient humit en el qual abundaven llacs i llacunes amb una gran varietat biològica.
Les seves restes fòssils es van trobar en el Centre Paleontológico els Barreales a la província del Neuquén, a l'Argentina. Es van rescatar tres exemplars molt complets (un adult i dos joves). El nom del gènere prové de la llengua dels mapuches, ètnia que habita la zona, Mapudungun "futa" que significa "geganta" i "lognko" "cap". L'espècie tipus Futalognkosaurus dukei, s'estima amb un llarg d'entre 32 a 34 metres. Aquesta basat en rstos fosiles de tres espècimens, que junts brinden el 70% de l'esquelet. L'equip descrigué la troballa fòssil com "el dinosaure gegant més complet conegut fins ara".
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Llengües preindoeuropees

Les llengües preindoeuropees són un conjunt de llengües no classificades, que va existir a l'Europa prehistòrica i el sud d'Àsia abans de l'arribada dels portadors de les llengües indoeuropees.
L'única llengua preindoeuropea que ha sobreviscut fins ara a la península Ibèrica és la llengua basca. D'algunes de les llengües només queden testificades com substrats lingüístics de les llengües indoeuropees, però, alguns altres (com l'etrusca, minoica, ibèrics, etc.) també han quedat inscripcions, la majoria d'elles de l'edat del bronze.

## Àsia

* Substrat al sànscrit vèdic
* Harappà
* Vedda
* Llengües hurro-urartianes

## Europa

* Antic europeu hidronòmic
* Substrat pregrec
   * Pelasgi
   * Eteocretenc (Minoica)
   * Eteoxipriota
* Llengües tirrenes
   * Llengua etrusca
   * Rètic
   * Lemni
* Llengües preromàniques d'Itàlia
   * Llengua camònica
   * Llengua elímia
   * Picè
   * Paleosard
   * Llengua sicana
   * Llengua sícula
* Llengües paleohispàniques
   * Llengua aquitana
   * Llengua ibèrica
   * Basc
   * Llengua tartèssia

## Referències

* ↑ (castellà) Rafael del Moral, Diccionario Espasa - Lenguas del mundo', 2002

## Enllaços externs

* (francès) Reconstrucció de la migració de famílies de llengües i cultures arqueològiques a Europa durant el neolític i calcolític
# Grêmio Atlético Coariense

El Grêmio Atlético Coariense és un club de futbol brasiler de la ciutat de Coari a l'estat d'Amazones.

## Història

El club va ser fundat el 6 de gener de 1977 i guanyà el Campionat amazonense el 2005. Participà en el Campionat Brasiler Série C el 2005.

## Palmarès

* Campionat amazonense:
** 2005

## Referències

* ↑ Rodolfo Rodrigues. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. Panda Books, 2009, p. 40.
# Maria Teresa de Savoia

Maria Teresa de Savoia és el nom dels següents personatges:
* Maria Teresa de Savoia (comtessa d'Artois) (1756 - 1805).
* Maria Teresa de Savoia (duquessa de Parma) (1803 - 1879).
# Font de la Fruita

La Font de la Fruita és una obra del municipi de Montblanc (Conca de Barberà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una font, possiblement del segle xix, aprofitada i reconstruïda amb un afegit del segle XX realitzat en rajoles. La font primitiva consta d'una peça de pedra, de figura senzilla i nua.

## Història

Reconstruïda l'any 1981 segons el projecte de M. Solé i realització al Mas de l'Era de Senan.

## Referències

* 1 2 «Font de la Fruita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
* ↑ «FONT DE LA FRUITA - Montblanc (Montblanc)». Consell Comarcal de la Conca de Barberà. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2015. [Consulta: 13 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Font de la Fruita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà. Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Joaquín Peralta y Pérez de Salcedo

Joaquín Peralta y Pérez de Salcedo (la Corunya, 1823 - Madrid, 15 de febrer de 1876) fou un militar i polític gallec. Brigadier en 1868, havia estat diputat per Pontedeume en 1858. Participà en la revolució de 1868 i ascendí a mariscal de camp. A les eleccions generals espanyoles de 1869 fou elegit diputat per Castuera i fou nomenat capità general de Madrid. El 1871-1872 fou Capità General de les Illes Balears i a les eleccions generals espanyoles d'agost de 1872 fou elegit diputat per Inca en substitució de Joaquim Fiol i Pujol. En la legislatura 1872-1873 fou escollit senador per Conca.

## Referències

* ↑ Noticia en El Globo, 16-2-1876, p. 3.
* ↑ Joaquín Peralta Pérez de Salcedo a geneanet.org
* ↑ PERALTA Y PEREZ DE SALCEDO, JOAQUIN a l'Índex del Congrés dels Diputats
* ↑ PERALTA PÉREZ DE SALCEDO, JOAQUÍN al web del Senat
# Iparretarrak

Iparretarrak va ser una organització armada basca que va actuar a Iparralde, de caràcter nacionalista basc i socialista. Reivindicava la independència de França d'Iparralde, per a incorporar-se en una Euskal Herria independent, juntament amb el País Basc i Navarra. Va realitzar la seva última acció armada el 2000, si bé oficialment no ha emès cap declaració de dissolució. Iparretarrak significa "els del nord" en basc, tot i que també es fa servir com a acrònim de l'expressió Iparraldeko Abertzaleak, "Patriotes del Nord", que s'abreuja en les sigles IK.

## Ideologia

Encara que pretenen la independència política d'Euskal Herria, el 1993 van donar suport a l'esborrany a favor d'una institució autonòmica pròpia pel País Basc del Nord, amb més competències que un departament, com a primer pas dintre de l'estructura estatal francesa com a instrument de promoció de l'euskera i la cultura basca a França.

## Accions

Va portar a terme la seva presentació al mercat de ramat d'Urepel l'any 1972 i va realitzar la seva primera acció armada l'11 de desembre de l'any següent. El 1974 va començar a publicar la revista Ildo (camí). L'organització va ser declarada il·legal per les autoritats franceses el 1978.
Iparretarrak va adquirir notorietat especialment durant el judici a Jean Claude Marguirault, Xan, el 1980. En aquest mateix any dos militants de l'organització van morir quan els va esclatar una bomba que pretenien col·locar sota el cotxe de la dona del subprefecte del departament.
El 1982 (el seu any de major activitat, amb 34 accions armades) van executar un policía CRS (per bé que IK no ha assumit mai aquella acció). Les seves accions han consistit generalment en atacs amb bomba contra instal·lacions turístiques, interessos d'empreses immobiliàries i dependències de l'administració francesa. El seu àmbit d'actuació és Iparralde.
En vigílies de la visita del president francès François Mitterrand a Lapurdi el 1984 van atemptar contra l'aeroport de Biarritz i van emetre un comunicat en el qual acusaven aquest dirigent de no respectar la cultura i els "drets nacionals" del poble basc.

## Últimes accions

El 1998, després de la firma del Pacte d'Estella, IK va declarar una treva per a no entrebancar el procés. La va trencar a l'abril del 2000, quan va posar un explosiu en una oficina buida d'una gendarmeria de la localitat de Lecumberry. També va atacar un centre turístic a prop de Baiona, a Arcangues. D'aleshores ençà, Iparretarrak no ha realitzat més accions i tampoc no s'ha pronunciat sobre la seva situació.

## Vegeu també

* Irrintzi.

## Bibliografia

* Bidegain, Eneko (2007): Iparretarrak. Erakunde politiko armatu baten historia, Baiona: Gatuzain. ISBN 2-913842-46-1
* Bidegain, Eneko (2007): Iparretarrak Histoire d'une organisation politique armée Arxivat 2021-02-25 a Wayback Machine., Baiona: Gatuzain. ISBN 2-913842-46-1

## Enllaços externs

* Comunicat d'IK, 1997 (en francès)
# Miquel Soldevila i Valls

Miquel Soldevila i Valls (Sant Andreu de Palomar, 1886 - Barcelona, 1956) fou un pintor, dibuixant i esmaltador català.
Estudià a l'Escola de la Llotja, on fou deixeble de Francesc Torrescassana i Sallarés. El 1907 participà en la Cinquena Exposició Internacional de Belles Arts de Barcelona. Conreà el paisatge i el retrat, exposant a la Sala Parés de Barcelona el 1913. S'inicià en el món dels esmalts vers el 1923, essent premiat el 1925 a l'Exposition des Arts Décoratifs de París assolint un prestigi internacional. El 1936 s'establí a Roma, on treballà per al Vaticà. Novament a Barcelona, fou director de l'Escola Massana (1940), on el 1964 s'instal·là un museu monogràfic dedicat a la seva figura. El seu mestratge a la Massana contribuí a la consolidació del que es coneix com a Escola de Barcelona d'esmalt, que inclou gran part dels seus deixebles (Josep Brunet, Joan Gironès, Teresa Bach, Carme Llorens, Francesc Vilasís-Capalleja, o Andreu Vilasís, entre d'altres). Fou l'esmaltador més destacat del seu temps, conreant retrats i temes religiosos i mitològics, amb una rica gamma de colors i irisacions.
Es pot visitar la seva "casa-museu" Museu Municipal Miquel Soldevila a la localitat de Prats de Lluçanès. Així mateix, conserven obra de Miquel Soldevila el Museu del Disseny de Barcelona i el Museu d'Història de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Miquel Soldevila i Valls». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Museu Miquel Soldevila». Gencat. [Consulta: 2021].
* ↑ «Resultat de la cerca | Museu del Disseny de Barcelona». [Consulta: 4 juliol 2022].
* ↑ «Stale Session». [Consulta: 4 juliol 2022].
# Fukuiraptor

Fukuiraptor és un gènere de dinosaure al·losauroïdeu de mida mitjana que va viure al Cretaci inferior (Barremià) en el que actualment és el Japó. Els científics van creure en un primer moment que es tractava d'un membre dels domaeosàurids, però després d'estudiar els fòssils ara es pensa que està emparentat amb l'Allosaurus. L'holotip és l'esquelet d'un individu d'uns 4,2 metres de longitud. Es pensa que aquest espècimen no era madur i un adult podria haver sigut més gran. De totes maneres, els altres exemplars recuperats de la mateixa localitat eren tots joves més petits que l'holotip, l'exemplar més petit feia una quarta part de la mida de l'holotip.
Aquest espècimen va causar confusió des de la seva troballa perquè la seva urpa de la mà fou atribuïda a l'urpa del peu d'un dromaeosaure. Actualment se'l considera un membre basal del clade dels al·losaures, i possiblement és similar o idèntic a les espècies d'Allosaurus austarlianes.

## Referències

* ↑ Currie, P.J. & Y. Azuma, 2006. New specimens, including a growth series, of Fukuiraptor (Dinosauria, Theropoda) from the Lower Cretaceous Kitadani Quarry of Japan. J. Paleont. Soc. Korea 22(1): 173-193.

## Enllaços externs

* "Fukui Prefectural Dinosaur Museum" Arxivat 2006-08-29 a Wayback Machine. (anglès)
# Lliga eslovena de bàsquet

La lliga eslovena de bàsquet, anomenada 1. slovenska košarkarska liga o simplement 1. SKL, és la màxima competició de basquetbol a Eslovènia. Va començar l'any 1991, després de la ruptura de República Federal Socialista de Iugoslàvia i de la Lliga Iugoslava.
El club amb més èxit és el KK Olimpija amb 17 títols.

## Historial

| Temporada | Campió | Finalista | Sèrie final |
| 1991-92 | Smelt Olimpija | Optimizem Postojna | 3–0 |
| 1992-93 | Smelt Olimpija | Slovenica Koper | 3–1 |
| 1993-94 | Smelt Olimpija | Tam Bus Maribor | 3–0 |
| 1994-95 | Smelt Olimpija | Kovinotehna Savinjska Polzela | 3–0 |
| 1995-96 | Smelt Olimpija | Interier Krško | 3–1 |
| 1996-97 | Smelt Olimpija | Kovinotehna Savinjska Polzela | 3–0 |
| 1997-98 | Union Olimpija | Kovinotehna Savinjska Polzela | 3–0 |
| 1998-99 | Union Olimpija | Pivovarna Laško | 3–0 |
| 1999-00 | Krka Telekom | Pivovarna Laško | 3–1 |
| 2000-01 | Union Olimpija | Krka Telekom | 3–0 |
| 2001-02 | Union Olimpija | Krka | 3–0 |
| 2002-03 | Krka | Union Olimpija | 3–2 |
| 2003-04 | Union Olimpija | Pivovarna Laško | 3–0 |
| 2004-05 | Union Olimpija | Geoplin Slovan | 3–2 |
| 2005-06 | Union Olimpija | Geoplin Slovan | 3–2 |
| 2006-07 | Helios Domžale | Union Olimpija | 3–2 |
| 2007-08 | Union Olimpija | Helios Domžale | 3–1 |
| 2008-09 | Union Olimpija | Helios Domžale | 3–0 |
| 2009-10 | Krka | Union Olimpija | 3–2 |
| 2010-11 | Krka | Union Olimpija | 3–2 |
| 2011-12 | Krka | Union Olimpija | 3–1 |
| 2012-13 | Krka | Union Olimpija | 3–1 |
| 2013-14 | Krka | Union Olimpija | 3–2 |
| 2014-15 | KK Tajfun Šentjur | KK Rogaška | 3–1 |
| 2015-16 | Helios Domžale | Zlatorog Laško | 3–1 |
| 2016-17 | Union Olimpija | KK Rogaška | 3–1 |
| 2017-18 | Petrol Olimpija | Krka | 3–2 |
| 2018-19 | KK Primorska | Petrol Olimpija | 3–0 |
| 2019–20 | Temporada cancel·lada degut a la Pandèmia de COVID-19 | Temporada cancel·lada degut a la Pandèmia de COVID-19 | Temporada cancel·lada degut a la Pandèmia de COVID-19 |

## Palmarès

| Club | Campió | Finalista |
| Olimpija | 17 | 8 |
| Krka | 7 | 3 |
| Helios | 2 | 2 |
| Šentjur | 1 | 0 |
| Primorska | 1 | 0 |
| Zlatorog Laško | 0 | 4 |
| Hopsi Polzela | 0 | 3 |
| Slovan | 0 | 2 |
| Rogaška | 0 | 2 |
| Koper | 0 | 1 |
| Krško | 0 | 1 |
| Maribor | 0 | 1 |
| Postojna | 0 | 1 |

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2020-11-23 a Wayback Machine.
* Lliga eslovena a eurobasket.com
# Marca de Landsberg

La Marca de Landsberg o Marcgraviat de Landsberg (alemany Mark Landsberg) fou una jurisdicció feudal fronterera del Sacre Imperi Romanogermànic que va existir del segle xii al segle xiv. Se li va donar el nom del castell de Landsberg a la moderna Saxònia-Anhalt. El territori estava situat entre el Saale i l'Elba.
El margraviat es va segregar de la marca Oriental de Saxònia (més tard marca de Lusàcia) després de la retirada del marcgrav Conrad de Meissen de la dinastia de Wettin el 1156 i fou governat pel seu fill Dieteric I de Lusàcia. Va fer construir un castell abans del 1174 i va portar el títol de "Marcgravi de Landsberg".
El 1261 el marcgravi Enric III de Meissen va restablir altra vegada Landsberg com a marcgraviat separat per al seu segon fill Dieteric. Després que el fill de Dieteric Frederic Tuta hagués mort sense successió el 1291, es va vendre a la casa d'Ascània marcgraves de Brandenburg. El 1327 el duc Magnus el Pietós de Brunswick-Lüneburg va heretar Landsberg en casar-se amb Sofia, la germana de l'últim marcgravi Ascani i també la neboda de l'emperador Lluís IV. El 1347, Magnus el va vendre a Frederic II de Meissen, i d'aquesta manera va retornar a la casa de Wettin.

## Referències

* At Meyers Konversationslexikon, 1888
* At Zedlers Universal-Lexicon, vol. 16, p. 238 Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
# Isera

* Per a altres significats, vegeu «Isèra (desambiguació)».
Isera és un municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 2.531 habitants. Limita amb els municipis de Mori, Nogaredo, Ronzo-Chienis, Rovereto i Villa Lagarina.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Alessandro Passerini | Llista cívica |
# Miquel Sitjar

Miquel Sitjar (Barcelona, 29 de maig de 1974) és un actor català de teatre, televisió i cinema resident al Masnou des del 2002. També fa doblatge, treballa com a locutor i imparteix cursos de formació.

## Filmografia
### Pel·lícules

* Menos es más (2000)
* Maresme (2002)
* Cala reial (2003)
* H6: Diario de un asesino (2005)
* Ruido (2005)
* El triunfo (2006)
* Electroshock (2006)
* Batecs (2006)
* Wendy placa 20957 (2009)
* A la deriva (2009)
* Xtrems (2009)
* Carne de neón (2010)
* El gènere femení (2011)
* Desclassificats (2013)
* Cuinant (2014)
* Pasión criminal (2015)
* Broken (2016)
* Barcelona 1714 (2017)
* Pàtria (2017)

### Sèries

* Nissaga de poder (1996-1998)
* Mas que amigos (1997-1998)
* El super (1998-1999)
* Mirall trencat (2002)
* 16 dobles (2003)
* Zoo (2008)
* Laberint de passions (2006-2008)
* La Riera (2012-2013)
* Com si fos ahir (2018)
* El inocente (2021)

## Referències

* ↑ «Miquel Sitjar». La Clau, 15-06-2016. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ «Miquel Sitjar - fitxa». Sala Versus Glòries. [Consulta: 16 juny 2024].
# Gemma Lluch i Crespo

Gemma Lluch i Crespo (València, 1958) és una filòloga catalana, catedràtica a la Universitat de València. Es va llicenciar (1980) i doctorar (1995) en filologia hispànica. El seu interès com a investigadora i assagista s'ha centrat en el món de la literatura infantil i juvenil. Investiga la promoció virtual de la lectura, el disseny de plans de lectura, comprensió lectora, i les narratives per a adolescents. És particularment sensible a l'ús dels mitjans de comunicació social com a eina per a estimular les joves a llegir. Des de 2002 és membre de l'executiva del Consell Català del Llibre Infantil i Juvenil i participa en la seva revista Faristol.

## Obra destacada
### Ficció

* Què fem amb el grill? (1993), amb Enric Iborra
* El-joc.com (novel·la, 2001)

### No-ficció

* El lector model en la narrativa per a infants (1998). Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians., basat en la seva tesi doctoral La literatura infantil i juvenil en català. El lector model en la narrativa.
* Morfologia (1997)
* Els pronoms febles (2004)
* Per una bibliografia extensiva vegeu «Obra de Gemma Lluch i Crespo» a Dialnet.

## Referències

* ↑ Collera, Virginia «Biblioteca no apta para mayores» (en castellà). El País, 13-12-2014.
* ↑ «Gemma Lluch i Crespo (premis)». Associació d'escriptors en llengua catalana.
* 1 2 3 «Gemma Lluch i Crespo (biografia)». Associació d'escriptors en llengua catalana.
* ↑ «Gemma Lluch» (en castellà). El Educador, 2016.
* ↑ Rojas, Marisol «Callejeros literarios y 'booktubers'. Así se enganchan los jóvenes a los libros» (vídeo) (en castellà). Cadena Ser, 23-04-2018.
* ↑ La literatura infantil i juvenil en català. El lector model en la narrativa (pdf). València: Universitat de València – Departament de filologia catalana, 1995, p. 683.