OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joseph-Henri Altès

Joseph-Henri Altès (Rouen, 18 de gener de 1826 - rue Oudinot, 24 de juliol de 1895) va ser un flautista, compositor i pedagog francès del segle xix.
Era fill d'un soldat. Violinista i director, Ernest Eugène era el seu germà menor. Va començar a estudiar la flauta als deu anys i es va inscriure al Conservatori de París el desembre de 1840.
Igual que el seu professor, Jean-Louis Tulou, va tocar un concert de flauta occidental amb quatre vàlvules i només va canviar després per a un model de Theobald Boehm. Ja el 1841, en la competició del conservatori, rep un segon premi i l'any següent un Primer Premi. De 1848 a 1872, va ser primer flautista a l'Orquestra de l'Òpera Nacional de París i el 1868 va ser el successor de Louis Dorus com a professor de flauta al Conservatori de París, on va romandre fins a 1893. Entre els seus alumnes es trobaven Georges Barrère i Adolphe Hennebains.
Altès és autor d'un mètode de flauta, Célèbre Méthode complète de Flûte (1880) i deixa unes 40 composicions, incloent 6 solos per al concurs d'entrada al Conservatori de París i transcripcions o fantasies sobre temes d'òpera.
Altès era amic del pintor Edgar Degas, que el va representar el 1870, a la pintura titulada L'Orquestra de l'Opéra situada al Musée d'Orsay.
Va morir el 24 de juliol de 1895 a París. Està enterrat al cimetière de Montmartre (33a divisió) amb la seva dona, la cantant d'òpera Émilie-Francisque Ribault.

## Referències

* ↑ Au no 7 rue Richebourg.
* ↑ https://www.musicroom.fr/product-detail/product255961/variant255961/%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ Edgar Degas, The Opera Orchestra, Musée d'Orsay (Llegir en línia)
* (alemany) Aquest article està extret parcialment o totalment de l'article de la Viquipèdia en alemany titulat "Joseph-Henri Altès".

## Bibliografia

* (en alemany) Ursula Pešek i Željko Pešek, Flötenmusik aus drei Jahrhunderten (Kassel: Bärenreiter, 1990)
* (en alemany) Adolph Goldberg, Porträts und Biographien hervorragender Flöten-Virtuosen -Dilettanten und -Komponisten (Celle: Moeck, 1987 (reprint of 1906 original)
* (en alemany) Julia Soriano Rodríguez (ed.), Lexikon der Flöte (Laaber: Laaber-Verlag, 2009), ISBN 978-3-89007-545-7

## Enllaços externs

* https://imslp.org/wiki/Category:Alt%C3%A8s,_Joseph-Henri/
* http://www.flutepage.de/deutsch/composer/person.php?id=480&englisch=true
* https://www.metmuseum.org/art/collection/search/110000584
* https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/btv1b8415346x/
# Esteve Lecapè

Esteve Lecapè, en grec antic Στέφανος Λακαπηνός, nascut l'any 910 i mort el 18 d'abril del 963, va ser el segon fill de Romà Lecapè i de Teodora.
Esteve i el seu germà Constantí Lecapè van ser associats a l'Imperi Romà d'Orient pel seu pare el 25 de desembre de l'any 924. A l'Imperi ja hi havia dos emperadors associats, Cristòfol Lecapè, un germà més gran que va morir jove, i Constantí VII de la Dinastia macedònia, el seu cunyat, casat amb Helena Lecapena.
Amb el seu germà Constantí Lecapè, el desembre de l'any 944 van deposar l'emperador Romà Lecapè i el van enviar a l'exili. Unes setmanes més tard, davant de les protestes del poble, Constantí VII els va deposar i van ser exiliats al seu torn. Esteve va viure a l'illa de Lesbos, on va morir l'any 963.

## Referències

* ↑ Kajdan, Aleksandr. The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York; Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 1204. ISBN 9780195046526.
# Lesueurigobius heterofasciatus

Lesueurigobius heterofasciatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 100-345 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: el Marroc i Madeira.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1950. New fish names. Proc. R. Zool. Soc. N. S. W. v. for 1948-49. 44.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Maul, G. E., 1971. On a new goby of the genus Lesueurigobius from off the Atlantic coast of Morocco and Madeira. (Percomorphi, Gobioidea, Gobiidae). Bocagiana. Museu Municipal do Funchal (História Natural) Núm. 29: 1-7.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* ↑ Wirtz, P., R. Fricke i M.J. Biscoito, 2008. The coastal fishes of Madeira Island-new records and an annotated check-list. Zootaxa 1715: 1-26.
* ↑ Hureau, J.-C. i T. Monod (eds.), 1979. Supplement. Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean. p.339-394. A: J.-C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean. United Nations Educational Scientific and Cultural Organization (UNESCO), París, França. Vols 1-2. 683 p.
* ↑ Louisy, P., 2001. Guide d'identification des poissons marins. Europe et Méditerranée. París: Eds. Eugène Ulmer.
* ↑ Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.

## Bibliografia

* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Llamas contra el viento

Llamas contra el viento és una coproducció mexicano-colombiana del 1956 dirigida per Emilio Gómez Muriel. Va participar en la competició del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1956. El títol està inspirat en la cançó Canción de la vida profunda de Porfirio Barba Jacob.

## Argument

És la història de tres hostesses de vol (Alicia, Claudia i Laura) que aprofiten les seves vacances per a viatjar a Caracas on viu un home que van conèixer cadascuna d'elles per separat i que les va oferir matrimoni i riqueses. Quan les joves descobreixen la burla troben consol en tres homes bondadosos i honestos.

## Repartiment

* Ariadne Welter - Alicia
* Yolanda Varela - Claudia
* Anabelle Gutiérrez - Laura
* Víctor Junco - Williams
* Fernando Casanova - Gustavo
* Raúl Ramírez - Eugenio
* Félix González - Alfonso

## Referències

* ↑ Pel·lícules en competició 1956
* ↑ Llamas contra el viento: Entre tradición y modernidad, El Universal, 13 de maig de 2012
* ↑ Llamas contra el viento a proimagenescolombia.com

## Enllaços externs

* Llamas contra el viento a YouTube
# Liebsdorf

Liebsdorf (en alsacià Liebsderf) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2006 tenia 325 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 241 | 242 | 215 | 227 | 257 | 289 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Claudine Muller | |
# Llibre de disciplina de l'Església Metodista Unida

El Llibre de la Disciplina constitueix la llei i la doctrina de l'Església Metodista Unida.
Va ser publicat originalment el 1784, en l'Església Metodista Episcopal, i ha estat publicat cada quatre anys, després de la reunió de la Conferència General, que aprova la legislació que s'inclou en el Llibre de Disciplina. L'edició més recent és del 2008.
La unitat bàsica de referència és el punt, no la pàgina, capítol o secció. Els paràgrafs es numeren consecutivament dins de cada capítol o secció, però els números es passen per alt entre els capítols o seccions. Els paràgrafs es divideixen primer amb nombres aràbics (1, 2, 3, ...) que també podrà ser dividit per lletres minúscules en cursiva amb parèntesis (a), b), c), d) ...).
Tradicionalment, una llista de tots els bisbes amb l'any de la seva elecció és al començament del llibre. Això és seguit per una breu història de l'església, llavors la constitució de l'església, i una declaració relativa a la doctrina i la teologia de l'església. Els principis socials de l'església el segueixen. Finalment, la secció legislativa, de molt, la major part de la disciplina, és mostrada.

## Referències

* ↑ Foundational Documents of The United Methodist FaithFoundational Documents of The United Methodist Faith].
* ↑ The Book of Discipline of the United Methodist Church 2008, pg. vii
# Llibre de l'oració comuna

El Llibre de l'oració comuna (LOC) és el llibre fundacional d'oració de l'Església d'Anglaterra (i de la Comunió Anglicana). És un dels instruments de la Reforma a Anglaterra i després seria revisat i adoptat pels altres països en què s'establís l'anglicanisme.
El Llibre de l'oració comuna va reemplaçar els diversos «usos» o ritus en llatí que s'estaven duent a terme en diferents parts del país, agrupant-los en un sol volum en anglès perquè «d'ara endavant s'utilitzés sol aquest». Produït per primera vegada el 1549, va ser dràsticament revisat el 1552 i subtilment canviat en 1559 i 1662. Es manté, en dret, com el llibre d'oració principal de la litúrgia de l'Església d'Anglaterra, encara que, en la pràctica, ha estat llargament reemplaçat per llibres d'oracions més moderns, el més recent dels quals és el Common Worship.

## En l'anglicanisme actual

Algunes de les esglésies nacionals que formen part de la Comunió Anglicana, com també de l'esglésies metodistes i presbiterians, han redactat i publicat les seves pròpies versions del Llibre de l'oració comuna.

## Referències

* ↑ El nom complet en anglès és The Book of Common Prayer and Administration of the Sacraments and other Rites and Ceremonies of the Church according to the use of the Church of England together with the Psalter or Psalms of David pointed as they are to be sung or said in churches and the form and manner of making, ordaining, and consecrating of bishops, priests, and deacons.
* ↑ El text complet va ser publicat a El Primer i Segon Llibre d'Oració d'Eduard VI (Llibreria Dent Everyman, el 1910) i reimprès moltes vegades.
* ↑ «Introduction to Common Worship» (en anglès). Església d'Anglaterra. [Consulta: 22 octubre 2011].

## Enllaços externs

* El Libro de Oración Común de la Iglesia episcopal (castellà) PDF
# Lletsó fi

El lletsó fi (Sonchus tenerrimus) és una espècie dins la família de les asteràcies. És originària de la regió mediterrània incloent tots els Països Catalans, però s'ha estès a altres parts del món.

## Descripció

És una planta herbàcia anual (teròfit) però ordinàriament és perenne, planta fràgil de fins a 80 cm d'alt. Les seves fulles estan molt dividides en molts lòbuls de formes variable. Les inflorescències porten capítols de flors amb bràctees glandulars de piloses a lanuginoses (com de llana). Tenen flòsculs disposats radialment amb l'estil i estigma de color bru verdós. Floreix tot l'any, de gener a desembre. El seu fruit és un aqueni de 2,5 a 3 mm amb un papus de 6 a 8 mm.

## Hàbitat

Es troba en erms, roquissers, sòls secs i assolellats. Des del nivell del mar als 1300 m d'altitud.

## Varietats

Als Països Catalans té dues varietats:
* a. Varietat tenerrimus: La de distribució general amb segments foliars relativament pocs nombrosos i distants entre ells
* a'. La Varietat pectinatus. Que es troba en penya-segats sobretot al migjorn valencià amb segments foliars nombrosos i poc distants entre ells.

## Noms vernacles

En tractar-se d'una planta tan comuna rep multitud de noms al llarg de tot el territori. Una petita mostra seria: lletsó bo (B), lletsó de paret (B), llensó de paret (B), llitsó bo (B), lletsó de paret (C), lletsó fi (C), lletissó (C), lletissons (C), lletsó de cadernera (C), lletsó de cameta de pardal (C), lletsó de cardina (C), lletsó de cingle (PV), lletsó de fulla de pic de pardal (PV), lletsó de marge (PV), lletsó de pastor (PV), lletsó menut (PV), lletsó rull (PV), lletsó ver (PV), pixallits (C), allicsó (PV), llantaïm (C), llecsó (C), llició (PV), llicsó de perdigot (PV), llicsó de perdiueta (PV), llinsó (PV), llitsó (PV), llixó (C), etc.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ http://www.floracatalana.cat/drupal843/sites/default/files/claus/gen-sonchus.v001r001.pdf
* ↑ https://www.termcat.cat/ca/diccionaris-en-linia/191/search/Sonchus%20tenerrimus?type=basic&condition=contains

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Flora of North America
* Photo gallery
# Lila

El lila és un color semblant al violeta però més pàl·lid, propi de les flors de lavanda o la Syringa vulgaris, la planta que li dona nom. És complementari al to de l'oliva o proper a determinades tonalitats de rosa o magenta. El codi de teclat per mostrar-lo en pantalla és el (Hex: #C8A2C8)

## Connotacions

* Simbolitza la decadència o la filosofia New Age
* Les flors d'aquest color es refereixen a l'amor a primera vista
* En la cultura anglosaxona, un matrimoni lila és el que es duu a terme per amagar l'homosexualitat d'un dels seus membres, per això aquest color s'ha associat amb el moviment gai i lèsbic
* S'associa a feminitat i delicadesa
* A la cromoteràpia s'usa per calmar el pacient

## Referències

* ↑ «lilà». Enciclopèdia.cat). Fundació Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 24 octubre 2021].
* ↑ «Lilac / #c8a2c8 Hex Color Code» (en anglès). Encycolorpedia. [Consulta: 24 octubre 2021].

## Vegeu també

* Llista de colors
# Liparis dubius

Liparis dubius és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu fins als 60 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba als mars del Japó i d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Praga. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Soldatov, V. K. & Lindberg, G. U., 1930. A review of the fishes of the seas of the Far East. Izvestiia Tikhookeanskogo nauchnogo instituta rybnogo khoziaistva [Bulletins of the Pacific Science Institute] v. 5: i-xlvii+1-576, Pls. 1-15.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Chernova, N.V., D.L. Stein i A.P. Andriàixev, 2004. Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (31):72.
* ↑ Kido, K., 1988. Phylogeny of the family Liparididae, with the taxonomy of the species found around Japan. Mem. Fac. Fish. Hokkaido Univ. (35)2:125-256.

## Bibliografia

* Chernova, N.V., 1998. Catalogue of the type specimens of snailfish (Liparidae, Scorpaeniformes) in the Zoological Institute of the Russian Academy of Sciences. J. Ichthyol. 38(9):730-746.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Llista de banderes municipals de Dinamarca

Aquesta és una llista de les banderes municipals de Dinamarca. Les banderes estan agrupades per regions i els noms dels municipis segueixen l'ordre alfabètic del danès.

## Dinamarca Meridional

* Aabenraa
* Ærø (bandera)
* Assens
* Billund
* Esbjerg
* Fanø
* Fredericia
* Faaborg-Midtfyn
* Haderslev
* Kerteminde
* Kolding
* Langeland
* Middelfart
* Nordfyn
* Nyborg
* Odense
* Svendborg
* Sønderborg
* Tønder
* Varde
* Vejen
* Vejle

## Hovedstaden

* Albertslund
* Allerød
* Ballerup
* Bornholm (bandera)
* Brøndby
* Dragør
* Egedal
* Fredensborg
* Frederiksberg
* Frederikssund
* Furesø
* Gentofte
* Gladsaxe
* Glostrup
* Gribskov
* Halsnæs
* Helsingør
* Herlev
* Hillerød
* Hvidovre
* Høje-Taastrup
* Hørsholm
* Ishøj
* København
* Lyngby-Taarbæk
* Rudersdal
* Rødovre
* Tårnby
* Vallensbæk

## Jutlàndia Central

* Århus
* Favrskov
* Hedensted
* Herning
* Holstebro
* Horsens
* Ikast-Brande
* Lemvig
* Norddjurs
* Odder
* Randers
* Ringkøbing-Skjern
* Samsø
* Silkeborg
* Skanderborg
* Skive
* Struer
* Syddjurs
* Viborg

## Jutlàndia Septentrional

* Aalborg
* Brønderslev
* Frederikshavn
* Hjørring
* Jammerbugt
* Læsø
* Mariagerfjord
* Morsø
* Rebild
* Thisted
* Vesthimmerland

## Selàndia

* Faxe
* Greve
* Guldborgsund
* Holbæk
* Kalundborg
* Køge
* Lejre
* Lolland
* Næstved
* Odsherred
* Ringsted
* Roskilde
* Slagelse
* Solrød
* Sorø
* Stevns
* Vordingborg

## Vegeu també

* Llista dels escuts municipals de Dinamarca
# Llista d'edificis més alts de València

Aquesta és una llista dels edificis més alts de la ciutat de València. El pont de l'Assut de l'Or construït per Santiago Calatrava al Jardí de Túria és, amb 123 metres, la construcció més elevada de la ciutat. La ciutat té dos gratacels de més de 100 metres i al voltant de 30 gratacels d'entre 70 m i 100 m. Molts dels grans gratacels foren construïts entre els anys 2000 i 2012.
La llista dels edificis més alts és la següent:
| Posició | Edifici | Alçada | Nombre de pisos | Any d'inauguració |
| 1 | Torre Hilton de València | 117 m | 29 | 2006 |
| 2 | Torre de França | 115 m | 35 | 2002 |
| 3 | Aqua Multiespacio | 95 m | 22 | 2006 |
| 4 | Torre Llaves de Oro 1 | 90 m | 26 | 2003 |
| 5 | Torre Llaves de Oro 2 | 90 m | 26 | 2003 |
| 6 | Ademús 1 | 90 m | 26 | 2003 |
| 7 | Ademús 2 | 90 m | 24 | 2003 |
| 8 | Àgora | 86 m | | 2011 |
| 9 | Finca de ferro (Edifici Garcerán) | 85 m | 22 | 1962 |
| 10 | Aries Center Torre Sud | 83 m | 20 | 2019 |
| 11 | Palau de les Arts | 80 m | | 2005 |
| 12 | Torre Oceanis | 79 m | 22 | 2008 |
| 13 | Torre Navis | 78 m | 21 | 2009 |
| 14 | Torres Oceanogràfiques | 75 m | 21 | 2000 |
| 15 | Crea Loft | 75 m | 18 | 2008 |
| 17 | Sorolla Center | 75 m | 17 | 2009 |
| 16 | Torres Alameda Holiday Inn | 72'5 m | 21 | 2001 |
| 17 | Edifici Arcade | 72 m | 21 | 1994 |
| 18 | T1 Ciutat Administrativa 9 d'octubre | 65 m | 16 | 2012 |

## Referències

* ↑ Valencia a Emporis
* ↑ Valencia a SkyscraperPage
* ↑ Valencia a Structurae
# Ferran Palau i Martí

Ferran Palau i Martí és un matemàtic i lingüista català, autor d'estudis sobre el rendiment funcional de les oposicions fonològiques i de les dificultats que plantegen les preposicions per i per a. És membre de l'Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes. El 1968 va rebre el Premi Carles Cardó d'assaig per Introducció a la matemàtica. Actualment, és un dels col·laboradors de la Gran Enciclopèdia Catalana.

## Obres

* El problema de les preposicions "per" i "per a", comparació amb altres llengües romàniques (1976)
* «Morfologia i accentologia del català central». A: Actes del Tercer Col·loqui Internacional de Llengua i Literatura Catalanes, 1976, p. 141-171.
* «Les prépositions catalanes «per, per a» exprimant la «cause» et la «finalité»» (en francès). Iberica, 1977, pàg. 217-234.
* Introducció a la matemàtica
* Elements de matemàtica (1974)
* Bretanya (1992)
* Alsàcia (1995)
* Phonologie du catalan et introduction à la morphologie (tesi doctoral) (2005)

## Referències

* ↑ Massot i Muntaner, Josep (ed.). «134. Palau i Martí, Ferran. Professor». A: Repertori de catalanòfils. volum 2. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 1984, p. 57. ISBN 9788472026452.
* ↑ «Una mica de tot». Serra d'Or, volum X, n°107, 01-08-1968, pàg. 6.
* ↑ «Relació de col·laboradors i equip editorial. Col·laboradors (i signatures abreujades): Palau i Martí, Ferran (FPaM)». GEC (Gran enciclopèdia catalana). [Consulta: 2 desembre 2015].
* ↑ Palau i Martí, Ferran. El problema de les preposicions "per" i "per a". Barcelona: Barcino, 1986. ISBN 84-7226-605-2.
* ↑ Palau i Martí, Ferran. Bretanya. Lleida: Pagès editors, 1992. ISBN 84-7935-094-6.
* ↑ Palau i Martí, Ferran. Alsàcia. Lleida: Pagès editors, 1995. ISBN 84-7935-281-7.
* ↑ Palau-Martí, Ferran. Phonologie et introduction à la morphologie du catalan. París: Peeters Publishers, 2005. ISBN 9789042917132.
# Isabella Maria dal Pozzo

Isabella Maria dal Pozzo (Piemont, valor desconegut - Múnic, 11 de desembre de 1700) va ser una pintora italiana.

## Vida i obra

Isabella Maria dal Pozzo va néixer a Torí. Va florir com a pintora a partir de la dècada de 1660. A partir de 1676, va començar a treballar a la cort de la princesa Henriette Adelaide de Savoia.

## Col·leccions notables

* Roman Charity (després de Guido Reni), 1660–1699, National Trust

## Referències

* ↑ Elizabeth Fries Ellet. Women Artists in All Ages and Countries. Harper, 1859, p. 375.
# Georg Christl

Georg Christl (3 d'octubre de 1913 – 31 de març de 1991) va ser un as de l'aviació alemany, receptor de la Creu de Cavaller de la Creu de Ferro durant la Segona Guerra Mundial. Georg Christl va aconseguir 7 victòries aèries durant la guerra.

## Condecoracions

    Creu de Ferro de 2a classe
    Creu de Ferro de 1a classe
    Creu Alemanya d'Or - 28 de desembre de 1942
    Creu de Cavaller de la Creu de Ferro – 18 de març de 194 com a Hauptmann i Gruppenkommandeur del III./Zerstörergeschwader 26 "Horst Wessel"
    Passador de Vol Operatiu per pilots de caça
    Copa d'Honor de la Luftwaffe – 13 de juny de 1941

## Notes

* ↑ Fellgiebel 2000, p. 130.
* ↑ Obermaier 1989, p. 98.

## Bibliografia

* Fellgiebel, Walther-Peer (2000). Die Träger des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939–1945. Friedburg, Germany: Podzun-Pallas. ISBN 3-7909-0284-5.
* Obermaier, Ernst (1989). Die Ritterkreuzträger der Luftwaffe Jagdflieger 1939–1945 (alemany). Mainz, Germany: Verlag Dieter Hoffmann. ISBN 3-87341-065-6.
* Patzwall, Klaus D. and Scherzer, Veit (2001). Das Deutsche Kreuz 1941–1945 Geschichte und Inhaber Band II. Norderstedt, Germany: Verlag Klaus D. Patzwall. ISBN 3-931533-45-X.
* Scherzer, Veit (2007). Die Ritterkreuzträger 1939–1945 Die Inhaber des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939 von Heer, Luftwaffe, Kriegsmarine, Waffen-SS, Volkssturm sowie mit Deutschland verbündeter Streitkräfte nach den Unterlagen des Bundesarchives (en alemany). Jena, Germany: Scherzers Miltaer-Verlag. ISBN 978-3-938845-17-2.
* Spick, Mike (1996). Luftwaffe Fighter Aces. New York: Ivy Books. ISBN 0-8041-1696-2.

## Enllaços externs

* Història de la Luftwaffe 1939-45 Arxivat 2012-08-29 a Wayback Machine.
* TracesOfWar.com
* Lexikon der Wehrmacht
* Asos de la Luftwaffe Arxivat 2013-01-26 a Wayback Machine.
# Isabel Lastres Becker

Isabel Lastres Becker (1974) és una científica germano-espanyola del Departament de Bioquímica de la Facultat de Medicina de la Universitat Autònoma de Madrid, llicenciada en Ciències Químiques especialitzant-se en Bioquímica per la Universitat Complutense de Madrid.
La seva recerca se centra a les bases moleculars de diverses malalties neurodegeneratives, com la malaltia de Huntington o la malaltia de Parkinson. En concret en el seu projecte, estudia la causa de la mort de les neurones en la malaltia de Parkinson, i experimenta amb fàrmacs amb els quals tractar de retardar els avanços de la malaltia.
La seva labor investigadora ha estat reconeguda per la comunitat científica i ha rebut premis com el Scientific Achievement Award o el Premi Extraordinari de Doctorat a la Universitat Complutense de Madrid.
Al novembre de 2010 va ser guardonada, al costat de quatre científiques més (María Antonia Herrero, Ana Briones Alonso, Mercedes Vila i Elena Ramírez Parra), amb el Premi L'oreal – UNESCO “Per les dones en la Ciència”, amb una dotació de 15000 € amb la qual es vol premiar la labor de recerca que realitzen dones de menys de 40 anys per donar suport al paper de la dona en la ciència, reconèixer-ho i ajudar a la conciliació de la vida laboral i familiar.

## Referències

* 1 2 «Ediciones Reunidas, S.A.U.» (en castellà). Ediciones Reunidas, S.A.U.. Arxivat de l'original el 7 de març 2016. [Consulta: 18 març 2021].
* 1 2 «CIENTÍFICAS ESPAÑOLAS» (en castellà). Arxivat de l'original el 17/05/2014. [Consulta: 18 març 2021].
* 1 2 3 http://www.culturabiotec.com/2011/02/prada/ Arxivat 2018-09-29 a Wayback Machine.
* ↑ https://elpais.com/.+«Cinco científicas de la vida españolas reciben las becas L'Oréal-Unesco» (en castellà). EDICIONES EL PAÍS S.L., 18-11-2010. [Consulta: 18 març 2021].