OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tyti

Tyti (antic Egipte, segle XII aC - valor desconegut) fou reina d'Egipte, esposa del faraó Ramsès III.

## Identificació

En el passat alguns pensaven que estava casada amb Ramsès X, i que tant ella com el seu marit eren fills de Ramsès IX, i el seu fill era Ramsès XI. Però una altra teoria de Jehon Grist la va situar abans dins la dinastia XX i l'identifica com una filla-esposa de Ramsès III i la mare de Ramsès IV, basant-se en les similituds d'estil de la seva tomba i les dels prínceps que van viure durant aquest període. No obstant això, a jutjar per l'edat del seu fill, això significaria que Ramsès es va casar amb la seva filla abans de pujar al tron.

## Títols

Aquesta reina portava els títols següents:
* Princesa hereva (iryt-p`t)
* Gran Sacerdotessa (wrt-hzwt)
* Dolça d'amor (bnrt-mrwt)
* Reina mare (mwt-ntr)
* senyora de Gràcia (nbt-im3t)
* senyora de les Dues Terres (nbt-t3wy)
* Gran esposa reial (hmt-niswt-wrt)
* esposa de Déu (hmt-ntr)
* Adoradora d'Amon (shmyt-imnw)
* Filla del Rei (s3t-niswt)
* Germana del Rei (snt-niswt)
* Mare del Rei (mwt-niswt).

## Tomba

La tomba de Tyti és la QV52 de la Vall de les Reines. La tomba havia estat descrita per Champollion (tomba 3), Lepsius (número 9), Wilkinson (número 12) i Hay (número 2). La tomba consta d'un passadís, cambres laterals, una sala i una cambra interior (enterrament).

## Referències

* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 187.
* 1 2 Grist, 1985, p. 71-81.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 194.
* ↑ Malek, Moss i Porter, 1964, p. 756-758.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Grist, Jehon «The Identity of the Ramesside Queen Tyti». Journal of Egyptian Archaeology, v. 71, 1985, pàg. 71-81. DOI: https://doi.org/10.2307/3821713.
* Malek, Jaromir; Moss, Rosalind L. B.; Porter, Bertha. Topographical Bibliography of Ancient Egyptian Hieroglyphic Texts, Statues, Reliefs and Paintings (en anglès). vol. 1ː The Theban Necropolis - Part 2. Royal Tombs and Smaller Cemeteries. Griffith Institute, 1964.
# Consell Presidencial Andí

El Consell Presidencial Andí és la màxima autoritat de la Comunitat Andina, integrada pels Caps d'Estat dels països membres (Bolívia, Colòmbia, Equador, Perú i Veneçuela). Es reuneix anualment en forma ordinària i extraordinària quan siga necessari. La presidència del Consell correspon anualment un dels seus integrants.
Creat el 23 de maig de 1990 per a formalitzar les reunions cims presidencials realitzades per a tractar temes de la Comunitat Andina. Reunit periòdicament entre 1990-1991 i des de 1995 fins ara.
Les seues funcions són definir la política d'integració, orientar les accions d'interès comú i avaluar el desenvolupament i resultats de la integració, reformar, organitzar i coordinar les accions dels organismes de la Comunitat Andina.
# Triniochloa

Triniochloa és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* T. laxa
# Centre del Premi Nobel de la Pau

El Centre del Premi Nobel de la Pau (en noruec: Nobels Fredssenter) va obrir el juny de 2005, en el pas vell del ferrocarril amb rumb a l'oest d'Oslo, Noruega. Està ubicat al centre d'Oslo, a prop de l'Ajuntament, en el que solia ser l'estació de tren Vestbanen. Aquest centre presenta a Alfred Nobel, als guanyadors dels premis de la pau i als seus treballs realitzats. Es fan exposicions temporals, creatives e interactives presentades amb mitjans audiovisuals. Al mateix temps les pel·lícules i conferències compromeses contribueixen a crear una variada i màgica vivència. Desitja fomentar la reflexió i el compromís en temes relacionats amb la guerra, la pau i la resolució de conflictes.
El Centre és una fundació independent, finançada a través d'una combinació de donacions privades i subvencions del govern. Prop de 250.000 persones visiten cada any el centre, inclosos més de 700 grups escolars.

## Vegeu també

* Museu Nobel
* Premi Nobel

## Referències

* ↑ «El Centro del Premio Nobel de la Paz». [Consulta: 16 maig 2017].
* ↑ «About us». [Consulta: 16 maig 2017].

## Enllaços externs

* Lloc oficial
* Tour Virtual
* Arxivat 2009-04-17 a Wayback Machine. Imatges de les noves remodelacions designades per l'arquitecte tanzano-londinenc David Adjaye
# Cal Fusteret

Cal Fusteret és una obra de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de planta baixa amb dos pisos superiors, rematats per un acabament ondulat en el centre del qual hi veiem les lletres "MM" i la data "1915". Amb posterioritat s'ha aixecat una terrassa coberta que trenca l'originalitat de la casa. Destaca sobretot pels elements decoratius de la façana, feta amb estuc i pedra artificial (?), dibuixant unes formes en relleu que recorden elements vegetals estilitzats. A la línia de forjats i sota els balcons hi ha una sanefa que simula el tronc dels arbres.

## Història

Construïda l'any 1915 és popularment coneguda com "Cal fusteret" per ser aquesta la professió del seu propietari.

## Referències

* 1 2 «Cal Fusteret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Unió Esportiva Oliva

El Unió Esportiva Oliva és un club de futbol valencià de la ciutat d'Oliva (Safor).
El club va ser fundat l'any 1946 després de la fusió dels clubs Athletic Club Oliva i CD Oliva. La temporada 1969-70 participà en la Copa d'Espanya i la temporada 1991-92 jugà a Segona Divisió B, la seva millor classificació fins 2017. Disputa els seus partits a l'estadi del Morer. El seu uniforme és de color blau.

## Referències

* ↑ «Noticies del club a Levante-EMV». Levante-EMV. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Noticies del club a Las Provincias». Las Províncias. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «UD Oliva». arefepedia. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Perfil a bdfutbol». bdfutbol. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Perfil a aupaathletic.com». aupaathletic.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Fotografies amb uniforme». golsmedia.com. [Consulta: 9 abril 2017].
# Cotisó

Cotisó (Cotiso) fou segons Florià i Horaci, rei dels dacis. Fou derrotat pel general Lèntul durant el regnat d'August. Suetoni el fa rei dels getes (getae), i diu que August li va prometre a la seva filla Júlia en matrimoni, i al seu torn li va demanar a la seva filla en matrimoni.

## Enllaços externs

* Dacia before the roman conquest Arxivat 2021-05-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Uranopolicrasa

La uranopolicrasa és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom com l'anàleg d'urani de la policrasa-(Y).

## Característiques

La uranopolicrasa és un òxid de fórmula química (U⁴⁺,Y)(Ti,Nb)₂O₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1990. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba en forma de cristalls euèdrics, allargats al llarg de [001], tabulars en {100}, amb {100},{010} i {011}, de fins a 0,15 mil·límetres, intercrescuda amb policrasa-(Y) urànica. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la uranopolicrasa pertany a «04.DG: Òxids i hidròxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitjana); cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: euxenita-(Y), fersmita, kobeïta-(Y), loranskita-(Y), policrasa-(Y), tanteuxenita-(Y), itrocrasita-(Y), β-Fergusonita-(Y), β-fergusonita-(Nd), β-fergusonita-(Ce), itrotantalita-(Y), foordita, thoreaulita i raspita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1990 a Fonte del Prete, a San Piero in Campo, a l'illa d'Elba (Toscana, Itàlia). També ha estat descrita a diversos indrets més d'Itàlia, a Eslovàquia, Suïssa i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Uranopolycrase» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ «Uranopolycrase» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 17 agost 2016].
# Arib ibn Sad al-Kàtib al-Qurtubí

Arib ibn Sad (o Saïd) al-Kàtib al-Qurtubí (àrab: عريب بن سعد (أو سعيد) الكاتب القرطبي, Arīb ibn Saʿd (o Saʿīd) al-Kātib al-Qurṭubī) (segle x) fou un mawla andalusí que va ocupar alts càrrecs. Va destacar com a poeta, metge i historiador.
Fou àmil del districte d'Osuna (943) i més tard fou secretari del califa al-Hàkam II (961-976). Va morir vers 980.
Com a historiador va resumir els annals d'at-Tabarí, i els va continuar fins al seu temps.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Arīb ibn Saʿd al-Kātib al-Ḳurṭubī».
# Tsangpoïta

La tsangpoïta és un mineral anometat en honor a Tsang-Po Yen, geòleg de l Servei Geològic Central de Taiwan i professor de l'Intsitut de Geofísica a la Universitat Central de Taiwan. És dimorf de la silicocanotita

## Característiques

La tsangpoïta és un mineral de fórmula química Ca₅(PO₄)₂(SiO₄). Cristal·litza en el sistema hexagonal. Els cristalls solen trobar-se formant creus hexagonals de poques micres de grandària.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu d'Història Natural de Viena amb el codi d'inventari cn1172-nh.

## Formació i jaciments

El mineral va ser descobert al meteorit D'Orbigny, a la província de Buenos Aires (Argentina).

## Referències

* ↑ «Tsangpoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 desembre 2019].
# Centre de treballs manuals d'Ezulwini

El Centre de treballs manuals d'Ezulwini és un centre de treballs manuals d'importància regional notable a la vall d'Ezulwini, que es troba al nord-oest de Swazilàndia, a la carretera MR3. El centre obrí amb el suport de la inversió taiwanesa i presenta diverses escultures, joies, tèxtils i altres treballs manuals locals.

## Referències

* ↑ Bradley, John; Bradley, Liz; Fine, Victoria; Vidar, Jon. South Africa, Lesotho & Swaziland. Modern Overland, 1 maig 2011, p. 636. ISBN 978-1-60987-067-6 [Consulta: 22 març 2012].
* ↑ «Ezulwini Valley». Lonely Planet. Arxivat de l'original el 2012-03-21. [Consulta: 22 març 2012].
# Cal Fàbrega (Molins de Rei)

Cal Fàbrega és una obra modernista de Molins de Rei (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Torre formada per planta, pis i un subsòl. La seva planta és rectangular amb diversos cossos sobresortits. Les façanes combinen la paret pintada amb el maó vist i la ceràmica blanca i verda a finestres i portes. Té diverses balconades i terrasses. La teulada del cos principal és a 4 aigües i les dels cossos laterals a 2 o 3 aigües, segons la seva situació. El conjunt de la torre està envoltat per un petit jardí.

## Referències

* ↑ «Cal Fàbrega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Alfons III

Alfons III és el nom dels següents personatges:
* Alfons III d'Aragó dit “el Franc” (1265-1291), comte de Barcelona i rei d'Aragó (1285-1291)
* Alfons III d'Astúries (848-910), rei d'Astúries (866-910)
* Alfons III de Barcelona (1299-1336), comte de Barcelona i rei d'Aragó
* Alfons III de Portugal (1210-1279), rei de Portugal (1247-1279) i comte de Boulogne (1235-1253)
* Alfons III de Poitiers (1220-1271), príncep francès
* Alfons III de València (1416-1458), comte de Barcelona i rei d'Aragó (1416-1458)
# Vicent Barreda i Boix

Vicent Barreda i Boix La Cova (Benassal, 10 de febrer de 1795 - Vistabella, 14 de maig de 1844) fou un militar valencià.
Del mas La Cova on feia de masover, va prendre el seu malnom. En esclatar la primera guerra carlina el mas fou el centre d'operacions de Josep Miralles Marín el Serrador, i Barreda feia d'informador i correu amb Navarra. Finalment el coronel Buil va anar a buscar-lo i La Cova va unir-se a la partida del Serrador, que el va fer oficial, a Borriana ferit al braç, que li quedà inútil, i quan Ramon Cabrera va destituir al Serrador, li va donar el comandament de la infanteria del Serrador, fent-lo coronel amb una força d'uns 600 homes i operant en Benassal, Vistabella, Atzeneta, Xodos, Vilafermosa, Puertomingalvo, Cortes d'Arenós, La Pobla d'Arenós, Sucaina, la riba del Millars, Onda, i sobretot Alcora. Va atacar en diverses ocasions El Castell de Vilamalefa.
L'agost de 1837 formà el setge de Llucena, on va fer talar el voltants de Llucena i bombardejà la vila amb un canó i un obús, però la vila resistí el setge i en una sortida els defensors van atacar els reductes capturant l'obús, podent salvar als carlins el canó però aixecant el setge. Amb el seu batalló defensà Vilafermosa fins que el gener de 1838 participà en la presa de Morella destinat a les accions més arriscades i patint moltes baixes. Després acompanyà Cabrera en l'atac a la plana, i finalment aconseguí prendre El Castell de Vilamalefa i després s'uní a la divisió de Domènec Forcadell i després a la de Martín García, prenent part en el darrer setge de Llucena, aixecat pel general Leopoldo O'Donnell. Va acompanyar a Cabrera en expedició a València.
Després del Conveni de Bergara es va exiliar a França, on va estar fins a l'amnistia de 1843. De retorn a Benassal va recomposar la seva partida, a la que es va unir el Serrador, intentant un nou alçament, però perseguit pel general Villalonga, va morir a Vistabella el 14 de maig de 1844.

## Referències

* ↑ Barreda i Edo, Pere-Enric. «60. Vicent Barreda el General Cova». A: Benassal. Recull bibliogràfic de textos. Ajuntament de Benassal, 1989, p. 500. ISBN 84‐505‐8231‐8.
* ↑ Emigrado del Maestrazgo, 1840, p. 112.
* 1 2 Emigrado del Maestrazgo, 1840, p. 114.
* ↑ Boletín de la Sociedad Castellonense de Cultura. Volum 60. Sociedad Castellonense de Cultura, 1984, p. 107.
* ↑ «Vicente Barreda Boix, el General Cova» (en castellà). Otros castellonenses militares (II). Aula Militar Bermúdez de Castro. [Consulta: 22 agost 2015].
* ↑ Emigrado del Maestrazgo, 1840, p. 118.
* ↑ Emigrado del Maestrazgo, 1840, p. 120.

## Bibliografia

* Barreda i Edo, Pere-Enric. «60. Vicent Barreda el General Cova». A: Benassal. Recull bibliogràfic de textos. Ajuntament de Benassal, 1989, p. 500-503. ISBN 84‐505‐8231‐8.
* Emigrado del Maestrazgo. Vida y hechos de los principales cabecillas facciosos de las provincias de Aragon y Valencia (en castellà). Oficina de Lopez, 1840.
# Constitució francesa de 1958

La Constitució francesa de 1958, del 4 d'octubre, és el text fundador de la V República, vigent en l'actualitat. Va ser adoptada per referèndum el 28 de setembre de 1958 i és el quinzè text fonamental (o el vint-i-dos si es compten els textos que no es van aplicar) de França des de la Revolució francesa.
La Constitució és la norma suprema del sistema jurídic francès i organitza les autoritats públiques, defineix el seu paper i les seves relacions. S'ha modificat diversos ocasions des de la seva publicació, bé pel parlament reunit en congrés o directament pel poble a través de referèndum.
Està estructurada en un preàmbul i setze títols que recullen cent tres articles, dos dels quals són disposicions transitòries. El Preàmbul fa referència directa i explícitament a altres tres textos fonamentals: la Declaració dels Drets de l'Home i del Ciutadà del 26 d'agost de 1789, el Preàmbul de la Constitució francesa de 1946, del 27 d'octubre (la Constitució de la IV República), i la Carta del medi ambient del 2004. Aquests textos més els Principis fonamentals reconeguts per les lleis de la República formen el bloc de constitucionalitat, de manera que els jutges les apliquen directament i el legislador ha de respectar-les, sota el control del jutge constitucional.
Va ser escrita per tal de posar fi a la inestabilitat del govern i la crisi de la guerra a Algèria, i està marcada pel retorn d'un executiu fort. Dos homes han estampat les seves idees: Michel Debré, inspirat pel model britànic i el seu primer ministre fort, i pel general De Gaulle, que volia situar el President de la República com a garant de les institucions. La constitució de la V República està fortament influenciada pels principis enunciats fets per Charles de Gaulle durant el seu famós discurs a Bayeux del 16 de juny de 1946.

## Referències
### Journal Officiel de la République Française

* Constitució Journal Officiel de la République Française, 5 d'octubre de 1958, pàgines 9151-9173.
* LOI N° 62-1292 DU 6 NOVEMBRE 1962 relative à l'élection du Président de la République au suffrage universel Journal Officiel de la République Française, 7 de novembre de 1962, pàgines 10762-10763.
* LOI CONSTITUTIONNELLE n° 74-904 du 29 octobre 1974 portant révision de l'article 61 de la Constitution Journal Officiel de la République Française, 30 d'octubre de 1974, pàgina 11035
* LOI constitutionnelle n° 2008-724 du 23 juillet 2008 de modernisation des institutions de la V$^e$ République Journal Officiel de la République Française, 24 de juliol de 2008, pàgines 11890-11895.

### Web

* La Constitution du 4 octobre 1958, en francès, espanyol, alemany, anglès i italià.

## Enllaços externs

* Texte de la constitució francesa en francès, lloc web de l'Assemblea Nacional de França
# Turó del Vilar (Blanes)

* Aquest article tracta sobre el Turó del Vilar de Blanes. Vegeu-ne altres significats a «Turó del Vilar (Navès)».
El Turó del Vilar és una muntanya de 273 metres que es troba al municipi de Blanes, a la comarca catalana de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aspasis

Els aspasis (en llatí: aspasii, en grec antic: Ἀσπάσιοι) eren membres d'una de les tribus del nord-est de Pèrsia sotmesos per Alexandre el Gran el 327 aC, que vivien a la regió de Gandhara, a la vora del riu avui anomenat Kameh (Lagman i Badjaur) al riu Kunar. El seu nom volia dir «els que tenen bons cavalls», segons diu Estrabó. i les seves ciutats eren Gordiala i Arigeon; els seus establiments eren sempre propers als rius i en turons de fàcil defensa. Podrien ser els Asvaka del Mahabharata.
Al seu darrere vivien els gureus, vora el riu Pandkora i els Assacans o assacens que Estrabó anomena astacens o astacenis, i que clarament eren un poble diferent. Els aspasis i els seus veïns vivien en poblats i utilitzaven els turons com a refugi. Eren segurament els anomenats col·lectivament con gandares (gandhala) per l'edicte d'Asoka.

## Referències

* ↑ Flavi Arrià. Anàbasi d'Alexandre el Gran, IV, 23-25
* ↑ Brunner, C. J. «Aspasii». Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 21 octubre 2023].
# Téboursouk

Teboursouk o Téboursouk (àrab: تبُرْسَقْ, Tabursuq) és una ciutat de Tunísia, a la governació de Béja, situada uns 40 km al sud de la ciutat de Béja, i a 6 km de la ciutat romana de Dougga. Es troba al vessant d'un turó d'uns 400 metres d'altura, pel qual puja la carretera que porta a Dougga. La municipalitat té 10.987 habitants. És capçalera d'una delegació amb 26.780 habitants.

## Economia

Es veuen moltes oliveres però també altres cultius a tota la vall del Oued Khalled; l'economia de la zona és agrícola i el turisme de Dugga no és suficient per canviar la forma de vida de la majoria de la gent

## Història

Fou l'antiga Thubusicum Bure. Es conserva un gran recinte d'època de l'Imperi Romà d'Orient en forma de pentàgon, construït sota l'emperador Justí II (565-578), que té a la part nord una porta i un cementiri romà.
Fou declarada municipalitat per decret el 1904.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 21 55 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en deu sectors o imades:
* Téboursouk Ville (21 55 51)
* Aïn El Karma (21 55 52)
* El Menchia (21 55 53)
* Dougga (21 55 54)
* Rihana (21 55 55)
* Aïn El Melliti (21 55 56)
* Fadden Es-Souk (21 55 57)
* Aïn El Hammam (21 55 58)
* Aïn Djammala (21 55 59)
* Bir Ettouta (21 55 60)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 21 15).

## Imatges

* Teboursouk
* Teboursouk

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 60-64. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 142. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Centre de vol espacial Goddard

El Centre de vol espacial Goddard (CVEG) Goddard Space Flight Center (GSFC) és un laboratori de recerca de la NASA considerable, establert l'1 de maig de 1959 com el primer Centre espacial de vol de la NASA. El CEVG (o GSFC) té aproximadament 10.000 contractistes i funcionaris públics, i està situat a uns 10,45 km al nord-oest de Washington, DC a Greenbelt (Maryland).
El CVEG té la major organització de científics i enginyers dedicats a expandir el coneixements de la Terra, el sistema solar, i l'Univers via observacions des de l'espai dins dels Estats Units. El CVEG és un important laboratori dels Estats Units per desenvolupar i operar satèl·lits científics no tripulats. El CVEG dirigeix la investigació científica, els desenvolupaments i operacions espacials, i desenvolupaments de tecnologies relacionades. Els científics de Goddard saben desenvolupar i donar suport a una missió, i els enginyers i tècnics saben dissenyar i construir les satèl·lits per a la missió.

## Referències

* ↑ «Goddard Space Flight Center».
# Cal Fusteret (Taradell)

Cal Fusteret és una obra modernista de Taradell (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici cantoner de planta rectangular, de planta baixa i dos pisos i coberta a dues aigües. La façana principal, que dona a la plaça de les Eres, té tres eixos de composició vertical. Totes les obertures són d'arc mixtilini i presenten emmarcaments de pedra. En la planta baixa hi ha dues obertures amb persianes de llibret que flanquegen la porta, ubicada al centre. La finestra més propera a la cantonada de l'edifici presenta, en la clau de l'arc, la inscripció gravada “AÑO · 1912”. Al primer pis i situades de manera simètrica respecte de la planta inferior hi ha tres obertures més amb persianes de llibret: les dues dels laterals són idèntiques i presenten les mateixes característiques que les de la planta baixa, mentre que la central s'obre a un balcó individual amb un voladís motllurat i baranes de ferro forjat. Al segon pis hi ha tres finestres més.
La façana lateral, que dona al carrer de la Vila, té dos eixos de composició vertical, amb petites finestres al nivell superior i altres de majors dimensions a la resta de pisos, totes amb emmarcaments de pedra. Destaquen aquelles del primer pis, que donen a balcons individuals amb baranes de ferro forjat. Pel que fa a la façana posterior, aquesta no presenta obertures i dona a un pati.
L'immoble presenta un ample voladís com a coronament, el qual queda sostingut per cabirons.
Els murs són arrebossats i pintats.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Fusteret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Anablepsoides hartii

Anablepsoides hartii és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela, illa de Trinitat i est de Colòmbia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)