OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Poyntonophrynus damaranus

Poyntonophrynus damaranus és una espècie d'amfibi de la família dels bufònids. Aquesta espècie es coneixia anteriorment com Bufo damaranus, que ara es considera un sinònim.
És un endemisme del nord i nord-oest de Namíbia. Es pot trobar a una altitud de 1.500 m. El seu hàbitat natural són les sabanes seques, prades seques tropicals i subtropicals, rius intermitents i aiguamolls d'aigua dolça intermitents en entorns semiàrids i en zones d'aigua temporals. És una espècie terrestre que habita entorns d'aigua dolça. També habita prop de rierols. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, car no es tenen dades suficients.

## Referències

* ↑ IUCN SSC Amphibian Specialist Group. Poyntonophrynus damaranus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22-08-2014.
# Sinagoga de Yeniköy

La Sinagoga de Yeniköy (en turc:Yeniköy Sinagogu) és una sinagoga que es troba a prop del Bòsfor, en el barri de Yeniköy a Istanbul, Turquia. La sinagoga va ser construïda per Abraham Salomó Camondo, a finals del segle xix, el temple ha estat rejovenit recentment, per la renovada presència de jueus que s'han mudat a la zona. Només es resa en aquest temple durant les festivitats jueves i en Shabat.

## Referències

* ↑ «Chief Rabbinate of Turkey (Türkiye Hahambaşılığı)». Arxivat de l'original el 2011-09-25. [Consulta: 30 març 2008].
# Ni Putes Ni Soumises

Ni Putes Ni Soumises (en català, Ni putes ni submises) és un moviment feminista francès, fundat el 2003, que ha aconseguit el reconeixement de l'opinió pública i de l'Assemblea Nacional francesa. També és el títol d'un llibre escrit per Fadela Amara, una de les seves fundadores, amb l'ajuda de la periodista de Le Monde Sylvia Zappi.
El moviment es va crear per iniciativa d'un grup de dones joves franceses en resposta a la violència estructural i sexual que sofreixen les dones en els suburbis (banlieues) i els complexos d'habitatges (cités) de ciutats com París, Lió i Tolosa de Llenguadoc, on la violència en contra de les dones té una incidència considerable per part d'«uns joves masclistes, homòfobs i superficialment islamitzats. Actituds que es repeteixen arreu d'Europa, on els codis homofòbics, el prestigi de la violència o la força física, la incorrecció política, la discriminació i l'hostilitat vers la diferència dominen la quotidianitat de pobles i barris».

## Vegeu també

* Moviment d'Alliberament de les Dones
* Samira Bellil

## Referències

* ↑ «Coños reivindicativos, sin coña». Diario de León, 07-03-2014 [Consulta: 26 diciembre 2016]. Arxivat 2016-12-27 a Wayback Machine.
* ↑ Renyer, Jaume. «Ni putes ni soumises». Vilaweb, 08-03-2011. [Consulta: 19 setembre 2019].
* ↑ Toledano, Ruth «Ni putas ni sumisas». El País, 24-11-2006 [Consulta: 21 maig 2012].
* ↑ «El uso del ‘burka’ y los derechos de las mujeres». Cuarto Poder, 03-07-2014. [Consulta: 26 diciembre 2016].
* ↑ Diez, Xavier. Una història crítica de les esquerres. Lleida: Edicions El Jonc, 2019, p. 312-314. ISBN 9788494750007.

## Bibliografia

* Books, LLC. Feminism in France: Ni Putes Ni Soumises, Declaration of the Rights of Woman and the Female Citizen, Etta Palm D'aelders, Écriture Féminine. General Books LLC, 2011, p. 56. ISBN 9781157401872.
# Sant Cristòfol de Vilanova i la Geltrú

Sant Cristòfol de Vilanova i la Geltrú és una ermita de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'ermita de sant Cristòfol es de planta de creu llatina i absis rectangular. La nau, els braços del creuer i absis estan coberts amb volta de canó i llunetes cegues i arcs torals. Al creuer trobem una volta de quatre punts. A sota del cor trobem el nàrtex. El campanar és de cadireta i d'una sola arcada. A cada lateral hi ha cossos adossats que consten de planta baixa i planta pis. Aquests estan connectats amb l'ermita i fan les funcions d'habitatge i sagristia respectivament. Tenen coberta a dues vessants.
Les parets de càrrega són de pareda comú.
La façana principal té una porta central d'arc rebaixat i brancals de pedra. Al damunt d'aquesta trobem un petit rosetó. La teulada presenta un ràfec de teula. Les obertures laterals corresponen a l'habitatge, hi ha un balcó suportat per mènsules i finestres. Hi ha una imatge de sant Cristòfol de mosaic a trencadís.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Cristòfol de Vilanova i la Geltrú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2017].
# Pelle Almqvist

"Howlin'" Pelle Almqvist (29 de maig de 1978) és el vocalista de la banda sueca de garage rock, The Hives. Como la resta de la banda, Almqvist va néixer a Fagersta, Suècia, un petit poble al centre del país amb aproximadament 12,000 habitants.
Almqvist i el seu germà Nicholaus formaren The Hives el 1993. D'acord amb la biografia de la banda, van atreure l'atenció del mànager/productor/compositor Randy Fitzsimmons (del que es va creure per molt de temps que era un personatge fictici), qui llençà la banda a la fama.
Almqvist és conegut per ser particularment animat en les presentacions en viu, cosa que li ha donat a The Hives el títol de "La millor banda del món en viu". segons la revista Spin Magazine'. Algunes de les coses que fa Almqvist en les actuacions en viu inclouen crits, salts, el barrejar-se amb el públic i dir coses arrogants de la banda entre les cançons.
Les lletres d'Almqvist han sigut descrites como una mescla entre Mick Jagger.
El 2005 Pelle establí una relació sentimental amb Maria Andersson, cantant guitarrista de Sahara Hotnights, una altra de les bandes més importants de la recent escena punk-rock sueca.
# Mehmed Esad Efendi (1789-1848)

Ṣaḥḥāflar Şeyẖizāde Meḥmed Esʿad Effendi (1789-1848) fou un historiador otomà
Després d'ocupar diversos càrrecs i oficis va esdevenir vakanüvis (historiador oficial o analista) el 1807 i va compilar una història de l'Imperi Otomà entre el setembre de 1821 i el juliol de 1826), continuant la feina d'altres historiadors com Ahmad Asim

## Referències

* ↑ (anglès) Ziya YILMAZER, The history of Es'ad Effendi Arxivat 2015-11-18 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Encyclopedia of the Ottoman Empire Autors: Gábor Ágoston, Bruce Alan Masters. Editor: Infobase Publishing, 2010. ISBN 1438110251, ISBN 9781438110257
# Sinagoga de Versalles

La Sinagoga de Versalles (en francès: Synagogue de Versailles) es troba en el número 10, del carrer Albert Joly de Versalles, en el departament de Yvelines, França. És una de les sinagogues més antigues de la regió de l'illa de França. Fou construïda entre 1884 i 1886 per l'arquitecte Alfred-Philibert Aldrophe (1834-1895), va ser inaugurada en 1886. Des d'un punt de vista arquitectònic, és una sinagoga asquenazita d'estil clàssic, amb ornaments romans d'Orient.

## Referències

* ↑ http://www.culture.gouv.fr/public/mistral/merimee_fr?ACTION=CHERCHER&FIELD_1=REF&VALUE_1=PA78000027
# Nou Front Democràtic

El Nou Front Democràtic (en anglès: New Democratic Front) és un partit polític progressista de Botswana sense representació parliamentària. Liderat per Dick Bayford, es va escindir del Front Nacional de Botswana el 2003. Va guanyar només el 0,78% del vot popular a les últimes eleccions.
# Sanzeno

Sanzeno és un municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 935 habitants. Limita amb els municipis de Cles, Coredo, Dambel, Revò, Romallo, Romeno, Taio i Tassullo.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Marcello Bonadiman | Llista cívica |
# Pelle, el conqueridor

Pelle, el conqueridor (títol original en danès, Pelle erobreren) és una pel·lícula danesa realitzada per Bille August, estrenada el 1987 i basada en la novel·la del mateix nom publicada pel danès Martin Andersen Nexø el 1910. Ha estat doblada al català.

## Argument

Al segle xix, un jove i el seu pare emigren de Suècia cap a Dinamarca, esperant fer-hi fortuna... El pare, Lassefar promet al seu fill que no passarà gana quan arribi a Dinamarca. Però són confrontats a una realitat ben diferent. El vell i el jove són rebutjats per treballar a la granja. La situació finalment no és millor que la dura existència que han conegut a Suècia. Colpits per aquesta decepció, no tenen tanmateix altra tria que intentar sobreviure d'una manera o una altra...

## Repartiment

* Pelle Hvenegaard: Pelle
* Max von Sydow: Lassefar
* Erik Paaske: Forvalter/Foreman

## Premis i nominacions
### Premis

* 1988: Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Cannes
* 1989: Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa
* 1989: Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera

### Nominacions

* 1989: Oscar al millor actor per Max von Sydow
* 1989: César a la millor pel·lícula de la Unió Europea
* 1990: BAFTA a la millor pel·lícula de parla no anglesa

## Referències

* ↑ «Pelle, el conqueridor». esadir.
* ↑ «Pelle, el conqueridor» (en anglès). The New York Times.
# Mehmed Esad Efendi (1707-1778)

Mehmed Esad Efendi (Vassafzade Mehmet Esat Efendi, 1707-1778) fou un religiós otomà, fill del Xaikh al-Islam Abdullah Vassaf Efendi (1755).
Va ocupar diversos càrrec religiosos i fou kadiasker d'Anadolu (1768) i de Rumèlia (1773). Fou nomenat Xaikh al-Islam el desembre de 1776 però quan es va posar molt malalt va renunciar el juliol de 1778 i va morir pocs dies després.

## Referències

* Münr Aktepe, M. «Esʿad Efendi, Meḥmed». Enciclopèdia de l'Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. Referència. 11 de maig del 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/esad-efendi-mehmed-SIM_2208>
# Marsala

Marsala (sicilià Marsala, tot i que en palermità Maissàla i en marsalès Massàla, en català medieval Marsara) és un municipi italià, situat a la regió de Sicília i a la província de Trapani. L'any 2007 tenia 82.390 habitants. Limita amb els municipis de Mazara del Vallo, Petrosino, Salemi i Trapani.
El descobriment de dos vaixells púnics del segle iii aC enfonsats a prop de Marsala, que semblen ser vaixells auxiliars, ja que són petits (30 m) i no porten esperó, ha permès estudiar la tècnica de construcció naval de la marina cartaginesa.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit o institució | títol |
| 30/05/2007-22/05/2012 | Lorenzo Carini | Il Popolo della Libertà (Poble de la Llibertat) fusió és absorbida per Forza Italia (Força Itàlia) | alcalde |
| 23/05/2012-18/07/2014 | Giulia Maria Adamo | coalició de centro-sinistra (Centreesquerra): MPA Movimento per le Autonomia (Moviment per l'Autonomia) - Lista Civica (llista cívica) - Partito Democratico (Partit Democràtic) - UDC Unione di Centro (unió central) | alcalde |
| 05/08/2014-15/06/2015 | Giovanni Bologna | Oficina Territorial del Govern - Prefectura de Trapani | Primer ciutadà protempore - Comissionat especial per a la prefectura d'emergència |
| 15/06/2015 | Alberto Di Girolamo | Partito Democratico (Partit Democràtic) PSI Partito Socialista Italiano (Partit socialista italià) Democratici per Marsala (Demòcrates per Marsala) Cambiamo Marsala (Canviem Marsala) | alcalde |

## Galeria d'imatges

* Plaça de la República
* Il Cassaro
* Saler i molí de vent

## Referències

* ↑ Fields, Nic. Roman Conquests: North Africa (en anglès). Pen & Sword Military, 2010, p. 35. ISBN 1844159701.
# President d'Abkhàzia

El càrrec de President d'Abkhàzia fou creat l'any 1994. Abans de la creació del càrrec, la dignitat de Cap d'Estat era del President del Sòviet Suprem d'Abkhàzia entre els anys 1990 i 1992 i del President del Parlament entre 1992 i la promulgació de la Constitució d'Abkhàzia de 1994.
L'actual president és, des del 23 d'abril de 2020, n'Aslàn Bjània, candidat independent amb el suport d'Abkhàzia Unida (AU).

## Llista de presidents

| No. | Nom | Termini | Termini | Partit |
| President del Sòviet Suprem d'Abkhàzia (1990-1992) ||||||
| 1 | Valerian Kobakhia (1929-1992) | 25 d'agost de 1990 | 24 de desembre de 1990 | Partit Comunista d'Abkhàzia |
| Partit Comunista d'Abkhàzia ||
| 2 | Vladislav Àrdzinba (1945-2010) | 24 de desembre de 1990 | 23 de juliol de 1992 | Partit Comunista d'Abkhàzia |
| Partit Comunista d'Abkhàzia ||
| President del Parlament d'Abkhàzia (1992-1994) ||||||
| 1 | Vladislav Àrdzinba (1945-2010) | 23 de juliol de 1992 | 26 de novembre de 1994 | Independent |
| Independent ||
| President d'Abkhàzia (1994-actualitat) ||||||
| 1 | Vladislav Àrdzinba (1945-2010) | 26 de novembre de 1994 | 12 de febrer de 2005 | Independent |
| Independent ||
| 2 | Serguei Bagapx (1949-2011) | 12 de febrer de 2005 | 29 de maig de 2011 | Abkhàzia Unida |
| Abkhàzia Unida ||
| 3 | Aleksàndr Ankvàb (1952-) | 29 de maig de 2011 | 1 de juny de 2014 | Renaixement |
| Renaixement ||
| - | Valeri Bganba (1953-) | 1 de juny de 2014 | 25 de setembre de 2014 | Independent |
| Independent ||
| 4 | Raul Khadjimba (1958-) | 25 de setembre de 2014 | 12 de gener de 2020 | Fòrum per a la Unitat Nacional d'Abkhàzia |
| Fòrum per a la Unitat Nacional d'Abkhàzia ||
| - | Valeri Bganba (1953-) | 12 de gener de 2020 | 23 d'abril de 2020 | Independent |
| Independent ||
| 5 | Aslàn Bjània (1963-) | 23 d'abril de 2020 | En el càrrec | Independent |
| Independent ||

## Vegeu també

* Govern de la República d'Abkhàzia
* Primer ministre d'Abkhàzia

## Referències

* ↑ Va morir a Moscou, Rússia, després de complicacions al post-operatori
* ↑ Com a interí fins al 26 de setembre del mateix any
* 1 2 Va dimitir
* 1 2 Com a President Interí

## Enllaços externs

* President de la república d'Abkhàzia. pàgina oficial Arxivat 2006-11-07 a Wayback Machine.
President d'Abkhàzia - Lloc web oficial
# Siegmund Gabriel

Siegmund Gabriel (7 de novembre de 1851, Berlín, Alemanya - 22 de març de 1924, Berlín) fou un químic alemany conegut per la síntesi de Gabriel i que destacà en l'estudi dels composts heterocíclics.

## Biografia

Gabriel realitzà els seus estudis primaris i secundaris a Berlín, després es matriculà el 1871 a la Universitat de Berlín on assistí a classes de química orgànica amb August Wilhelm von Hofmann i de química inorgànica amb E. A. Schneider durant dos semestres. Continuà els seus estudis superiors a la Universitat de Heidelberg, a la primavera de 1872, on estudià amb Robert Wilhelm Bunsen. Un any de servei militar interrompé els seus estudis, però tornà a Heidelberg a la tardor de 1873 i passà l'examen de doctorat summa cum laude en 1874. Gabriel rebé el grau sense haver d'escriure una tesi, ja que en aquest moment Bunsen no ho requeria. Tornà a la Universitat de Berlín, on passà tota la seva carrera que durà fins al 1921, inicialment assistí Hofmann a la secció inorgànica del laboratori de la universitat en els problemes de la química orgànica i posteriorment dedicà la seva vida a aquesta branca de la química. El 1886 fou nomenat professor d'aquesta universitat.

## Obra

Les primeres investigacions de Gabriel a Berlín, que començà el 1876, era l'halogenació d'hidrocarburs aromàtics de compostos azoics, i l'any següent començà una col·laboració amb el químic nord-americà Arthur Michael en els productes de condensació de l'anhídrid ftàlic. Com a resultat d'aquest treball Gabriel dilucidà l'estructura de l'àcid ftalilacètic el 1884 i el 1886 sintetitzà la isoquinolina, que havia estat descoberta en el quitrà de carbó el 1885 per Sebastián Hoogewerff i W. A. van Dorp, i n'establí la seva constitució. A partir de llavors, la seva investigació se centrà gairebé exclusivament en els compostos heterocíclics de nitrogen.
Una de les més importants contribucions de Gabriel a la química orgànica la realitzà el 1887, quan anuncià un mètode important per a la síntesi d'amines primàries, que implica la reacció de ftalimida de potassi amb un halur d'alquil, seguida d'una hidròlisi. Aquesta reacció, anomenada la síntesi de Gabriel, fou posteriorment adaptada pel mateix Gabriel el 1889 per a la preparació dels aminoàcids. El 1891 sintetitzà pirrolidina a partir de l'1-amino-4-clorobutà, i el 1892, utilitzant el mateix procediment, preparà piperidina a partir de l'1-amino-5-cloropentà. A partir d'aquests anells heterocíclics que contenen un àtom de nitrogen, Gabriel dirigí una investigació a fons dels heterocíclics nitrogenats, fou el primer a preparar ftalazina el 1893 i, amb el seu deixeble James Colman, pirimidina el 1899. El 1900 ideà un mètode més senzill per a l'obtenció de pirimidina amb àcid barbitúric, i el 1903 preparà quinazolina. Gabriel també investigà l'oxazole, el tiazole, i els seus derivats.

## Referències

* ↑ «Gabriel, Siegmund». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 6 abril 2011].
# Nou Club Liberal (Japó)

El Nou Club Liberal (新自由クラブ Shin-jiyū-kurabu) va ser un partit polític japonés fundat el 25 de juny de 1976 com a escissió del Partit Liberal Democràtic del Japó. El partit va entrar a un govern de coalició amb el PLD l'any 1983 encapçalat pel primer ministre Yasuhiro Nakasone i on el líder del partit, Seiichi Tagawa, va obtindre el càrrec de ministre de l'interior. El partit es va unir al PLD el 15 d'agost de 1986.

## Líders

* Yōhei Kōno, Juny de 1976-Febrer de 1979
* Seiichi Tagawa, Febrer de 1979-Juny de 1984
* Yōhei Kōno, Juny de 1984-agost de 1986

## Referències

* ↑ Kyodo News «Former minister Tagawa dies at 91». The Japan Times. Kyodo News, 09-08-2009 [Consulta: 12 octubre 2015].
# Sant Pere de Lleida

Sant Pere de Lleida és una església de Lleida protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Església de planta rectangular amb una nau central coberta amb voltes de canó amb llunetes i dues naus laterals de molt reduïda amplada que acaben en dues petites capelles. La nau central està presidida per l'altar, amb una escultura de Sant Pere i un mural a la capçalera que representa el martiri d'aquest Sant, realitzat per J. Serrasanta el 1954. El cor, situat en la part superior, és perimetral i s'estén per les naus laterals. A l'exterior, l'element més destacable és la portalada barroca (1749) provinent de l'avui desaparegut Convent de l'Ensenyança. Té columnes salomòniques i a la clau de l'arc de la portada hi ha l'escut del bisbe Gregori Galindo, fundador del col·legi l'Ensenyança, juntament amb la Creu i els símbols de la Passió. Una imatge de la Immaculada, col·locada després de la reconstrucció del temple, presideix la portada. A la façana lateral i dintre d'un nínxol trobem la Mare de Déu de l'Arcada, realitzada pel mestre Soriano-Montagut (1893-1979).

## Història

L'Església de Sant Pere era el temple de l'antic Convent de Sant Francesc, construït a partir de 1731. Durant la Guerra Civil va quedar molt malmesa i va ser reconstruïda l'any 1945. La portalada barroca, provinent de l'antic Convent de l'Ensenyança, va ser col·locada aquí l'any 1943 per "Regiones Devastadas", organisme que també va reconstruir l'altar que va ser portat des del Roser el 1893.

## Referències

* 1 2 «Sant Pere de Lleida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Pecats capitals (documental)

Pecats capitals és una sèrie documental de Televisió de Catalunya, sobre els primers anys del franquisme realitzada per l'equip d'Històries de Catalunya. Fou una producció que van seguir una mitjana de 631.000 espectadors i que va tenir una quota de pantalla del 23,7%. Fou estrenada l'11 de març de 2006.
Aquest projecte del departament de Documentals i Nous Formats fou una gran aposta de la televisió pública en la línia de la recuperació de la memòria històrica, a través del testimoni de personatges anònims. La sèrie constà de set capítols de 40 minuts de durada: Luxúria, Supèrbia, Peresa, Gola, Avarícia, Ira i Enveja. En aquestes històries, es parla des del desaparegut barri del Somorrostro, on una colla de joves de bona família van decidir ajudar la gent que hi vivia en condicions de misèria extrema, fins dels immigrants que venien a Catalunya a la recerca d'una vida millor i eren confinats en una mena de camp de concentració situat al pavelló de les "Misiones" de Montjuïc.

## Vegeu també

* Franquisme a Catalunya

## Referències

* ↑ Vilaweb, 14-04-2006
* ↑ Universitat de Barcelona, Notícies del CRAI
* ↑ Pecats capitals, tv3.cat
* ↑ Avui, 12-08-2007
* ↑ «Pecats capitals Infoperiodistes.info». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 3 gener 2011].
* ↑ Vilaweb, 08-03-2006
* ↑ Vilaweb, 25-04-2006
# Martin (Dakota del Nord)

Martin és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 96 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Martin tenia 96 habitants, 44 habitatges, i 26 famílies. La densitat de població era de 411,8 hab./km².
Dels 44 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,5% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 40,9% no eren unitats familiars. En el 38,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 24% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 27,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.438 $ i la renda mediana per família de 35.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 15.767 $. Entorn del 8% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Martin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Martin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Metro Directo

Metro Directo va ser un diari gratuït en llengua castellana de la cadena sueca Metro International, la més gran del món en el sector. Des de l'any 2001, tenia edicions a Alacant, Castelló de la Plana, Catalunya i València. I també a Andalusia, Aragó, Canàries, Castella-La Manxa, Galícia, Euskadi, Madrid i Sevilla.
Aquestes edicions van deixar de publicar-se el 29 de gener de 2009; l'empresa ho va atribuir a la crisi econòmica i la caiguda de publicitat.
Publicava en 18 idiomes, amb 70 edicions diferents a 20 països d'Europa, Àsia i Amèrica, i 21,5 milions de lectors.

## Referències

* ↑ Comunicat de l'empresa PDF (anglès) «PDF».
* ↑ Notícia del tancament del diari a 3cat24
* ↑ Notícia del tancament a Crònica Arxivat 2009-02-03 a Wayback Machine.
* ↑ Notícia del tancament a Nació Digital.