OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Imbabura

* Per a altres significats, vegeu «Imbabura (desambiguació)».
L'Imbabura és un estratovolcà extingit de l'Equador, situat 10 km al sud d'Ibarra i a uns 60 km al nord de Quito, a la Província d'Imbabura. Domina el carreró interandí al nord de Quito i als seus peus es troba la llacuna de San Pablo, formada en tancar-se els drenatges naturals de la zona a causa dels dipòsitic volcànics. En realitat és un complex volcànic format per dos pics principals: el Huarmi Imbabura (3.927 m) i el Taita Imbabura (4.620 m). "Taita" significa 'pare' en quítxua, i "huarmi" significa 'dona'.
Imbabura va estar actiu durant les èpoques del Plistocè final i de l'Holocè primerenc, per darrera vegada fa aproximadament 14.000 anys. Tanmateix, els futurs fluxs piroclàstics de qualsevol dels cons d'Imbabura podrien suposar una amenaça greu. Des del con d'Azaya, que mira a l'oest, els fluxos piroclàstics podrien colpejar el llac de San Pablo a la base de la muntanya i generar onades devastadores. A partir del con Artesón, que mira al nord, les colades piroclàstiques podrien colpejar la ciutat d'Ibarra, amb una població de prop de 300.000 habitants. Per aquest motiu, Imbabura segueix estretament vigilat pels vulcanòlegs.
Com passa amb altres volcans de l'Equador, en les tradicions locals, el Taita Imbabura s'associa a la Mama Cotacachi, volcà situat a pocs quilòmetres cap a l'oest. La llegenda diu que quan el Cotacachi apareix nevat al matí, l'Imbabura, el seu home, li ha fet una amorosa visita durant la nit.

## Referències

* ↑ «IMBABURA VOLCANO». Volcano Discovery, 07-04-2024. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ Ades, Harry; Graham, Melissa. The Rough Guide to Ecuador (en anglès). Rough Guides UK, 2010-01-04. ISBN 978-1-4053-8006-5.
* ↑ Pino, Mario; Astorga, Giselle A. Pilauco: A Late Pleistocene Archaeo-paleontological Site: Osorno, Northwestern Patagonia and Chile (en anglès). Springer, 2019-07-26, p. 59. ISBN 978-3-030-23918-3.
* ↑ McDowell, John «Taita Imbabura: Reverence and Mirth in Mountain Worship» (en anglès). Folklor/Edebiyat, 25, 100, 2019, pàg. 759–769. ISSN: 1300-7491.
* ↑ Rhoades, R. «Disappearance of the glacier on Mama Cotacachi: ethnoecological research and climate change in the Ecuadorian Andes». Pirineos, 163, 2008, pàg. 37–50. ISSN: 0373-2568.

## Enllaços externs

* Informació sobre l'Imbabura de l'Institut Geofísic de l'Equador Arxivat 2006-08-22 a Wayback Machine. (castellà)
# Malgrat (les Valls d'Aguilar)

Malgrat, o Malgrat de Noves, és un nucli de població del municipi de Valls d'Aguilar, a l'Alt Urgell. Actualment es troba despoblat, el 1970 encara hi vivien 6 habitants, i pràcticament en ruïnes. Encara es conserva l'església de Sant Andreu de Malgrat, sense culte i en relatiu bon estat. L'església és d'estil romànic.

## Referències

* ↑ GGCC, Valls d'Aguilar: Bellpui, Malgrat de Noves, Berén, Miravall i Argestues.
# Payette

Payette és una població dels Estats Units a l'estat d'Idaho. Segons el cens del 2000 tenia 7.054 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Payette tenia 7.054 habitants, 2.619 habitatges, i 1.841 famílies. La densitat de població era de 805,8 habitants/km².
Dels 2.619 habitatges en un 37% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,4% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 29,7% no eren unitats familiars. En el 25,8% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,7% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.375 $ i la renda mediana per família de 36.944 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.762 $ mentre que les dones 19.781 $. La renda per capita de la població era de 13.826 $. Aproximadament l'11,4% de les famílies i el 15,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Payette». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Payette». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Holcolemma

Holcolemma és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* H. dispar Clayton
* H. inaequale Clayton
# Kazuo Yamazaki

Kazuo Yamazaki (山崎和男?, Yamazaki Kazuo; Tòquio, 12 de febrer de 1949) és un director i animador japonès conegut principalment pel seu treball en l'animació japonesa. Va debutar el 1979 com a director d'animació de la primera sèrie de Mobile Suit Gundam, i més tard es va especialitzar principalment en la direcció de cinema de l'anime. Entre els seus treballs podem esmentar les sèries de televisió Lamu, la petita extraterrestre] i Dear sweet Kyoko, ambdues basades en còmics de Rumiko Takahashi, i els llargmetratges cinematogràfiques The Five Star Stories i A Wind Named Amnesia.

## Filmografia parcial
### Director
#### Llargmetratges

* Lamù - Remember My Love (1986)
* Lamu, la petita extraterrestre (1986)
* The Five Star Stories (1989)
* A Wind Named Amnesia (1990)
, ressenya del 27 de febrerd e 2005;Curtmetratges
* Za samurai (1987)

#### Sèries de televisió

* Zambot 3 (episodi 18, 1978)
* Invincible Steel Man Daitarn 3 (episodi 5, 1978)
* Superbook (1981)
* Superlamù (1982-1986)
* Maison Ikkoku - Cara dolce Kyoko (1986)
* Yume Tsukai (2006)
* Fresh Pretty Cure! (episodi 7, 2009)

## Referències

* ↑ Kazuo Yamazaki a Anime News Network
* ↑ The Five Star Stories by Kazuo Yamazaki
* ↑ “Forgotten” Anime OAVs #26: “A Wind Named Amnesia” (1990) a Cartoon Research
# Malgrat

«Malgrat» té aquests significats:
* Malgrat (Cervera), entitat de població de Cervera (Segarra)
* Malgrat de Mar, municipi del Maresme
* Malgrat de Noves, despoblat de les Valls d'Aguilar (Alt Urgell)
# PCW

PCW té els següents significats:
* Amstrad PCW (de l'acrònim en anglès de Personal Computer Word-processor), model d'ordinador personal produït per l'empresa Amstrad
* PC World, revista mensual especialitzada en informàtica
* PCW també és el codi UCI del T.Palm-Pôle Continental Wallon, equip ciclista de Bèlgica
# Kradji

Kradji fou un territori de la Costa d'Ivori proper a la frontera amb Libèria i al nord de San Pedro, que Gran Bretanya i Alemanya van declarar neutral el 1888 junt amb el país del Salaga i el país de l'Alt Volta. El 1890 van haver de reconèixer la zona dins l'àrea d'influència francesa. Avui dia és un departament (subdivisió de tercer nivell).

## Referències

* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899)" pel Tinent Gatelet
# Horný Hričov

Horný Hričov és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1208.
# Hebron (Dakota del Nord)

Hebron és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 803 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hebron tenia 803 habitants, 357 habitatges, i 228 famílies. La densitat de població era de 208,1 hab./km².
Dels 357 habitatges en un 25,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 36,1% no eren unitats familiars. En el 34,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 4% entre 18 i 24, un 21,8% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 26,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.283 $ i la renda mediana per família de 30.536 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.904 $ mentre que les dones 16.818 $. La renda per capita de la població era de 12.463 $. Entorn del 7,5% de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hebron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hebron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Kholka

Kholka és una confederació de tribus georgianes en què els representants de l'aristocràcia dels clans van sotmetre's als altres membres de la tribu i se n'asseguraren el poder. Part de la confederació de Deiaéne o Diaochi als segles XI aC i X aC, se'n van separar cap al segle ix aC i van originar un estat que es va dir Còlquida.

## Referències

* ↑ Thordarson, Fridrik. «COLCHIS» (en anglès americà). Encyclopaedia Iranica, Online. [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ Claessen, Henri J. M.; Skalnik, Peter. The Early State (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-11-02, p. 259. ISBN 978-3-11-081332-6.
* ↑ Braund, David. Georgia in antiquity : a history of Colchis and Transcaucasian Iberia, 550 BC-AD 562.. Clarendon Press & Oxford University Press,, 1994. ISBN 978-0-19-814473-1.
# Mand

Mand (Mund o Mūnd) és el riu més llarg del Fars a l'Iran. És el riu Sitakos de l'època clàssica (Plini l'esmenta com Sitioganus o Sitiogagus però aquest podria ser un altre riu, esmentat com a Shadhkan que seria el riu Shapur) i el Sakkan (Zakkan) dels àrabs. Se l'esmenta per primer cop al Fars-nama i donava nom a una comarca, el Mandistan.
Té una llargada d'uns 450 km. Les seves fonts són el Kan-i zard, Čihil-čashma i Surkh-rag a les muntanyes Kuh -i Nar, i Kuh-i Marra-yi Shikaft al nord-oest i oest de Xiraz, que s'uneixen a la comarca de Masarm. Porta inicialment el nom turc de Kara-ağač que canvia després per Baz (Bāz). Entre els seus afluents, el riu salobre de Djahrum per l'esquerra; a la comarca de Diz-gah rep dos afluents més, el Dar al-mizan (per l'esquerra o est) i el Dihram (per la dreta o oest) que ve de regar la regió de Firuzabad; a la comarca de Sana-wa-Shumba rep per la dreta el Čaniz, i arriba a la vila de Dumanlu on entra a la comarca marítima de Mandistan (on ja agafa el nom de Mand) desaiguant al golf Pèrsic al costat del poble de Ziyarat.

## Referències

* Rud-e Mand, prop de Tasuj, foto a Panoramio Arxivat 2008-01-02 a Wayback Machine.
* Enciclopèdia de l'Islam, VI, 367-368
# Pawiak

La Presó de Pawiak, de Varsòvia, (Polònia), va ser construïda pels russos entre 1829 i 1835. L'edifici es va fer famós durant la Segona Guerra Mundial perquè es va utilitzar com a presó de jueus i polonesos. Actualment està en ruïnes i es fa servir com a museu. A la porta hi ha un arbre sec cobert de làpides com a record als presoners que hi van morir.
Pawiak va ser construïda per les autoritats russes del tsarisme entre 1829 i 1835. Durant la revolta de gener va ser utilitzat com un camp de transferència per a condemnats a la deportació a Sibèria. El seu nom, originalment informal, va ser derivat del nom polonès del carrer on la presó està situada, a Ulica Pawia. Després que Polònia recuperés la independència el 1918 va esdevenir la presó principal per als criminals masculins de Varsòvia. Les dones eren empresonades a Gęsiówka, a prop de Pawiak.
Després de la invasió alemanya de Polònia el 1939 va ser una presó alemanya de la Gestapo i posteriorment part del camp de concentració de Varsòvia. Aproximadament 100.000 homes i 20.000 dones van passar per la presó, sobretot membres del Armia Krajowa, presos polítics i civils agafats com a ostatges. Aproximadament 37.000 d'ells van ser executats mentre que 60.000 van ser deportats als camps de concentració alemanys. El nombre exacte de víctimes es desconeix, ja que els arxius no s'han trobat.
El 19 de juliol de 1944, un vigilant ucraïnès que es deia Petrenko i alguns presos van intentar revoltar-se, recolzats per un atac de l'exterior, però l'intent va ser fallit. Petrenko i altres presos de l'intent de motí van acabar suïcidant-se. En represàlies, 380 presos van ser executats l'endemà. Es pense que l'incident va ser escrupolosament planejat per membres de la Gestapo.
El 21 d'agost de 1944 un nombre desconegut de presos que quedaven a la presó van ser afusellats i l'edifici va ser cremat i derruït pels nazis.
L'edifici no va ser reconstruït després de la guerra. El seu lloc ara és ocupat per un mausoleu a la memòria del martiri i del museu de Pawiak que va obrir les portes el 1990.

## Referències

* 1 2 History of the prison Arxivat 2010-04-27 a Wayback Machine. - official website of the museum

## Enllaços externs

* Història de la presó Arxivat 2010-04-27 a Wayback Machine.
* Llista de presoners entre 1939-1945 Arxivat 2011-09-24 a Wayback Machine.
# Kràsnaia Zarià (Krasnodar)

* Per a altres significats, vegeu «Kràsnaia Zarià».
Kràsnaia Zarià - Красная Заря (rus) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora d'un petit afluent per la dreta del Sossika, tributari del Ieia. És a 15 km al sud-oest de Kusxóvskaia i a 160 km al nord de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Pervomaiski.
# Hikueru

Hikueru és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa. Està situat al centre de l'arxipèlag, a 700 km a l'est de Tahití. És el cap de la comuna d'Hikueru.

## Geografia

L'atol té una forma ovalada amb 15 km de llarg i una superfície terrestre de 5,11 km² més 19,47 km² d'esculls. La llacuna, de 82,5 km², és profunda, sense cap pas navegable però amb nombrosos canals.
La vila principal és Tapupati, i la població total és de 150 habitants al cens del 2002. La població viu principalment de la producció de copra, però fins als anys 1970 va ser un dels grans centres de recol·lecció de perles. Disposa d'un aeròdrom.

## Història

L'atol va ser descobert pel francès Louis Antoine de Bougainville, el 1768. Domingo de Bonaechea, el 1775, el va anomenar San Juan; i Beechey, el 1826, el va anomenar Melville.
L'any 1906 va patir els efectes d'un cicló que va causar la mort de 377 persones. L'escriptor Jack London va descriure els efectes del cicló a Hikueru en el seu conte «The house of Mapuhi» inclòs a South Sea Tales (1911). L'escriptora gironina Aurora Bertrana va escriure un conte romàntic i d'aventures sobre Hikueru: «Tekao», inclòs a Peikea, princesa caníbal i altres contes oceànics (1934), i ampliat posteriorment com a novel·la curta a Ariatea (1960).

## Referències

* ↑ Dades de l'Institut de recherche pour le développement Arxivat 2012-07-28 at Archive.is
# Kholmsk

Kholmsk (rus: Холмск), coneguda fins a 1946 com Maoka (en japonès:真岡), és una ciutat de Rússia (a l'Extrem Orient Rus) i el centre administratiu del districte de Kholmsk a l'óblast de Sakhalín. Es troba a la part sud-oest de l'illa de Sakhalín. Segons el cens de 2010 tenia 30.937 habitants.
El seu clima és el menys fred dins la regió de Sakhalín amb una temperatura mitjana anual de 5,1 °C, essent la de gener de -7,6 °C i la d'agost de 18,7 °C. La precipitació anual és de 823 litres amb el màxim a l'estiu.

## Història

Els habitants originals de la zona eren els ainu.
La ciutat va ser fundada pels russos l'any 1870 com un centre militar. Després de la Guerra russo-japonesa de 1904-1905, va passar a ser controlada pel Japó, junt amb la resta de la part sud de l'illa Sakhalín, pel Tractat de Portsmouth. Els japonesos la rebatejaren com Maoka (真岡), traduïble aproximadament com: Turó veritable.
El 20 d'agost de 1945, un batalló dels aliats desembarcaren al Port Maoka. Els japonesos van posar una forta resistència en el bombardeig fet pels russos hi va haver tants civils morts que l'episodi es coneix com la massacre de Maoka.
Els russos li donaren el nom actual, Kholmsk, derivat de la paraula russa kholm que també significa turó puix que la ciutat està situada en un turó que envolta el port.

## Economia i transport

Kholmsk és un important port per a l'illa de Sakhalín. Està unida per ferri al ferrocarril del port de Vànino situat a la Rússia continental, prop de Sovgavan.

## Referències

* ↑ SASCO: Vanino-Kholmsk Arxivat 2012-02-27 a Wayback Machine. (rus)
# Jaume Rosell i Sanuy

Jaume Rosell i Sanuy (Àger, 30 de setembre de 1934) és un polític i empresari català. Doctor en Enginyeria Industrial, ha treballat a Proelec, del grup d'empreses d'enginyeria Emte.
Donà suport a la candidatura a la presidència del Barça d'Agustí Montal i fou gerent del Barça des del juliol de 1975 fins al 30 de juny de 1978, durant l'etapa de Montal.
Fou sotsdirector de la Direcció General d'Esports de la Generalitat de Catalunya. És considerat un dels fundadors de Convergència Democràtica de Catalunya, on ha ocupat diferents càrrecs, com el de gerent de campanya, coordinador de sectorials, conseller del districte de Sarrià, conseller nacional i membre del Comitè Executiu Nacional i de la Comissió Executiva de la Sectorial d'Esports. Ha presidit de la Mesa del Consell de Barcelona. Fou conseller de l'empresa Unitek. A més, forma part de la Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació de Barcelona i fou membre del patronat de la Fundació Enciclopèdia Catalana fins al 19 de desembre de 2010.
Amb la seva dona, Maria Dolores Feliu Baccio, tingueren quatre fills: Mariona, Alexandre (que va ser president del Futbol Club Barcelona), Laura i Sergi. Ni ell ni cap dels seus quatre germans han continuat amb el negoci familiar, l'empresa d'enginyeria Emte, que va vendre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Jaume Rosell i Sanuy». Convergència Democràtica de Catalunya. Arxivat de l'original el 31 de maig 2013. [Consulta: 5 agost 2014].
* 1 2 Lainz, Lluís. De portes endins. Roca Editorial, p. 41. ISBN 978-84-15242-38-3.
* ↑ «La Generalitat mima les empreses de Sumarroca». El Triangle, 4 a 11 març 1996, p. 9.
* ↑ «Resum d'activitats 2010». Fundació Enciclopèdia Catalana. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 5 agost 2014].
# Manda

* Aquest article tracta sobre el territori al subcontinent indi. Si cerqueu l'illa de Kenya, vegeu «illa Manda».
Manda fou un estat tributari protegit del tipus zamindari, a Uttar Pradesh.
L'estat va sorgir el 1080 com a Manikpur, fundat per Raja Manik Chand, germà de Raja Jai Chand de Kanauj. Raja Gudan Deo, el seu setzè descendent, va establir la capital a Manda el 1542, i va tenir per successors als seus fills Bhojraj Deo a Manda i Ugra Sen a Kantit-Vijaipur. El 26è descendent fou Udit Singh pare de Prithwi Raj Singh. Aquest va tenir dos fills: Yashwant Singh que el va succeir a Manda, i Chhatra Sal que el va succeir a Daiya. Yashwant Singh va tenir per successor a Israj Singh que governava al segle XIX i al que va succeir Ram Pratapo Singh que governava vers final del segle XIX o començament del segle XX. Raja Bahadur Ram Gopal Singh va dirigir l'estat fins al 1941, i com que no va tenir fills va adoptar com successor a Kunwar Vishwanath Pratap Singh, fill de Raja Bhagwati Prasad Singh de Daiya (1936) que el va succeir el 1941 i va dirigir l'estat fins al 1953 quan els zamindaris foren abolits.

## Referències

* Genealogia Arxivat 2011-05-16 a Wayback Machine.
# Karèn Karapetian

Karèn Vilhelmí Karapetian (en armeni: Կարեն Կարապետյան; n. Stepanakert, Alt Karabakh, 14 d'agost de 1963) és un polític armeni.
De 2010 a 2011 va ser Alcalde de la ciutat d'Erevan. Entre 2016 i 2018 va ser Primer Ministre d'Armènia.

## Referències

* ↑ «New Armenian Prime Minister Is Pro-Russia and Not a Champion of the Little Guy» (en anglès). The Huffington Post, 18-09-2016 [Consulta: 12 desembre 2016].
# Kholmovaia

Kholmovaia (en rus: Холмовая) és un poble de l'óblast de Kaluga, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant, pertany al districte de Spas-Démensk.

## Referències

* ↑ Населенные места Российской империи в 500 и более жителей с указанием всего наличного в них населения и числа жителей преобладающих вероисповеданий, по данным первой всеобщей переписи населения 1897 г..
# Jaume Rosell i Roig

Jaume Rosell i Roig (Sant Sadurní d'Anoia, 7 de desembre de 1892 - 4 de desembre de 1964) fou un poeta i dramaturg local.
Es conserven molts treballs seus en prosa i en vers, publicats a diaris locals, als programes de Fires de Sant Sadurní i a diaris barcelonins com La Publicitat i L'Esquella de la Torratxa. Dirigí un grup de teatre i escrigué moltes obres teatrals. També és autor de la lletra de diverses auques i sardanes, com l'Escuma del Noia i Capvuitada, estrenada el 1978, amb música de Conrad Gili i Costa.
Catalanista i catòlic, participà en l'organització dels Jocs Florals a Sant Sadurní i fou present en la majoria de manifestacions culturals, patriòtiques i parroquials del seu temps. El 1990 la Regidoria d'Ensenyament i Cultura de l'Ajuntament de Sant Sadurní d'Anoia publicà una Antologia poètica, i a la població una plaça duu el seu nom, la Plaça Jaume Rosell i Roig.
D'acord amb l'article Poesia i poetes sadurninencs de l'etapa republicana, de l'historiador Carles Querol,"Jaume Rosell i Roig és el poeta local de més recorregut del segle xx, ja que des del 1915 fins al 1964, de forma ininterrompuda, encara que amb alts i baixos, va escriure i publicar els seus versos. El primer va aparèixer a la revista local L'Àpat el 14 d'agost de 1915, portava per títol Tendra flor i era una declaració d'amor a la jove Eulàlia Mata i Gabarró, amb qui es casaria quatre anys després i amb qui tindria quatre fills. Del període republicà destaquen quatre poesies que porten per títols Fires (setembre de 1931), El barret vell (gener de 1932), La Guerra dels Set Anys (agost de 1932) i Vandalisme (desembre de 1932). Durant tot aquest temps regentava una botiga de roba al Raval, coneguda com cal Ticus. Cal Ticus és actualment un restaurant, a càrrec dels besnets de Jaume Rosell.

## Referències

* ↑ «Jaume Rosell i Roig». Foment Sardanista de Sant Sadurní.
* ↑ «Conrad Gili i Costa». Foment Sardanista de Sant Sadurní.
* ↑ «Ajuntament de Sant Sadurní d'Anoia».
* ↑ «ANTOLOGIA POETICA. JAUME ROSELL I ROIG. EDC. CONSELLERIA D´ENSENYAMENT I CULTURA. 1990».
* ↑ https://carlesquerol.wordpress.com/2017/07/31/poesia-i-poetes-sadurninencs-de-letapa-republicana-1931-1936/
* ↑ «A contracorrent. El blog personal de Carles Querol».
* ↑ «Restaurant cal Ticus».