OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Poroderma

Poroderma és un gènere de peixos de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Mesuren 15 cm en el moment de la naixença.
* La talla mitjana és entre 60 i 80 cm (màxima de 100 cm).
* Color gris amb bandes fosques.

## Alimentació

Mengen crustacis i peixets.

## Hàbitat

Duran el dia romanen en petites coves i clivelles del terreny.

## Distribució geogràfica

Viuen a Sud-àfrica.

## Costums

Són nocturns.

## Observacions

Són inofensius per als humans.

## Taxonomia

* Gat ratllat (Poroderma africanum) (Gmelin, 1789)
* Gat lleopard (Poroderma pantherinum) (Müller & Henle, 1838)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 ZipCodeZoo.com (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ NLBIF (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (editors) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Protocol d'enllaç dinàmic

El protocol d'enllaç dinàmic (DTP) és un protocol de capa d'enllaç propietari desenvolupat per Cisco Systems amb el propòsit de negociar l'enllaç troncal en un enllaç entre dos commutadors compatibles amb VLAN i per negociar el tipus d'encapsulació d'enllaç troncal que s'ha d'utilitzar. Els troncs VLAN formats mitjançant DTP poden utilitzar els protocols de troncal IEEE 802.1Q o Cisco ISL.
No s'ha de confondre DTP amb VTP, ja que tenen propòsits diferents. VTP comunica informació d'existència de VLAN entre commutadors. DTP ajuda amb l'establiment de ports troncals. Cap dels dos protocols transmet les trames de dades que porten els troncs.

## Canvia els modes de port

Existeixen els paràmetres de mode de port de commutació següents:
* Accés — posa el port Ethernet en mode permanent sense troncal i negocia per convertir l'enllaç en un enllaç no troncal. El port Ethernet es converteix en un port no troncal encara que el port veí no estigui d'acord amb el canvi.
* Trunk — Posa el port Ethernet en mode de troncal permanent i negocia per convertir l'enllaç en un enllaç troncal. El port es converteix en un port tronc encara que el port veí no estigui d'acord amb el canvi.
* Automàtic dinàmic — fa que el port Ethernet estigui disposat a convertir l'enllaç en un enllaç troncal. El port es converteix en un port troncal si el port veí està configurat en mode troncal o dinàmic desitjable. Aquest és el mode predeterminat per a alguns ports de commutació.
* Dinàmic desitjable — fa que el port intenti de manera activa convertir l'enllaç en un enllaç troncal. El port es converteix en un port troncal si el port Ethernet veí està configurat en mode troncal, dinàmic desitjable o automàtic dinàmic.
* No-negociar — desactiva el DTP. El port no enviarà trames DTP ni es veurà afectat per cap trames DTP entrants. Si voleu establir un tronc entre dos commutadors quan el DTP està desactivat, heu de configurar manualment el tronc mitjançant l'ordre (tronc en mode de commutació) a ambdós costats.
La configuració del mode de port de commutació configurada es coneix com a mode administratiu de troncal del port. El comportament actual d'un port determinat després de negociar amb el port veí es coneix com a mode operatiu de troncal del port.

## Referències

* ↑ «Dynamic Trunking Protocol (3.2.3) > Cisco Networking Academy's Introduction to VLANs» (en anglès). www.ciscopress.com. [Consulta: 15 novembre 2016].
* ↑ «Layer 2 LAN Port Configuration» (en anglès).
* ↑ Odom, Wendell. CCENT/CCNA ICND1 100-101 Official Cert Guide (en anglès). Pearson Education, 2013, p. Chapter 9. ISBN 978-1587143854.
* ↑ Odom, Wendell. CCENT/CCNA ICND1 100-101 Official Cert Guide (en anglès). Pearson Education, 2013, p. Chapter 9. ISBN 978-1587143854.
# Monument a l'afició valencianista

El Monument a l'afició valencianista és un monument dedicat als aficionats del València CF. Va ser realitzat per l'escultor Nassio Bayarri, per encàrrec de la directiva d'Arturo Tuzón, amb motiu del 75 aniversari del club, i inaugurat el 1994.
Situat al davant del Camp de Mestalla, es tracta d'un lloc de trobada important per als aficionats del club, on s'hi celebren èxits esportius i d'on ixen marxes i concentracions dedicades al club. També és el lloc on s'hi han realitzat diverses protestes i concentracions en contra de la gestió de Peter Lim.

## Referències

* 1 2 3 Bosch, Josep. «HISTÒRIA VCF | Estàtues» (en castellà). Plazadeportiva. [Consulta: 11 febrer 2023].
* ↑ E, F. «Luto en el Valencia CF: Fallece Nassio Bayarri, autor del 'Monument a l'Afició'» (en castellà). Superdeporte, 16-01-2023. [Consulta: 11 febrer 2023].
* ↑ «Pancartes a Mestalla contra Peter Lim». Superdeporte, 20-07-2016.
* ↑ Folgado, Salva. «Velas en Mestalla en protesta contra Peter Lim» (en castellà). El País, 12-08-2020. [Consulta: 11 febrer 2023].
* ↑ «Valencia CF | El valencianismo estalla contra Meriton» (en castellà). Plaza Deportiva. [Consulta: 11 febrer 2023].
# Robert II de Dreux

Robert II de Dreux, nascut cap a 1154, mort e 28 de desembre de 1218, comte de Dreux, de Brie i de Braine, fill de Robert I, comte de Dreux, i d'Agnès de Baudement, senyora de Braine.
Va participar en la tercera croada i s'assenyala a la batalla d'Arsuf i al setge d'Acre (1191). Tornat a França, va combatre els anglesos (1195- 1198), després va portar les tropes a la Croada albigesa el 1210 i va participar en el setge de Termes. Va ajudar al seu germà Felip de Dreux, bisbe de Beauvais, en lluita contra el comte de Boulogne i va manar l'ala esquerra de l'exèrcit del rei Felip August en el moment de la batalla de Bouvines (1214).
Robert II de Dreux i Iolanda de Coucy, la seva esposa, foren inhumats a la necròpoli familiar de l'Església abacial de Saint-Yved de Braine.

## Unions i descendència

Es va casar en primeres noces el 1177 (separat el 1181) amb Matilde de Borgonya (1150 † 1192), filla de Ramon de Borgonya, comte de Grignon, i d'Agnès de Montpensier; matrimoni sense posteritat.
Casat en segones noces el 1184 amb Iolanda de Coucy (vers 1164 † 1222), filla de Raül I, senyor de Coucy i d'Agnès d'Hainaut, amb la qual va tenir a:
* Robert III Gasteblé (1185 † 1234), comte de Dreux
* Elionor (1186 † després de 1248), casada amb Hug III de Châteauneuf-en-Thymerais († 1229), i després amb Robert de Saint-Clair
* Pere Mauclerc (vers 1187 † 1250), duc de Bretanya
* Isabel (1188 † després de 1242), casada amb Joan II de Pierrepont (1205 † 1251), comte de Roucy
* Alix (1189 † 1258), casada vers 1200 amb Gaucher IV de Mâcon († 1219), senyor de Salins (fill de Gerald I de Mâcon), i després, el 1221, amb Renald III de Choiseul (1195 † 1239)
* Felipa (1192 † 1242), casada el 1219 amb Enric II de Bar (1190 † 1239)
* Enric de Dreux, arquebisbe de Reims (1193 † 1240)
* Agnès (1195-1258), casada amb Esteve II de Borgonya, comte d'Auxonne († 1241)
* Iolanda (1196-1239), casada amb Raül II de Lusignan, comte d'Eu († 1250)
* Joan (1198 † 1239), comte de Mâcon i de Viena
* Joana (1199 † 1272) religiosa
* Jofré (1200-1219)

## Notes i referències

* ↑ Genealogia de Robert II de Dreux
# Ofili

Ofili (en llatí Ofilius en grec ο Όφίλλιος) va ser un jurista romà mencionat per Sext Pomponi amb el nom de Gai Aule Ofili, però almenys el praenomen Gai sembla un error del copista.
Ofili va ser un dels deixebles de Servi Sulpici i mestre de Quint Eli Tuberó, Cateu Capitó i Marc Antisti Labeó. Era amic de Ciceró, que en una ocasió cita la seva opinió contraposant-la a una de Gai Trebaci Testa. Era també amic de Juli Cèsar.
Ofili era de rang eqüestre, però la seva reputació la va obtenir pel seu coneixement de les lleis. Va escriure diversos tractats jurídics, diu Sext Pomponi, entre els quals destaquen els titulats De Legibus vicesimae (manumissionum) i De Jurisdictione. Pomponi segueix dient que edictum praetoris primus diligenter composuit, cosa que potser vol dir que va ser el primer en ordenar les lleis dels pretors, o més aviat va escriure un tractat sobre elles. Va escriure també un llibre dedicat a Tit Pomponi Àtic, del que segurament era amic. Ofili és citat amb freqüència al Digest.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/27?rgn=full+text;view=image;q1=OfiliusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 19. ]
# Novi Kurlak

Novi Kurlak (en rus: Новый Курлак) és un poble de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 585 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Sociedade Athlética União Sportiva

La Sociedade Athlética União Sportiva fou un club de futbol brasiler de la ciutat de Belém a l'estat de Pará.

## Història

El club va ser fundat el 15 d'agost de 1906. Es proclamà campió de les dues primeres edicions del campionat paraense els anys 1908 i 1910. El club desaparegué l'any 1967.

## Estadi

La União Esportiva jugava els seus partits a l'estadi Baenão. Tenia una capacitat per a 17.518 espectadors.

## Palmarès

* Campionat paraense:
** 1908, 1910

## Referències

* 1 2 Rodolfo Rodrigues. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. Panda Books, 2009, p. 98.
* ↑ Placar Guia 2011, 1350-C, 01-01-2011, pàg. 83.
* ↑ «Pará State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estadis de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el 2013-09-27. [Consulta: Març 5, 2011].
# Rasa de Valielles

La Rasa de Valielles és un torrent afluent per l'esquerra de l'Aigua d'Ora situat al nord de la Serra de Busa

## Descripció

Neix a 1.500 msnm a la carena de la Serra de Busa al nord de l'església de Sant Cristòfol de Busa (terme municipal de Navès). Els primers 1.500 metres els fa en direcció cap al nord-est per, seguidament, tombar sobtadament en direcció cap a les 4 del rellotge, direcció que mantindrà fins a la sortida de l'enclavament de Valielles, immediatament després entra a l'enclavament de Valielles (municipi de Montmajor). En aquest tram passa a 175 metres al nord de la masia de Vilamala i a 85 metres al sud de la de Valielles de Busa. En sortir de l'enclavament, gira cap al sud fent unes desenes de metres pel terme municipal de Guixers i unes centenes pel de Navès i desguassa a l'Aigua d'Ora a 820 msnm sota el Mirador dels Presidents, a poc menys de 200 metres al nord del monestir de Sant Pere de Graudescales.
Tota la seva conca està integrada en el Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) de la Generalitat de Catalunya i més concretament en l'espai Serres de Busa-Els Bastets-Lord

## Municipis per on transcorre

M u n i c i p i s :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Navès | 400 | 8,8% |
| Per l'interior del municipi de Montmajor | 4.040 | 88,9% |
| Per l'interior del municipi de Navès | 105 | 2,3% |

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de Valielles està integrada per un total de 24 cursos fluvials. D'aquests, 16 són subsidiaris de 1r nivell i 7 ho són de 2n nivell.
La totalitat de la xarxa suma una longitud de 15.623 m. 14.092 transcorren pel terme municipal de Montmajor, 1.700 pel de Navès i 85 pels de Guixers

## Enllaços externs

* Mapa del seu curs
* Foto de la vall de la Rasa de Valielles amb les dues masies que s'hi troben

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 DADES ICC
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 4 5 6 «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 28 maig 2010].
* ↑ Aquest curs fluvial apareix al web de la XRCC. Per contra, no apareix al mapa de l'ICC en cap de les seves escales per bé que la configuració de les corbes de nivell permet endevinar el seu curs.
# Poroixínskaia

Poroixínskaia - Порошинская (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. És a 19 km a l'est de Tikhoretsk i a 140 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Ternóvskaia.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* Mapa topogràfic a maps.vlasenko.net (rus)
# Psychoda spicula

Psychoda spicula és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* La femella fa 0,94 mm de llargària a les antenes, mentre que les ales li mesuren 1,40-1,47 de longitud i 0,57 d'amplada.
* El mascle no ha estat encara descrit.
* Les antenes presenten 15 segments.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia: Papua Occidental.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Monument a la Batalla del Bruc

El Monument a la Batalla del Bruc és una escultura pública del Bruc (Anoia) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El monument a la batalla del Bruc és una estàtua, obra de l'escultor Frederic Marès (1952), feta d'un sol bloc de pedra, i representa la figura d'un llegendari timbaler, nat a Santpedor, que amb els seus redoblaments de timbal hauria fet fugir les tropes franceses, en la creença que s'acostava un gros exèrcit.
És una estàtua exempta en pedra d'un sol bloc. Representa la figura d'un jove amb indumentària de camperol de començaments del segle xix, portant un trabuc i tocant el tambor. El basament és un pedestal també de pedra construït amb grans blocs de pedra tallada, portant la inscripció del nom de la vila i la data del 1808. Està situat en un espai en forma de triangle, confluència de dues carreteres, tenint darrere seu un petit parc natural.

## Història

El 1914 hom declarava monument nacional "el monumento que para conmemorar la batalla del Bruch se levantará en dicho pueblo". El monument, que commemora efectivament la batalla dels dies 6 i 14 de juny de 1808 contra les tropes napoleòniques, no fou aixecat, però, fins al 1952 en una intersecció de carreteres a la sortida del Bruc del Mig.
Monument erigit en memòria d'unes gestes singulars durant la guerra Napoleònica que van desfer el mite d'una invencibilitat i desbarataren els plans de Napoleó. Segons la llegenda, un jove timbaler natural de Sampedor amb els seus redobles de timbal va fer creure als francesos que s'apropava un gros exèrcit. Les batalles del Bruc varen tenir lloc el 6 i 14 de juny de 1808, essent sempre derrotat l'exèrcit francès.
Inaugurat el mes de juliol del 1952 en un altre emplaçament (on ara hi ha les escoles) i traslladat el 1960. L'estàtua inaugurada el 1952 era de guix i el 1954 va ser substituïda per la definitiva de pedra.

## Altres

A Catalunya també hi ha altres estàtues dedicades al timbaler del Bruc a Santpedor i a tres llocs de Barcelona: el castell de Montjuïc, la caserna del Bruc i al carrer Corint del barri de Sant Gervasi - Galvany.
L'any 1911 també s'erigí un monument al monestir de Montserrat dedicat Als Herois del Bruc, timbaler inclòs, de Josep Campeny, que va ser destruït durant la guerra civil.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Monument a la Batalla del Bruc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Rooms: The Main Building

Rooms: The Main Building és un videojoc de trencaclosques de l'estudi sud-coreà HandMade Game. Va ser llançat inicialment l'11 d'agost de 2008 per a Windows, posteriorment publicat per Hudson Soft per a Nintendo DS i Wii el 23 de març de 2010. El 27 de gener de 2011 es va publicar una versió per a iOS.

## Gameplay

El jugador mou el protagonista per diferents habitacions, les quals ell mateix també pot moure, per ajudar el protagonista del joc a arribar a la sortida dels diferents nivells. Per fer-ho, ha de col·locar les habitacions en ordre i utilitzar estratègicament els diferents objectes. Completar els nivells desbloqueja diferents objectes que es poden utilitzar en el mode Rooms Street, on el jugador ha de trobar quatre peces del trencaclosques. El joc acaba després de trobar les quatre peces.

## Història

El personatge principal, Mr. X (o Chris en la versió japonesa), és un londinenc que rep un regal d'aniversari a la seva porta. El regal el porta per sorpresa al món Rooms Mansion, on coneix el Mr. Book, que li indica que ha de tornar a completar un trencaclosques per tornar al seu món. Per fer-ho, el Mr. X ha de completar una sèrie de nivells per trobar objectes que el portaran pel Rooms Street per trobar les peces del trencaclosques que falten i sortir.

## Reception

Wiiloveit.com va donar al joc un 25/30, descrivint-lo com a "verdaderament innovador" per la forma en què "agafa un concepte familiar i el desenvolupa en un joc complet". Va rebre una puntuació del 60 per cent de vuit ressenyes a Metacritic.

## Referències

* ↑ «Rooms | Rooms: The Main Building (2010)», 11-11-2009. Arxivat de l'original el 2010-04-08. [Consulta: 3 juny 2023].
* ↑ «世界が認めた謎解きパズル『Rooms：The Main Building』が配信 - ファミ通.com» (en japonès). [Consulta: 3 juny 2023].
* ↑ «Rooms | Rooms: The Main Building (2010)». Arxivat de l'original el 2010-04-08. [Consulta: 3 juny 2023].
* ↑ «Rooms: The Main Building (2008) - Game details» (en anglès). [Consulta: 3 juny 2023].
* ↑ «Rooms: The Main Building - Wii Review - Wiiloveit.com», 18-07-2011. Arxivat de l'original el 2011-07-18. [Consulta: 3 juny 2023].
* ↑ «Rooms: The Main Building» (en anglès). [Consulta: 3 juny 2023].
# O Rosal

O Rosal és un municipi de la província de Pontevedra a Galícia. Pertany a la Comarca do Baixo Miño. Té 44,13 km² amb 6595 habitants (2010) i densitat poblacional de 148,97 hab/km².

## Parròquies

As Eiras (San Bartolomeu), O Rosal (Santa Mariña), San Miguel de Tabagón (San Miguel) i Tabagón (San Xoán).

## Història

S'han trobat vestigis paleolítics, que inclouen pintures rupestres, i de l'edat del bronze. La cultura dels castros va estar molt present en aquesta zona. Durant l'edat mitjana va pertànyer al Monestir Cistercenc de Santa María la Real d'Oia. En 1847 es constituïx l'ajuntament independitzant-se d'A Guarda. En 1879, el rei Alfonso XII li atorga el títol de vila.

## Referències

* ↑ http://www.ige.eu/igebdt/esqv.jsp?ruta=verTabla.jsp?OP=1&B=1&M=&COD=77&R=9915[36048]&C=0[2011]&F=&S=1:0 Estadísticas IGE

## Enllaços externs

* Pàgina del municipi
# Singenita

La singenita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom del grec συγγευής, relacionat, per la seva semblança química amb la polihalita.

## Característiques

La singenita és un sulfat de fórmula química K₂Ca(SO₄)₂·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la singenita pertany a «07.CD - Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans només» juntament amb els següents minerals: matteuccita, mirabilita, lecontita, hidroglauberita, eugsterita, görgeyita, koktaïta, guix, bassanita, zircosulfat, schieffelinita, montanita i omongwaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1872 al dipòsit de sal de Kalusa, a l'óblast d'Ivano-Frankivsk, Ucraïna.

## Referències

* ↑ «Syngenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 agost 2016].
# Raffi Armenian (pianista)

Raffi Armenian (El Caire, 4 de juny de 1942) és un director, pianista, compositor i professor armeni-canadenc.
Va dirigir l'orquestra simfònica Kitchener–Waterloo durant molts anys. Des del 1999 és el director d'Estudis Orquestrals de la Universitat de Toronto. Del 2008 al 2013 va ser el director del Conservatori de música del Québec a Mont-real.

## Adolescència i educació

Armenian va néixer al Caire i va tenir les seves primeres classes de música allà, on es va traslladar el 1959 a Viena per estudiar piano amb Bruno Seidlhofer. Després de graduar-se, va deixar de banda els seus estudis musicals i va assistir a la Universitat de Londres del 1962 al 1965, on es va especialitzar en metal·lúrgia. Va tornar a l'Acadèmia de Música de Viena i va estudiar del 1965 al 1969. El 1968, Armenian va ser un dels dos finalistes del Concurs Internacional de Joves Directors de Besançon, França.

## Carrera

Armenian va emigrar al Canadà el 1969 per convertir-se en el director assistent de l'Orquestra Simfònica de l'Atlàntic, situada a Halifax, Nova Escòcia. Del 1971 al 1993, va ser director artístic i director de la "Kitchener-Waterloo Symphony". Sota la guia armènia, la "KW Symphony" es va desenvolupar des d'un grup amateur a mitjans dels anys setanta fins a una orquestra professional.
Armenian va actuar com a director musical del Festival de Stratford del 1973 al 1976, i va fundar el "Stratford Festival Ensemble" (més tard rebatejat el "Canadian Chamber Ensemble") el 1974.
Armenian va fer aparicions a la direcció de convidats amb l'Orquestra Simfònica de Québec el 1974, l'Orquestra Simfònica de Toronto i l'Orquestra del Centre Nacional d'Arts el 1975 i va dirigir Wozzeck per a la ""Canadian Opera Company"" el 1977. El 1986 fou nomenat membre de l'Ordre del Canadà. El 1999 es va convertir en el director d'Estudis Orquestrals de la Universitat de Toronto.
Armenian va ensenyar direcció al Conservatori de música del Québec a Mont-real, on va dirigir la seva orquestra simfònica durant 30 anys. Va ser director del Conservatori des del 2008 fins al 2013.

## Enregistraments seleccionats

* Joyous light: cançons sagrades armènies amb Isabel Bayrakdarian, CBC.
* Memòries de Polònia, 1995 amb Janina Fialkowska i la simfonia de Kitchener-Waterloo.
* Mahler Lieder, CBC Records. Els cantants Andreas Schmidt, Catherine Robbin KW Symphony.

## Referències

* ↑ Alan M. Gillmor (31 juliol 2009). Eagle Minds: Selected Correspondence of Istvan Anhalt and George Rochberg (1961-2005). Wilfrid Laurier Univ. Press. pp. 131, 168. ISBN 978-1-55458-689-9
* ↑ Kitchener-Waterloo Symphony marks 70 years of making music". Waterloo Region Record, Oct 24, 2015 by Valerie Hill
* ↑ Carolynn Bart-Riedstra; Lutzen H. Riedstra (1999). Stratford: Its Heritage and Its Festival. James Lorimer & Company. p. 66. ISBN 978-1-55028-634-2
* ↑ Classical music: There is a Viennese tradition in Montreal". Arthur Kaptainis, Montreal Gazette, December 4, 2014
* ↑ Janina Fialkowska / Raffi Armenian Memories of Poland". AllMusic Review by Joseph Stevenson
* ↑ Mahler Lieder". Gramophone, reviewed May 1992