OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cala Jovera

La cala Jovera, coneguda també com a cala del Castell, per la seva proximitat al castell de Tamarit, és una petita platja verge del municipi de Tarragona (Tarragonès), rodejada de pineda i situada als peus d'un promontori rocós, on s'hi eleva el castell de Tamarit. A l'extrem sud hi ha una roca que divideix la platja i li dona nom: la Jovera. Té una longitud de 90 metres i una amplada mitjana de 20 metres, formada per sorra fina i daurada, amb un pendent d'entrada a l'aigua suau. No disposa de cap servei. S'hi accedeix a peu pel camí del castell de Tamarit. Ha obtingut el distintiu 'Platges Verges' del litoral de Tarragona, que promou el grup ecologista GETE-EeAC.

## Referències

* ↑ «La playa más bonita de Tarragona está en un pueblo a 20 minutos del centro de la ciudad: tiene un castillo». Crónica Global, 09-05-2024.
* ↑ «Cala Jovera». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Cala Jovera». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Cala Jovera». Ajuntament de Tarragona.
* ↑ «Les platges de Cala Jovera, Cala Fonda i Roca Plana reben el guardó “Platges verges del litoral de Tarragona”». Tot Tarragona, 28-07-2011.
# Dm3

Dm3 té els següents significats:
* Unitats de volum: Un Dm³ és un decàmetre cúbic, (1 000 000 litres).
* Unitats de volum: Un dm³ és un decímetre cúbic, (un litre).
Viccionari
# Cascades Purling Brook

Les cascades Purling Brook, (o, de vegades, de forma incorrecta, les cascades Purlingbrook), són unes cascades d'entre 100 i 106 m d'altura que pertanyen al riu Purling. El troben a les selves tropicals de Gondwana, inscrites a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO, a la regió sud-est de Queensland, Austràlia.

## Localització i característiques

Les cascades Purling Brook es troben a la part central del Parc Nacional de Springbrook, com a part del grup de volcà escut, a Springbrook, que forma part de l'interior de la Costa d'Or, al sud-oest de Surfers Paradise.
Després de les fortes pluges, les aigües que cauen generen un espectacle que atreu a un gran nombre de turistes. En aquests moments el perill de caure roques durant les esllavissades de terra pot ser perillós; s'han construït barricades per evitar caminar pels camins que passen per la base de les cascades.

## Referències

* ↑ Johnny T. Cheng. World of Waterfalls (en anglès).
* ↑ «Walkers flirt with danger to visit falls» (en anglès). Gold Coast Publications, 07-06-2008.

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades d'Austràlia
# Barwoodita

La barwoodita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la welinita. Rep el nom en honor de Henry "Bumpi" L. Barwood (1947, Alameda, Califòrnia, EUA - 2016, Alabama, EUA), professor de geologia a la Universitat de Troy, a Troy (Alabama, EUA).

## Característiques

La barwoodita és un nesosilicat de fórmula química Mn$^{2+}$₆Nb$^{5+}$(SiO₄)₂O₃(OH)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017, sent publicada per primera vegada el 2018. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. És un mineral isostructural amb la franciscanita, l'örebroïta i la welinita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 66634, 66635, 66636 i 66637.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Big Rock, situada a l'àrea de la muntanya Granite, dins el comtat de Pulaski (Arkansas, Estats Units). També ha estat descrita a la veïna pedrera #1 de la mateixa muntanya, sent aquests dos indrets els únics a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Barwoodite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 juny 2021].
# Arius africanus

Arius africanus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 45 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Pangani (Tanzània) i estuaris de Madagascar.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. (BOOK), Nov., v. 15: i-xxxi + 1-540.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Eccles, D.H. 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Prepared and published with the support of the United Nations Development Programme (project URT/87/016). FAO, Roma, Itàlia. 145 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Playfair, R. L. & A. Günther. 1867. The fishes of Zanzibar, with a list of the fishes of the whole east coast of Africa. Londres. Fish. Zanzibar: i-xix + 1-153, Pls. 1-21.
* Taylor, W.R. 1986. Ariidae. p. 153-159. A J. Daget, J.-P. Gosse and D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISBN, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Damàgores

Damàgores (Damagoras, Damagóras Δαμαγόρας) fou un almirall rodi durant la guerra contra Mitridates VI Eupator. Després d'una batalla amb la flota del Pont, els rodis van veure que mancava una de les seves naus (trirrems) i Damàgores fou enviat amb sis vaixells a veure si la trobava; atacat per 25 vaixells de Mitridates es va haver de retirar; a la caiguda del sol els vaixells pòntics es van retirar i llavors Damàgores va tornar a marxar en la mateixa direcció i va enfonsar dos vaixells del rei i va aconseguir portar dos vaixells més fins a la costa de Lídia, i finalment va retornar a Rodes amb la seva flota indemne.

## Referències

* Damagoras Arxivat 2012-10-18 a Wayback Machine. a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Can Salvador (Calella)

Can Salvador és una obra del municipi de Calella (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de dos cossos. La planta baixa està situada en dos nivells diferents. El més baix té dues plantes, baixos i pis, la teulada és paral·lela a la façana. Al conjunt de la casa hi ha dues finestres d'estil gòtic, una, la principal, té detalls esculpits, l'altre és més senzilla. A l'altre cos de la casa, hi trobem a la planta baixa un portal rodó, amb dovelles, hi ha una finestra del segle xvii ben acabada, amb pedra i festejadors a l'interior. Aquesta finestra, el portal i un matacà situat sobre la finestra formen un bonic conjunt, al costat del matacà hi ha un rellotge de sol a la dreta. Aquest cos té un pis més que la resta de la casa, així té la forma de torre, aquesta té la coberta paral·lela a la façana.

## Referències

* ↑ «Can Salvador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 juny 2015].

## Enllaços externs

* Can Salvador Arxivat 2015-02-23 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Dlhá nad Váhom

Dlhá nad Váhom és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. El 2011 tenia 865 habitants.

## Referències

* ↑ «Resident Population by sex and age, by municipalities, 2011 Census» (en anglès). Oficina d'Estadística d'Eslovàquia. [Consulta: 19 desembre 2021].
# Cerdans

«Cerdans» té aquests significats:
* Sant Cristòfol de Cerdans, església del terme d'Arbúcies (Selva).
* Sant Llorenç de Cerdans, municipi del Vallespir.
* Sant Llorenç de Cerdans (església), església del terme de Sant Llorenç de Cerdans (Vallespir).
# Arius ascita

Arius ascita és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. (BOOK), Nov., v. 15: i-xxxi + 1-540.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dar Chaâbane El Fehri

Dar Chaâbane El Fehri o Dar Châabane El Fehri o Dar Chaabane El Fehri (àrab: دار شعبان الفهري, Dār Xaʿbān al-Fihrī) és una delegació tunisiana de la governació de Nabeul, amb capçalera a la ciutat de Dar Chaâbane. El 2004 comptava amb 39.477 habitants, dels quals 20.034 eren homes i 19.443, dones.

## Administració

Forma la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 15 52 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en quatre sectors o imades:
* Dar Châabane (15 52 51)
* El Fehri (15 52 52)
* El Frinine (15 52 53)
* Amroun (15 52 54)

## Referències

* ↑ «Recensement de 2004 (Institut national de la statistique)». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 29 juny 2022].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 48-52. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Can Salgot

Can Salgot és una masia de Lliçà d'Amunt inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular i coberta a doble vessant amb carener perpendicular a la façana principal. Façana de composició simètrica, amb un cos a la dreta afegit; aquesta presenta el mateix tractament que la façana. Els angles estan emmarcats per carreus. A la planta pis hi ha una finestra regust gòtic, mentre que la resta de finestres són d'arc pla. A la banda posterior hi ha una torre de planta quadrada. Els cantells, les obertures i les franges divisòries dels pisos són de totxo. La coberta és plana i està rematada per una balustrada.

## Història

La casa és propietat de la societat d'urbanització, que s'ha cuidat de la reforma general de la casa i de la instal·lació de pistes esportives. No es coneix notícies documentals de la casa. La seva tipologia correspon a una casa del s. XVI-XVII amb ampliacions posteriors, possiblement a principis del s. XX.

## Referències

* 1 2 «Can Salgot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 setembre 2013].
# Beulah Valley

Beulah Valley és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 1.164 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Beulah Valley tenia 1.164 habitants, 497 habitatges, i 356 famílies. La densitat de població era de 4,1 habitants per km².
Dels 497 habitatges en un 23,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,4% hi vivien parelles casades, en un 4,2% dones solteres, i en un 28,2% no eren unitats familiars. En el 23,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21% tenia menys de 18 anys, un 4% entre 18 i 24, un 22,7% entre 25 i 44, un 37,2% de 45 a 60 i un 15,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.369 $ i la renda mediana per família de 58.259 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.031 $ mentre que les dones 33.750 $. La renda per capita de la població era de 23.252 $. Entorn de l'1,6% de les famílies i el 6,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beulah Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beulah Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Ball de Cascavells

El Ball de Cascavells és una dansa popular que es balla amb cascavells. És un ball tancat de la Catalunya central, especialment al Bages, Solsonès, Berguedà, Segarra, Noguera i el Vallès Occidental. El nombre de balladors pot ser il·limitat mentre sigui un nombre parell. Normalment es balla per Pasqua, però també hi ha altres diades en què es balla.
Es ballava amb diferents melodies i coreografies emprades amb unes aplicacions diferents: per iniciar la Festa Major, com a cercavila, per anar a fer esquellots a un vidu nou casat, com a acomiadament d'un foraster i com a part de les caramelles. Antigament era ballada per homes sols amb uns camals ben plens de cascavells que feien repicar ben fort per espantar els mals esperits. Més tard s'hi afegiren les dones que en molts casos es penjaven els cascavells de les faldilles.
Una versió es ballava a Cardona.

## Referències

* ↑ Vilar i Herms, Ramon. El Ball de Cascavells. Temes de Súria, 2. Súria i Manresa: Ajuntament de Súria i Centre d'Estudis del Bages, 2003, p. 30-40.
* ↑ «Ball de Cascavells». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Can Salleras (Cadaqués)

Can Salleras és una casa noucentista de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al sud del nucli històric de la població, davant de la platja del Llaner Gran.
Es tracta d'un edifici unifamiliar aïllat, distribuït en planta baixa, pis i altell, format per dos cossos de planta rectangular disposats en paral·lel. Les teulades són a dues vessants, amb triple ràfec de dents de serra, i presenta dues terrasses laterals amb balustrada i sòcol de ceràmica vidrada blava, al nivell de la planta pis. La façana principal està orientada a mar i presenta el portal d'arc de mig punt i uns grans finestrals d'arc rebaixat. A l'altell hi ha quatre petites finestres d'arc rebaixat que delimiten un badiu.
Tota la construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc.

## Referències

* 1 2 3 «Can Salleras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# ESSEC Business School

ESSEC Business School és una escola de negocis fundada el 1907 a París. Disposa de seus a Cergy, La Défense, Singapur, i Rabat.
Regularment apareix al cap dels rànquings internacionals, com ara el 2016 quan va ser reconeguda pel Financial Times com una de les deu millors escoles pels seus masters «Finance pre-experience» i «Management», així com en altres llistes d'èxit. L'escola imparteix programes de doctorat i màsters en màrqueting, finances, emprenedoria i altres disciplines. Actualment tots ells compten amb la triple acreditació a càrrec dels organismes AMBA, EQUIS i AACSB.

## Referències

* ↑ Essec Business School. Experiencing Innovation in Asia: Cases in Business Model Development (en anglès). World Scientific, 22 abril 2015, p. 307. ISBN 978-981-4689-16-8.
* ↑ Aacsb International. Globalization of Management Education: Changing International Structures, Adaptive Strategies, and the Impact on Institutions : Report of the AACSB International Globalization of Management Education Task Force. Emerald Group Publishing, 2011, p. 256–265. ISBN 978-0-85724-941-8.
* ↑ «Dues escoles de negocis de Barcelona, entre les 20 millors del món en el rànquing ‘Masters in Finance’ de ‘Financial Times'». Vilaweb, 21-06-2016 [Consulta: 16 novembre 2016].
* ↑ Masters in Management 2016 Arxivat 2016-09-12 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ European Business School Rankings 2015 Arxivat 2016-05-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Triple accredited business schools (AACSB, AMBA, EQUIS) (anglès)

## Enllaços externs

* ESSEC Business School - Lloc web oficial
# Challenge Bell 2013

El Torneig de Quebec 2013, oficialment conegut com a Challenge Bell 2013, és un esdeveniment de tennis femení sobre pista de moqueta que pertany als International tournaments de la WTA. La 21a edició del torneig es va celebrar entre el 7 i el 15 de setembre de 2013 al PEPS Sport Complex de la Ciutat del Quebec, Quebec, Canadà.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| | P. Hercog | 6 | 6 | |
| Q | J. Coin | 0 | 2 | | | P. Hercog | 6 | 6$^4$ | 3 |
| | C. McHale | 2 | 7 | 6 | | C. McHale | 1 | 7 | 6 |
| 8 | C. Garcia | 6 | 6$^7$ | 3 | | | | | | | C. McHale | 4 | 3 | |
| 4 | B. Mattek-Sands | 5 | 6 | 1r | | | | | | 6 | M. Erakovic | 6 | 6 | |
| | A. Tomljanović | 7 | 3 | 4 | | A. Tomljanović | 6 | 1 | 5 | | | | | |
| | Záhlavová-Strýcová | 2 | 1 | | 6 | M. Erakovic | 2 | 6 | 7 | | | | | |
| 6 | M. Erakovic | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | 6 | M. Erakovic | 4 | 3 |
| 7 | L. Davis | 6 | 2 | 6 | | | | | | | | | | | 3/WC | L. Šafářová | 6 | 6 |
| | A. Hlaváčková | 1 | 6 | 3 | 7 | L. Davis | 2 | 4 | | | | | | |
| | M. Lučić-Baroni | 6$^4$ | 6¹⁰ | | 3/WC | L. Šafářová | 6 | 6 | | | | | | |
| 3/WC | L. Šafářová | 7 | 7 | | | | | | | 3/WC | L. Šafářová | 3 | 6 | 6 |
| 5 | E. Bouchard | 7 | 6 | | | | | | | 5 | E. Bouchard | 6 | 3 | 2 |
| Q | S. Karatantcheva | 6² | 4 | | 5 | E. Bouchard | 6 | 6 | | | | | | |
| | P. Martić | 3 | 3 | r | 2 | K. Mladenovic | 3 | 2 | |
| 2 | K. Mladenovic | 6 | 2 | | | | | | |

## Quadre dobles femenins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Andrea Hlaváčková Lucie Hradecká | 7 | 6 |
| | Tamira Paszek Ajla Tomljanović | 5 | 4 | 1 | Andrea Hlaváčková Lucie Hradecká | 3 | 6 | [10] |
| | Irina Falconi Anna Tatishvili | 6 | 6 | | Irina Falconi Anna Tatishvili | 6 | 4 | [7] |
| | Asia Muhammad Allie Will | 1 | 1 | | | | | | 1 | Andrea Hlaváčková Lucie Hradecká | 4 | 3 |
| | Kristina Barrois Eleni Daniïlidu | 6 | 7 | | | | | | 2 | Al·la Kudriàvtseva Anastassia Rodiónova | 6 | 6 |
| | Maria Sanchez Nicola Slater | 4 | 5 | | Kristina Barrois Eleni Daniïlidu | 3 | 6$^4$ | |
| WC | Françoise Abanda Carol Zhao | 6$^4$ | 5 | 2 | Al·la Kudriàvtseva Anastassia Rodiónova | 6 | 7 | |
| 2 | Al·la Kudriàvtseva Anastassia Rodiónova | 7 | 7 | | | | | |

## Enllaços externs

* Quadre individual femení PDF
Ciutat del Quebec :
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018 :
Sony Ericsson WTA Tour 2013
< 2012
2014 > :
WTA Championships, Istanbul  · WTA Tournament of Champions, Sofia :
# Begúnitsi

Begúnitsi (en rus: Бегуницы) és un poble de l'óblast de Leningrad, a Rússia, que el 2017 tenia 4.190 habitants.
# Ball de Dames i Vells

El Ball de Dames i Vells s'inscriu en la tradició dels entremesos burlescos d'origen tardomedieval. Basat en l'enfrontament de matrimonis malavinguts a causa de la disparitat d'edat (homes decrèpits, gasius i enganyats versus dones joves, lascives i procaces), serveix per fer sàtira de costums i crítica de les autoritats. Les primeres notícies del ball corresponen a Tarragona (1514), Reus (1533), Valls (1635) i Montbrió del Camp (1698). Al segle xix apareix al Penedès una variant amb el nom de Ball dels Malcasats, que presenta més complexitat en el tractament dels personatges i hi incorpora les diferències socials. En l'actualitat, el ball surt a les festes majors de Tarragona, Reus, Constantí, el Vendrell i Vilafranca del Penedès, i per Carnaval a Vilanova i la Geltrú. Antigament també es troba documentat a Alcover, l'Arboç, Mont-roig del Camp, Porrera, Riudoms, la Secuita, la Selva, Solivella i Torredembarra.
El contingut dels parlaments del Ball de Dames i Vells té l'objectiu de ridiculitzar i criticar qualsevol forma de mal govern, ja sigui en l'àmbit local, estatal o internacional, i de presentar aquesta denúncia d'una manera àgil, mordaç i graciosa, tot apel·lant a la complicitat del públic. La utilització de la varietat lingüística pròpia del lloc de la representació i l'actualitat dels temes tractats en els parlaments contribueixen a la popularitat d'un ball que destaca per la voluntat de transgressió reflectida en el llenguatge, la caracterització i la gestualitat dels personatges que hi intervenen.

## Vegeu també

* Ball de Dames i Vells de Tarragona
* Ball de Dames i Vells de Reus

## Referències

* ↑ Arroyo i Julivert, Salvador. «El ball de malcasats del Vendrell: marc històric i localització» (PDF). Miscel·lània Penedesenca, 21 (1996), p. 239-266
* 1 2 Kovács, Lenke. «Ball de Dames i Vells». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement).