OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marbres d'Ascoli Satriano

Amb el nom de Marbres d'Ascoli Satriano la historiografia es refereix als principals objectes artístics trobats en un jaciment arqueològic de la Pulla datat del segle iv abans de la nostra era al poble d'Ascoli Satriano, a la Daunia, dins una tomba de cambra de l'elit principesca dels daunis.
El conjunt consta d'uns objectes tallats en marbre: un crater decorat amb una corona d'or, un podanipter (bací ritual pintat), un trapezophoros (suport de taula -excepcional, que representa dos grius devorant un cérvol-), unes mènsules i peces menors. D'època posterior (segle ii ae) és una estàtua d'Apol·lo amb grius, no associada arqueològicament, sinó per haver estat trobada a la rodalia.
Els objectes van ser probablement desenterrats entre el 1976 i el 1977 per excavadors clandestins. Es van trobar 21 objectes de diferent naturalesa, que van temptar d'introduir en el mercat. Algunes peces foren confiscades per la Guardia di Finança, mentre que les més valuoses, el trapezophoros i el podanipter, foren venuts al mercader d'art Giacomo Mèdici, que els va fer arribar il·legalment a la col·lecció de Maurice Tempelsman, des de la qual anaren a parar al Museu J. Paul Getty, que també va adquirir l'estàtua d'Apol·lo. El 2007 el conjunt retornà a Itàlia.

## Referències

* ↑ Angelo Bottini, en Bottini Setari, 2009 (op. cit.), p.24.
* ↑ Ingeborg Scheibler: Luterion. En: Lexikon der Alten Welt. Band 2: Haaropfer – Qumrān. Unveränderter Nachdruck der einbändigen Original-Ausgabe von 1965. Artemis-Verlag, Zürich u. a. 1990, ISBN 3-7608-1034-9, Sp. 1786. Font citada en Podanipter.
* 1 2 Fabio Isman Così hanno rubato l'Italia (articolo su Il Messaggero del 21 juny 2006; testo on-line sul sito PatrimonioSOS.it (toscà).
* ↑ L. Godart, S. De Caro, Nostoi. Capolavori ritrovati (catàleg de mostra), Roma, 2007.
# Cal Nen del Carnisser

Cal Nen del Carnisser és un edifici del municipi de Sanaüja (Segarra) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa situada a un dels carrers principals del nucli antic de Sanaüja, formada per planta baixa, dues plantes superiors i golfes, realitzada amb carreus regulars de mitjanes dimensions, exceptuant la part superior de la façana, la qual ha estat recentment restaurada aplicant un arrebossat superior amb ciment. A la planta baixa trobem la porta principal situada a la dreta de la façana amb llinda superior d'una sola peça motllurada, a la seva esquerra hi ha una finestra de petites dimensions amb la llinda i els brancals formats per blocs rectangulars de pedra picada.
La primera planta consta de dues obertures de grans dimensions, una finestra i un balcó, motllurats i amb guardapols motllurat. A la segona planta, col·locades simètricament amb les obertures inferiors, trobem dues finestres de mitjanes dimensions de llinda i emmarcades per carreus de pedra, destacant damunt l'actual arrebossat. Finalment, a les golfes trobem tres finestres quadrangulars i de petites dimensions a cada banda de la façana, totalment reformades.

## Referències

* 1 2 «Cal Nen del Carnisser». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Bulotxkin

Bulotxkin (en rus: Булочкин) és un poble (una khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 195 habitants. Pertany al districte de Zernograd.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
# Béloie (Sakhalín)

* Per a altres significats, vegeu «Béloie».
Béloie (en rus: Белое) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a Rússia, el 2013 tenia 70 habitants. Pertany al districte municipal de Tímovskoie.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19.
# Bezměrov

Bezměrov és un poble del districte de Kroměříž a la regió de Zlín, República Txeca, amb una població calculada a principis de l'any 2018 de 520 habitants.
Es troba al nord-oest de la regió, a la zona més occidental dels Carpats, a l'est de Praga, prop de la riba del riu Morava —un afluent esquerre del Danubi— i de la frontera amb les regions de Moràvia Meridional i Olomouc.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de. Estadístiques del districte de Kroměříž. Consultat el 27 de juliol de 2018.
# AVROTROS

AVROTROS és una organització pública de ràdio i televisió dels Països Baixos, que forma part de la radiodifusora pública Nederlandse Publieke Omroep (NPO) des de 2014.

## Història

L'organització AVROTROS va ser creada mitjançant la fusió de dues radiodifusoras públiques neerlandeses: AVRO i TROS. AVRO havia estat fundada en 1927 com la primera radiodifusora nacional i, tenint en compte la pilarització neerlandesa, sempre havia estat vinculada al liberalisme. D'altra banda, TROS existia des de 1964, estava especialitzada en entreteniment i era la primera organització sense vincles religiosos ni polítics, així com la més vista dins de Nederlandse Publieke Omroep.
En 2010, el govern neerlandès va emprendre una reforma de la NPO per reduir el nombre d'organitzacions, així com per abaratir costos de producció. AVRO i TROS van ser les dues primeres empreses que van confirmar la seva fusió a la fi de 2012, de manera que es van convertir en la major organització pública dels Països Baixos. La nova empresa va establir la seva seu en les instal·lacions de la RNW.
La marca AVROTROS va començar a ser utilitzada a partir de l'1 de gener de 2014. L'organització explica actualment amb 200 000 socis i està especialitzada en programació generalista.

## Programació

AVROTROS s'encarrega de produir programes per Nederlandse Publieke Omroep (NPO) i es reparteix la escaleta de programació amb la resta de radiodifusoras. Està especialitzada en programació generalista i d'entreteniment. Des de 2014, representa als Països Baixos al Festival de la Cançó d'Eurovisió, i en 2021 va organitzar la LXVI edició de forma conjunta amb NOS.

## Referències

* ↑ «Países Bajos: Principales características del sector no lucrativo holandés».
* ↑ «Protestanten, rooms-katholieken en socialisten tegen het liberale midden» (en neerlandès). www.digibron.nl, 03-04-1992. [Consulta: 22 gener 2019].
* ↑ «Een half leven in dienst van de Tros Henri Minderop 1923-1994» (en neerlandès). Trouw, 30-07-1994. [Consulta: 22 gener 2019].
* 1 2 «Leegloop bij omroep AVROTROS» (en neerlandès). nos.nl. [Consulta: 19 febrer 2016].
* ↑ «AVROTROS pompt op» (en neerlandès). Mediagroen. [Consulta: 22 gener 2019].
* ↑ «Eurovision 2020 to be a co-production between Avrotros, NPO and NOS» (en anglès americà). ESCXTRA.com, 19-05-2019. Arxivat de l'original el 2019-05-23. [Consulta: 24 maig 2019].
# (976) Benjamina

(976) Benjamina és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Benjamin Jekhowsky en 1922 des de l'Observatori de Bouzaréah, Algèria.
Deu el nom a un dels fills del descobridor.
S'estima que té un diàmetre de 80,53 ± 2,5 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d'1,87778 ua.
Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 9,70 hores, amb una variació de lluentor de 9,22 de magnitud absoluta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a ed.. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* 1 2 JPL Small-Body Database
# Cala d'Aiguablava

Aiguablava és una cala situada al terme municipal de Begur, al Baix Empordà.
La cala es troba a poca distància del nucli urbà de Begur, i és accessible per la carretera GIV-6532; o des de Tamariu, també, per aquesta carretera. Té un aparcament, de pagament a la temporada d'estiu. Per aquesta cala hi passa el sender de gran recorregut GR-92, que segueix tota la línia de la costa.
Té bar, dutxes, hotel, lavabos i socorrista. És de molt poca fondària i de sorres mitjanes i fines. Té una llargada de 87 metres i una amplada de 27 metres.
Al cim de la cala, a la Punta des Mut, s'hi va edificar en la segona part del Segle XX el Parador de Turisme d'Aiguablava, obert el 1966 i renovat el 2020.

## Referències

* ↑ «Aiguablava». [Consulta: 28 octubre 2017].
* ↑ «Cala d'Aiguablava». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ @sigte_udg. «Platges i Dunes de Catalunya». [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ «Sitios de Gerona, Los. 30/12/1965.». [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ «La nueva vida del Parador d'Aiguablava» (en castellà), 29-07-2020. [Consulta: 23 agost 2023].
# Cala d'Hort

La Cala d'Hort és una platja i una antiga vénda de l'illa d'Eivissa situada a 11 km de Sant Josep de Sa Talaia.
És una costa amb unes vistes magnífiques de l'illa d'Es Vedrà i Es Vedranell.
Té aproximadament uns 200m de llarg i 30 d'ample.
Aquest entrant de mar en forma de ve es caracteritza per tenir unes dimensions grans, un litoral obert, irregular, agrest i abrupte, penya-segats alts que l'envolten, poblats per pins i bosc baix, un talús de sorra blanca i de gra mitjà, una presència de vents fluixos, un pendent suau, així com unes aigües transparents sobre un fons sorrenc.
A la platja es poden trobar tres restaurants de peix diferents, i un d'ells té accés des de la carretera de Sant Josep (es Boldado)

## Com arribar-hi

L'accés per carretera és senzill seguint atentament la senyalització viària i els desviaments. L'últim tram del recorregut es realitza per una carretera amb una baixada vertiginosa, donant-se un desnivell del 15 per cent. El vehicle particular es podrà estacionar de manera gratuïta pels voltants. En els mesos de juliol i agost està força massificada de manera que el cotxe s'haurà de deixar a dalt de la costa i baixar caminant.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Cala d'Hort
# Cala d'en Carles

La cala d'en Carles, o cala d'en Carlos, també anomenada cala de l'Ull de Vidre, és una platja natural del municipi de Tossa de Mar (Selva), situada al costat de llevant de la badia de Llorell, entre la cala Figuera i la cala Llevadó. Orientada al sud, té una longitud de 70 m i una amplada mitjana de 25 m, formada per sorra gruixuda. Disposa de servei de lavabos i dutxes, a més d'un bar amb una terrassa.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Cala d'En Carles». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 74-75. ISBN 978-84-9791-895-4.
* ↑ «Cala d'en Carlos». Visita Costa Brava.
# Calau cuixablanc

El calau cuixablanc (Bycanistes albotibialis) és una espècie d'ocell de la família dels buceròtids (Bucerotidae) que habita boscos des del sud de Benín, de Nigèria i de Camerun, Guinea Equatorial, el Gabon, República del Congo, nord d'Angola, sud-oest de la República Centreafricana, República Democràtica del Congo i oest d'Uganda.
# Calau de Bradfield

El calau de Bradfield (Lophoceros bradfieldi) és una espècie d'ocell de la família dels buceròtids (Bucerotidae) propi de l'Àfrica Meridional.
És de olor general bru pàl·lid, amb ventre blanc. Les plomes de punta de la cua llarga són blanques. Les femelles són més petites que els mascles i es poden reconèixer per la pell facial turquesa. Els ulls són grocs i el bec vermell. Sembla al calau coronat, però ans al contrari d'aquest no presenta cap casc al bec. Habita zones amb arbres al sud d'Angola, nord de Namíbia, sud-oest de Zàmbia, oest de Zimbabwe i nord de Botswana.
El nom fa honor al naturalista sud-africà R.D. Bradfield.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. «calau de Bradfield». Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ IUCN «Lophoceros bradfieldi» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2016, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22682400a92943713.en..
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael. Whose bird? : men and women commemorated in the common names of birds. Londres: Christopher Helm, 2003, p. 63. ISBN 0-7136-6647-1.
# Calau crestablanc

El calau crestablanc (Horizocerus albocristatus) és una espècie d'ocell de la família dels buceròtids (Bucerotidae). Habita la selva humida de l'Àfrica central i Occidental, des de Sierra Leone cap a l'est fins a l'oest d'Uganda, i cap al sud a la República del Congo i a la República Democràtica del Congo.

## Taxonomia

Era considerat l'única espècie del gènere Tropicranus (WL Sclater, 1922) però va ser considerat germà del Calau nan arran els treballs de González et al. 2013 i es va assignar al gènere Horizocerus. S'han descrit tres subespècies:
* H. a. albocristatus (Cassin, 1848). Des de Guinea fins Costa d'Ivori.
* H. a. macrourus (Bonaparte, 1850). Des de Costa d'Ivori fins Benin.
* H. a. cassini (Finsch, 1903). Des de Nigèria fins al nord d'Angola i oest d'Uganda.
Modernament algunes classificacions han considerat l'última una espècie diferent, quedant com:
* calau crestablanc occidental (Horizocerus albocristatus, sensu stricto).
* calau crestablanc oriental (Horizocerus cassini).

## Referències

* ↑ Juan Carlos T.González, Ben C.Sheldon, Nigel J.Collar i Joseph A.Tobias. A comprehensive molecular phylogeny for the hornbills (Aves: Bucerotidae). 2013. Molecular Phylogenetics and Evolution. Volum 67, 2, Pag 468-483
# Ca l'Espinoi

Ca l'Espinoi és un edifici de Collsuspina (Moianès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de mitjanes dimensions cobert amb teulada a dues vessants i de façanes arrebossades. Destaca la façana principal per la disposició de les finestres a banda i banda, una sobre l'altra. En la part central hi ha un portal amb volta de mig punt i damunt mateix del balcó de pedra treballada com en el cas de les restants obertures. Aquest balcó està datat a l'any 1832.

## Història

Cal no confondre aquesta casa amb l'Espinoi que és una casa rural als afores del nucli tot i que en dur el mateix nom poden estar relacionades.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Espinoi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 març 2019].
# Can Barrabàs

Can Barrabàs és una masia de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada als afores del nucli urbà de Breda, prop del polígon industrial que es troba a l'avinguda de Can Guilleumes, annex a un altre habitatge.
L'edifici, de planta quadrangular, està compost de planta baixa i pis, i està cobert per un teulat a doble vessant, amb la biga carenera paral·lela als murs laterals, i desplaçada cap a la dreta de l'edifici. Els vessants desaigüen als laterals, i el ràfec de teulada és doble, format per una filera de rajols de punta de diamant i una filera de rajols plans.
A la façana principal, a la planta baixa, una porta en arc de mig punt format per maons col·locats en sardinell i amb els brancals formats per grans pedres dona accés a l'edifici. Al costat una finestra quadrangular amb els brancals i llinda fets de maons col·locats en sardinell. Una escala, que ara no porta enlloc (l’obertura que hi havia ha estat tapada), hauria portat al pis. Sota l'escala, una porta en arc de llinda.
Al pis, dues finestres amb la llinda i els brancals fets de maons disposats en sardinell (els brancals de la finestra esquerra estan arrebossats), i un petit ampit de finestra.
La part superior de l'edifici ha estat refeta recentment, deixant el descobert el paredat rústic fet de nou, contrastant clarament amb la part de la planta baixa, amb les parets arrebossades i en un estat de conservació regular, com es pot apreciar tant a la façana principal com a la façana lateral i posterior.
Al costat de l'edifici, construccions d'ús agrícola-ramader.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ca l'Avellana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Calomys callidus

Calomys callidus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del nord-est de l'Argentina (províncies d'Entre Ríos, Corrientes, Chaco i Santa Fe). El seu hàbitat natural són els matollars. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, callidus, significa ‘astut’ en llatí.

## Referències

* ↑ Cassola, F. Calomys callidus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 13 març 2017.
# Canarill

«Canarill» té aquests significats:
* Barranc de Canarill (Sapeira), barranc al terme de Sapeira al Pallars Jussà.
* Barranc de Canarill (les Esglésies), barranc, afluent del riu de les Esglésies (Pirineu)
* Canarill (Conca de Dalt), muntanya de 727,5 metres d'altitud al municipi de la Conca de Dalt (Pallars Jussà)
* Canarill de Claverol, serra interna del municipi de Conca de Dalt, antigament de l'antic terme de Claverol.
# Canariomys

Canariomys és un gènere de rosegadors murins extints que visqueren a les illes de Tenerife i Gran Canària, a l'arxipèlag canari (Espanya).
Aquestes «rates gegants» podien pesar fins a 1,5 kg, el que les fa extraordinàriament grans en comparació amb les seves homòlogues europees. Les dues espècies tenien una dieta similar, herbívora.

## Taxonomia

* Canariomys bravoi (Tenerife, Plistocè)
* Canariomys tamarani (Gran Canaria, Holocè)

## Referències

* ↑ «Fins on pot créixer un rosegador en una illa?». Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont. Arxivat de l'original el 25 de maig 2014. [Consulta: 25 maig 2014].

## Bibliografia

* Crusafont i Pairó, M.; Petter, F. (1964), "Un Muriné géant fossile des îles Canaries Canariomys bravoi gen. nov.; sp. nov", Mammalia, 28, pàg 607–612. (francès)
# Cabdill de Wied

El cabdill de Wied (Hemitriccus nidipendulus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes del sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cabdill de Wied». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Cabdill de capell vermell

El cabdill de capell vermell (Poecilotriccus ruficeps) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial dels Andes de Colòmbia, sud-oest de Veneçuela, Equador i l'extrem nord del Perú.

## Referències

* ↑ «Cabdill de capell vermell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Cabdill de Maracaibo

El cabdill de Maracaibo (Todirostrum viridanum) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos àrids i matolls de les terres baixes costaneres del nord-oest de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Cabdill de Maracaibo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Campanulals

Campanulals (Campanulales) és un nom botànic vàlid per a un ordre de plantes. Es va usar en el sistema Cronquist de classificació com un ordre dins la subclasse Asteridae dins la classe Magnoliopsida, les plantes amb flors. Va incloure les famílies:
* Pentaphragmataceae A Watson and Dallwitz Arxivat 2006-03-10 a Wayback Machine. té un gènere, Pentaphragma amb 30 espècies del sud-est d'Àsia.
* Sphenocleaceae - 1 gènere
* Campanulaceae - 28 gèneres
* Stylidiaceae A Watson and Dallwitz Arxivat 2005-02-20 a Wayback Machine. 5 gèneres amb 150 espècies.
* Donatiaceae
* Brunoniaceae A Watson and Dallwitz Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine. una sola espècie: Brunonia australis
* Goodeniaceae (naupaka) - 1 gènere
Les campanulals ja no van ser reconegudes com a ordre pel primer sistema APG (1998), les seves famílies foren incloses dins l'ordre de les asterals, excepte la família Sphenocleaceae que va ser inclosa dins les solanals. Això ha estat confirmat a les següents versions, APG II (2003), APG III (2009) i APG IV (2016).

## Referències

* ↑ Cronquist, Arthur. An integrated system of classification of flowering plants (en anglès). Nova York: Columbia UNiversity Press, 1981, p. xii. ISBN 0-231-03880-1.
* ↑ The Angiosperm Phylogeny Group «An Ordinal Classification for the Families of Flowering Plants.». Annals of the Missouri Botanical Garden, vol. 85, n. 4, 1998, pàg. 538. DOI: 10.2307/2992015.

## Enllaços externs

* L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine. http://delta-intkey.com Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
# Cal Manel

«Cal Manel» té aquests significats:
* Cal Manel (Castellcir), masia de Castellcir (Moianès)
* Serradet de Cal Manel, serra de Navès (Solsonès)
* Torrent de Cal Manel Barraca, afluent de la Rasa de la Creu de les Llaceres (Bages)
# Cal Manant

Cal Manant és una obra noucentista de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgera de tres plantes, amb teulada a doble vessant i carener paral·lel a la façana. Els baixos són centrats per un portal estret amb una obertura per banda. Al primer pis hi ha un gran balcó correder ondejat, sostingut per sis mènsules amb ornamentació floral. Al pis superior, hi ha dues petites obertures molt modificades, deixant un espai intermedi on es troba un escut. Sota hi ha la data de 1917, feta de ceràmica.
Una torreta de planta quadrada i amb coberta a 4 vents corona el badalot de l'escala.
Els pendents són pronunciats i són fets amb teula vidriada de color. A cada cara té una obertura amb arc rebaixat. Un senzill penell i parallamps remata l'edificació.

## Història

L'edifici fou concebut com a casa unifamiliar benestant. Fou propietat de Consuelo Altimires, que quan morí la deixà al poble amb l'obligació de destinar-la a casa de la Vila.
El 21 d'agost de 1961 fou inaugurada com a tal, funció que ha tingut fins als anys vuitanta. Avui s'hi han fet habitatges als pisos, tot i que hi ha un projecte que pretén instal·lar-hi un museu municipal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Manant». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Cantó de Saint-Philippe

El cantó de Saint-Philippe és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a la comuna de Saint-Philippe.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2004 - | Hugues Salvan | |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Cantó de Saint-Pierre-3

El cantó de Saint-Pierre-3 és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a una fracció de la comuna de Saint-Pierre.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2008 - | Béatrice Sigismeau | |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Agulla bicolor

Agulla bicolor és una espècie de rafidiòpter de la família Raphidiidae. Es troba a Amèrica del Nord.

## Referències

* ↑ «Agulla bicolor Report» (en anglès). [Consulta: 6 febrer 2021].
* ↑ «Agulla bicolor» (en anglès). [Consulta: 6 febrer 2021].
* ↑ «Agulla bicolor species Information» (en anglès). [Consulta: 6 febrer 2021].

## Bibliografia addicional

* Penny, Norman D.; Adans, Phillip A.; Stange, Lionel A. (en anglès) Species catalog of the Neuroptera, Megaloptera and Raphidioptera of America north of Mexico. Proceedings of the California Academy of Sciences, 50, 1997, pàg. 39–114 [Consulta: 6 febrer 2021].