OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gerbert Martí Mitjana

Gerbert Martí Mitjana (Barcelona, 3 de maig de 1991) és un jugador de bàsquet català. Mesura 2,03 metres i juga en la posició d'aler pivot.

## Carrera esportiva

Va començar la seva formació al planter del Sant Josep de Badalona, passant a formar part després de les categories inferiors del Club Joventut Badalona, a l'edat infantil. igual que el seu inseparable company d'equip Marc Blanch. Va ser un dels jugadors més destacats en les categories inferiors de la Penya, a la qual va arribar en edat infantil. La temporada 2009 va fer el salt al Club Bàsquet Prat, equip vinculat a la Penya a LEB Plata, on hi va jugar fins al 2013. La temporada 2013-2014 es converteix en jugador del Bàsquet Club Andorra, de LEB Or. Hi jugaria només durant una temporada abans de tornar novament al Prat, qui ja havia assolit l'ascens de categoria i també competia a LEB Or.

## Referències

* ↑ «Gerbert Martí, refuerzo para la pintura del River Andorra» (en castellà). Solobasket, 31-07-2013 [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ «MARTI MITJANA, GERBERT» (en castellà). FEB. Resultados y estadísticas. [Consulta: 8 gener 2019].
# Heinrich Rudolf Schinz

Heinrich Rudolf Schinz (Zúric, 30 de març de 1777 - 8 de març de 1861) va ser un metge i zoòleg suís.
Va estudiar medicina a Würzburg i a Jena. Va retornar a Zúric el 1798 a practicar la seva professió. El 1804 va ser nomenat professor de l'Institut Mèdic i el 1833 va ser designat com a Professor Associat d'Història Natural a la recentment creada Universitat de Zuric.
Schinz va ser a més membre de la Societat de Ciències Naturals de Zúric, on va exercir com a secretari, membre de la junta i curador de la col·lecció zoològica. En passar la col·lecció al Cantó de Zuric el 1837, va continuar sent el seu curador.
Es va especialitzar en l'estudi dels vertebrats, especialment dels mamífers i de les aus. Va ser autor de diverses obres importants entre el 1824 i el 1852, que inclouen Das Thierreich (1821-4), Naturgeschichte und Abbildungen der Reptilia (1833-4) i Europäsche Fauna (1840). Karl Joseph Brodtmann va litografiar les làmines dels seus dibuixos. Va col·laborar amb l'obra de Georges Cuvier, El regne animal, dirigida a un ampli públic i publicada en diversos lliuraments.

## Referències

* Mearns and Mearns - Biographies for Birdwatchers ISBN 0-12-487422-3
* Zoologischen Museum der Universität Zürich Biografia Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine. (en alemany).
# Iván Casquero Cosío

Iván Casquero Cosío (Gijón, 14 de juliol de 1979) és un futbolista asturià que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Es va formar a les files del Reial Oviedo, tot arribant a jugar tres minuts d'un partit de la màxima categoria amb el primer equip. Era la campanya 95/96, quan tenia 16 anys. No va tenir continuïtat en el club ovetenc, i després de quatre anys en l'Oviedo B, la temporada 00/01, fitxa per la SD Eibar, amb qui jugarà 17 partits de la Segona Divisió.
La temporada 01/02 la comença al CD Numancia, però tan sols juga 9 partits abans d'incorporar-se, a mitja temporada, a la Cultural Leonesa, de Segona B, on romandrà sis campanyes, fins al final de la temporada 06/07. Després, fitxa pel Fuerteventura.
# Evil (El Mal)

Evil (El Mal) (títol original: Ondskan) és una pel·lícula sueca dirigida per Mikael Håfström, treta de la novel·la autobiogràfica La Fàbrica de violència de Jan Guillou, i estrenada l'any 2003. El film va ser nominat a l' Oscar al millor film en llengua estrangera. Ha estat doblada al català.

## Argument

(El film va estar inspirat en fets autèntics.)
Erik Ponti, de quinze anys, viu amb un padrastre sàdic que el pega a la mínima, mentre la seva mare toca el piano per emmascarar el soroll dels cops, es expulsat de l'escola per a lluites repetides.
La seva mare decideix llavors de posar-lo en un internat, venent per a allò una part dels seus béns, Erik pren consciència d'allò i renuncia a les seves males inclinacions.
A l'arribada a la seva nova escola, se li explica que un consell de 12 alumnes regnen sobre l'escola i han posat en marxa regles basades en serveis i la brutalitat amb la finalitat de castigar els que desobeeixen o que no executin els seus menors capricis. Erik rebutja les regles, i haurà de fer de tot per a no recaure a la violència.

## Repartiment

* Andreas Wilson: Erik Ponti
* Henrik Lundström: Pierre Tanguy
* Gustaf Skarsgård: Otto Silverhielm
* Linda Zilliacus: Marja
* Jesper Salén: Dahlén
* Filip Berg: Johan
* Fredrik af Trampe: von Schenken
* Richard Danielsson: Karlberg
* Martin Svane: Leffler
* Rustan Blomqvist: Bergvall
* Peter Eggers: Von Rosen
* Per Westergren: Lewenheusen
* Henrik Linnros: Beijer
* Theodor Hoffsten: Lagerros
* Sanna Mari Patjas: Stina
* Johan Rabaeus: el padrastre d'Erik
* Marie Richardson: la mare de Erik
* Magnus Roosmann: Tosse Berg
* Ulf Friberg: Tranströmer
* Mats Bergman: Melander
* Lennart Hjulström: Lindblad
* Kjell Bergqvist: Ekengren

## Autobiografia

Jan Guillou ha declarat que Ondskan és essencialment una història real. Algunes coses, com la història d'amor, la prova de natació han estat modificades per fer la història més interessant. Però la violència, la merda, el terror psicològic és absolutament real. En efecte, l'escola de Guillou ha estat mencionada als periòdics per a aquestes violències i va fer fallida alguns anys després de la seva graduació; ell parla en entrevistes de manera molt convincent de la seva vasta experiència personal i de la violència.

## Premis
### 2003

    Nominada a l'Oscar: Millor pel·lícula de parla no anglesa

### 2003

    3 Premis Guldbagge (Suècia): Millor pel·lícula, fotografia, menció

### 2004

    Festival de Xangai: Millor Actor (Andreas Wilson) i millor fotografia

## Frases de culte

   * El padrastre a Erik, abans de pegar-lo
    - En tornarem a parlar després del menjar.
   * Un dels torturadors a Erik:
    - Aquí tenim fe en l'ànima d'equip.
   * Erik al seu padrastre:
    - En menys de mitja hora seràs a l'hospital. / No hi veuràs gairebé més res. / Les teves cames estaran trencades i el teu nas estarà fet miques. / Però no diràs a ningú el que ha passat...

## Referències

* 1 2 S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Evil (El Mal)». [Consulta: 18 octubre 2018].
* ↑ «Evil (Ondskan)» (en anglès). [Consulta: 18 octubre 2018].
# Comtat de Cabra

El Comtat de Cabra és un títol nobiliari espanyol atorgat pel rei Enrique IV el 2 de novembre de 1455 a Diego Fernández de Còrdova i Montemayor, I Vescomte de Iznájar. El Comtat de Cabra té Grandesa d'Espanya Immemorial, concretament la tercera més antiga d'Espanya.
El seu nom es refereix al municipi andalús de Cabra, a la província de Còrdova. Aquest títol ho porta el cap de la Casa de Cabra.

## Comtes de Cabra

| Titular | Període |
| Primera creació per Enric II de Castella ||
| I | Enric de Castella | 1380-1404 |
| Segona creació per Enric IV de Castella ||
| I | Diego Fernández de Córdoba i Montemayor | 1455-1481 |
| II | Diego Fernández de Còrdova i Carrillo de Albornoz | 1481-1487 |
| III | Diego Fernández de Còrdova i Mendoza | 1487-1525 |
| IV | Luis Fernández de Còrdova i Zúñiga | 1525-1526 |
| V | Gonzalo Fernández de Córdoba y Fernández de Córdoba | 1526-1578 |
| VI | Francisca Fernández de Còrdova i Fernández de Còrdova | 1578-1597 |
| VII | Antonio Fernández de Córdoba i Cardona | 1597-1606 |
| VIII | Luis Fernández de Còrdova i Aragó | 1606-1642 |
| IX | Antonio Fernández de Còrdova i Rojas | 1642-1659 |
| X | Francisco Fernández de Còrdova i Pimentel (També conegut com Francisco Fernández de Còrdova Folc de Cardona i Aragó) | 1659-1681 |
| XI | Francisco Fernández de Còrdova i Fernández de Còrdova | 1681-1685 |
| XII | Félix Fernández de Còrdova i Fernández de Còrdova | 1685-1709 |
| XIII | Francisco Fernández de Còrdova i Aragó | 1709-1710 |
| XIV | Francisco Javier Fernández de Còrdova i Aragó | 1710-1735 |
| XV | Ventura Francisca Fernández de Còrdova i Folch de Cardona i Aragó | 1735-1768 |
| XVI | Ventura Osorio de Moscoso i Fernández de Còrdova | 1768-1783 |
| XVII | Vicente Joaquín Osorio de Moscoso i Guzmán | 1783-1816 |
| XVIII | Vicente Isabel Osorio de Moscoso i Álvarez de Toledo | 1816-1837 |
| XIX | Vicente Pío Osorio de Moscoso i Ponce de León | 1837-1864 |
| XX | José María Osorio de Moscoso i Carvajal | 1864-1881 |
| XXI | Luis Osorio de Moscoso i Borbó | 1881-1924 |
| XXII | Francisco Osorio de Moscoso i Jordán de Urríes | 1924-1925 |
| XXIII | Ramón Osorio de Moscoso i Taramona | 1925-1936 |
| XXIV | María del Perpetu Socors Osorio de Moscoso i Reynoso | 1939-1952 |
| XXV | Fernando Baró i Osorio de Moscoso | 1952-1978 |
| XXVI | María del Pilar Paloma de Casanova i Baró | 1978-2012 |
| XXVII | Álvaro Francisco López Becerra de Solé i Casanova | 2012-actualitat |

## Comtat de Cabra anterior a 1455

Amb anterioritat a la concessió del comtat de Cabra a Diego Fernández de Còrdova i Montemayor, Enrique II havia concedit aquest títol a Enrique de Castella, fill natural seu amb la cordovesa Juana de Sousa, que va morir sense descendència, I duc de Medina Sidonia.

## Enllaços externs

* Genealogia dels comtes de Cabra
* Genealogia dels comtes de Cabra
# Colfax (Louisiana)

Colfax és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.659 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Colfax tenia 1.659 habitants. La densitat de població era de 429,9 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 18,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 73,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.500 $ i la renda mediana per família de 20.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.313 $ mentre que les dones 14.310 $. La renda per capita de la població era de 10.155 $. Entorn del 36,3% de les famílies i el 41% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Geographic Comparison Table- Colfax». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* ↑ «Fact Sheet- Colfax». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
# Hatanaka (cràter)

Hatanaka és un cràter d'impacte que es troba en la cara oculta de la Lluna, pràcticament en el límit de l'extremitat occidental, a l'oest del cràter de major grandària Leucip, i al nord-oest del cràter satèl·lit encara més gran Leucip Q. El seu nom commemora a l'astrònom japonès Takeo Hatanaka (1914 - 1963).
Es tracta d'una formació una mica erosionada, amb un parell de petits impactes que interrompen la vora nord. La paret interior té una lleugera cornisa al llarg de la cara sud, presentant en la resta del cràter un simple pendent que condueix a una plataforma interior relativament sense trets distintius. Un petit cràter apareix en la paret interna septentrional, formant part d'una catena de cràters que creua la vora en aquesta àrea.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements s'identifiquen en els mapes lunars col·locant la lletra en el costat del punt central del cràter més proper a Hatanaka.
| Cràters satèl·lit | Hatanaka Coordenades Diàmetre Q 26° 06′ N, 124° 12′ O﻿ / ﻿26.1°N,124.2°O﻿ / 26.1; -124.2﻿ (Hatanaka Q) 20 km |

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Hatanaka (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès), 18-11-2018.
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès).
# Jardins del Trocadéro

Els jardins del Trocadéro estan situats al 16è districte de París, de cara al Sena. Tenen una superfície de 93.930 m², i van ser creats per a l'exposició universal de 1937 sobre l'emplaçament del precedent jardí de l'Antic Palau del Trocadéro realitzat per Jean-Charles Alphand per a l'Exposició de 1878. És envoltat pel Palau de Chaillot.
És destacable per la seva cèlebre font de Varsòvia (1937). Un seguit de basses en cascada arriben a una gran bassa on els canons d'aigües formen cinquanta-sis garbes que acaben la seva cursa en vuit escales d'aigua. Tot va ser dissenyat per l'arquitecte Roger-Henri Expert.
Els jardins estan guarnits amb una multitud d'escultures, de les quals algunes daten dels anys 1930, com l'Homme de Traverse i la Femme de Bacqué, que dominen les basses.
Els llocs han estat batejats així en commemoració de la batalla que va tindre lloc el 31 d'agost de 1823 i durant la que un grup expedicionari francès va prendre el fort del Trocadéro que defensava el port de Cadis, a Espanya.
# FIARE

FIARE (Fundación Inversión y Ahorro Responsable) és el nom de la fundació que va ser creada, l'any 2003, al País Basc per diverses entitats de grups de persones interessades en les finances ètiques, amb l'objectiu de bastir un moviment de ciutadania activa que establís les bases de la creació d'una banca ètica. La seva seu s'establí a la ciutat basca de Bilbao.
L'any 2005 FIARE va signar el contracte d'agents amb Banca Popolare Etica, que va ser l'experiència que més els va interessar en l'àmbit europeu, i van iniciar la intermediació financera en territori espanyol. D'aquesta manera, es convertí en agent de la mateixa cooperativa italiana i el 2011 es proposa la integració de totes dues organitzacions. Aquesta unió de l'espanyola FIARE amb la Banca Popolare Etica italiana du el nom —i marca comercial— de Fiare Banca Etica, i conformà l'actual banc cooperatiu de referència a Europa amb més de 42 000 persones associades.
El mateix any 2011 la fundació FIARE va ser guardonada amb el premi «Ignacio Ellacuría» de cooperació per al desenvolupament. L'any 2013 es transformà en l'Àrea Fiare de Banca Popolare Etica. El 2014 va ser donada d'alta al registre oficial d'entitats i agents del Banc d'Espanya.

## Referències

* «Fiare Banca Etica — Qui som — La nostra història». Fiare Banca Ética. [Consulta: 1r juliol 2020].

## Enllaços externs

* Fiare Banca Etica (en català)
# Edifici Bankunión

L'Edifici Bankunión, situat en el Passeig de la Castellana de Madrid és una torre de deu plantes i quatre soterranis, obra d'Antonio Corrales i Ramón Vázquez. El color rosat de la seva façana és principalment gràcies a l'ús de granit rosa com a element decoratiu. Altres materials empleats són el cristall i l'alumini anoditzat. El color bronze de les finestres té com a finalitat reduir la calor provocada pels rajos del sol. En la façana posterior són visibles tubs amb diferents finalitats, com a serveis i comunicacions. Actualment en el seu interior es troben les oficines del Parlament Europeu i l'Ambaixada d'Irlanda.

## Referències

* ↑ GUÍA visual de arquitectura. 4ª. Madrid: ediciones La Librería, 2013, p. 141. ISBN 978-849873063-0.
# Compressió d'àudio

    Nota: la compressió de dades d'àudio, que és la reducció del número de la taxa de bits dels senyals digitals d'àudio, no ha de ser confosa amb compressió de rang dinàmic de senyals.
La compressió d'àudio és una forma de compressió de dades, específicament en la reducció de la grandària dels arxius d'àudio. Els algorismes de compressió d'àudio normalment són dits còdecs d'àudio. Existeixen dos tipus de compressió, basats en algorisme de compressió sense pèrdua o algorisme de compressió amb pèrdua.

## Vegeu també

* Taula de formats de compressió multimèdia

## Enllaços externs

* Repàs a diferents còdecs d'àudio
# Collada Sud (Everest)

La Collada Sud és un pas entre l'Everest i el Lhotse, la muntanya més alta i la quarta més alta del món, respectivament. L'últim camp en la ruta d'ascens a l'Everest per la ruta de l'Aresta sud-est està situat en aquesta collada. Sovint és assolat pels alts vents, deixant-lo lliure d'acumulació de neu significativa.
La collada sud fou assolit per primera vegada per l'expedició suïssa de 1952 a l'Everest, dirigida per Edouard Wyss-Dunant, i que no va assolit el cim. L'any següent, en el primer ascens a l'Everest, Wilfrid Noyce i el Sherpa Annullu foren els primers escaladors de l'expedició en arribar a la collada. Segons John Hunt, el dirigent d'expedició:
| « | Eren les 2.40 p.m., Wilfrid Noyce i el seu company Annullu es trobaven en aquell moment al Coll Sud de l'Everest, a uns 7.900 metres. Miraven avall veient l'escena del drama suís, i també miraven enlaire, contemplant la piràmide final de l'Everest. Fou un gran moment per ambdós, i fou compartit per tots els que els observavem. La seva presència en aquell lloc era el símbol del nostre èxit a l'hora de superar la dificultat més crucial de tot l'ascens; havien assolit un objectiu que haviem estat perseguint durant dotze ansiosos dies. | » |
Un cop en el Del sud Col, els escaladors han entrat a la zona de la mort, on el mal d'altura és una amenaça significativa i fàcilment fatal. És també difícil de dormir, i els sistemes digestius de la majoria d'escaladors s'alenteixen significativament o es paren completament. Això es deu al fet que a aquesta altitud és més fàcil per al cos utilitzar energia emmagatzemada que digerir menjar nou. La majoria d'escaladors començaran a utilitzar oxigen supplemental aquí i tenen un màxim de dos o tres dies per fer intents de cim. El temps clar i els vents baixos són factors crítics a l'hora de decidir si es fa l'intent cap al cim. Si el temps no coopera durant aquest pocs dies, els escaladors són forçats a descendir, molts d'ells fins al Camp Base. Els escaladors rarament aconsegueixen una segona possibilitat per retornar a la collada sud en una mateixa expedició.
El 2005, el pilot francès Didier Delsalle, va aterrar un helicòpter Eurocopter MENTRE350 B3 a la collada sud de l'Everest. Dos dies més tard també va fer el seu primer aterratge al cim de l'Everest, repetint posteriorment la seva gesta.

## Referències

* ↑ «Landing on Air Arxivat 2009-08-02 a Wayback Machine.». National Geographic Adventure, 01-09-2005. [Consulta: 24 juny 2009].
* ↑ «French Everest Mystery Chopper's Utopia summit Arxivat 2015-01-13 a Wayback Machine.». MountEverest.net, 27-05-2005.
# El Coscoll

El Coscoll és una muntanya de 696 metres que es troba a la Serra de Coscoll al municipi de Camarasa, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ciutat Vella de Dubrovnik

La Ciutat Vella de Dubrovnik (en croat: Stari Grad, o simplement Grad, 'la ciutat') és la part més antiga d'aquesta ciutat croata, declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO, i allí on es concentren gairebé tots els edificis singulars:
* Placa o Stradun (el carrer Gran)
* la catedral de l'Assumpció
* el convent dominic
* el convent franciscà
* la torre del rellotge
* el palau Sponza
* el Museu de Dubrovnik i el Museu Etnogràfic de Žitnica Rupe
* la seu del Govern de la zupània de Dubrovnik-Neretva
* el mercat (plaça Gundulićeva)
* Sant Blai
* la fortalesa de Lovrijenac
* les muralles
* la torre Minčeta
* Sveti Ivan (Sant Joan)
* la font d'Onofrio
* les portes de Pile i Ploče
* el port vell
* el Museu Marítim
* la fortalesa de Revelin
* l'ajuntament
* el convent de Santa Clara
* el llatzeret
* la duana
* la mesquita
* el monument al poeta Ivan Gundulić (Giovanni Gondola), nascut a la ciutat
La Ciutat Vella està rodejada per les imponents muralles de Dubrovnik. Alguns carrers tenen el terra de marbre. A la part més allunyada de la costa, els carrers són molt estrets i amb forta pujada.
El nucli central és la Placa (de l'italià Piazza) o Stradun (de Stradone, 'carrer gran'), on hi ha els comerços per al turisme. A l'esquerra, té una petita cala flanquejada per la fortalesa de Lovrijenac, i a la dreta té el port. S'hi accedeix des Pile (a l'oest) per l'anomenada porta de Pile, i des de Ploče (a l'est) per la porta de Ploče. Al nord es veu la muntanya de Sergi (Srđ).
# Collada Sobirana

La Collada Sobirana és una collada situada a 1.356 m d'altitud, en el terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
És al sud-est de la caseria de la Torre d'Eroles, i hi passa el camí d'accés a la Serra de Carrànima.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim purament descriptiu: és la collada sobirana (la de més amunt) de les dues que es troben en el camí de Carrànima.

## Enllaços externs

* La Collada Sobirana en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Glàdkovo (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Glàdkovo».
Glàdkovo - Гладково (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 74 habitants. Pertany al districte (raion) de Valuiki.

## Referències

* ↑ «Kasenovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-26. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Город Валуйки и Валуйский район» Белгородской области». Официальный сайт Администрации Валуйского района Белгородской области.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 26 març 2022].