OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tetradecàedre

Un tetradecàedre o tetradecaedre és un políedre que té catorze cares. Hi ha moltes formes topològicament diferents de tridecàedres, moltes de les quals construïbles completament amb cares de polígons regulars.
Un tetradecàedre s'anomena de vegades tetrakaidecàedre (o tetrakaidecaedre). No hi ha cap diferència en el significat. L'arrel grega kai significa 'i'. Hi ha evidència que les cèl·lules mamíferes de l'epidermis tenen forma de tetrakaidecaedres plans, una idea suggerida per primer cop per Lord Kelvin.

## Referències

* ↑ Tetradecahedron
* ↑ Tetradecahedron
* ↑ Tetrakaidecahedron
* ↑ Tetrakaidecahedron

## Enllaços externs

* Self-dual tridecahedra
# Sant Simó (Apostolat d'Almadrones)

Sant Simó és una obra d'El Greco, amb col·laboració del seu taller, realitzada entre 1608 i 1614, que formava part de l'apostolat de l'església d'Almadrones.
Aquesta obra formava part d'un apostolat incomplet -només se'n conserven nou llenços- provinent de l'església d'Almadrones, a Guadalajara. Aquest conjunt repeteix amb poques variants els models anteriors, com el de l'apostolat de la Catedral de Toledo i el del Museu del Greco. Al Museu del Prado se'n conserven quatre llenços: Salvator Mundi, Sant Jaume el Major, Sant Pau i Sant Tomàs. Les altres cinc obres d'aquest conjunt es troben disperses en altres col·leccions. Aquest llenç és una d'aquestes peces.

## Anàlisi

* Pintura a l'oli sobre llenç; 1610-14; Museu d'Art d'Indianàpolis, Indianápolis.
* Les inicials delta i theta apareixen sobre l'espatlla dreta, a manera de signatura.
Aquesta figura de Simó apóstol recorda molt la de l'apostolat del Museu del Greco, malgrat que aquesta darrera és una figura de tres quarts. El rostre i la barba grisa tenen un aspecte confús, i tant la túnica com el mantell són també poc reeixits.

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. op. cit., p. 113.
* ↑ Wethey, Harold E. op. cit., p. 122.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
# Thiolava veneris

La Thiolava veneris, única espècie del gènere Thiolava, és una espècie de bacteria descoberta després de l'erupció del volcà submarí Tagoro, prop de les Illes Canàries. L'Institut Internacional d'Exploració d'Espècies va incloure la Thiolava veneris a la llista del Top 10 de noves espècies de 2018.

## Descripció

La T. veneris es va trobar creixent en una zona recentment destruïda per vulcanisme subaquàtic. Cada bacteria fa de 3 a 6 μm i forma tricomes blancs que consisteixen en tres fils helicoïdals envoltats per una funda protectora. Les beines són de 36 a 90 μm d'ample i fins a 3 cm de longitud.

## Ecologia

Inusualment, la T. veneris pot recol·lectar nutrients i energia dels sulfats, nitrats i òxids emesos pel volcà per almenys tres vies metabòliques diferents. Les catifes que la bacteria forma acullen una gran varietat d'altres vides marines.

## Referències

* ↑ Danovaro, Roberto; Canals, Miquel; Tangherlini, Michael; Dell'Anno, Antonio; Gambi, Cristina «A submarine volcanic eruption leads to a novel microbial habitat» (en anglès). Nature Ecology & Evolution, 1, 6, 24-04-2017, pàg. 0144. DOI: 10.1038/s41559-017-0144. ISSN: 2397-334X.
* ↑ CNN, Ashley Strickland, «Meet the top 10 new species of 2018». CNN.
* 1 2 Frazer, Jennifer «Bacterial Hair on Undersea Volcano Unlike Any Seen Before» (en anglès). Scientific American Blog Network.
# Andròsace cilíndrica

L'andròsace cilíndrica (Androsace cylindrica), és una espècie de planta amb flors de la família de les primulàcies.

## Distribució

És una espècie escassa, endèmica dels Pirineus que creix en sòls calcaris d'aquestes muntanyes entre 1600 i 2300 metres d'altura. Aquesta espècie s'ha inscrit a l'Annex I d'espècies vegetals protegides sobre el conjunt del territori francès metropolità.

## Taxonomia

Se n'han descrit dues subespècies:
* Androsace cylindrica subsp. cylindrica
* Androsace cylindrica subsp. hirtella (Dufour) Greuter & Burdet

## Descripció

L'andròsace cilíndrica és una planta herbàcia vivaç amb tiges ramificades i una mica llenyoses. Les fulles són ovades, allargades i de color verd grisenc i amb pèls. Les fulles velles romanen a les tiges un cop marcides. Les flors tenen un peduncle d'entre 5 i 15 mm, calze amb 5 sèpals amb pèls i corol·la rosada, groguenca a l'inici. Floreix a inicis de l'estiu.

## Referències

* ↑ «Androsace cylindrica». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 abril 2022].
* 1 2 Flahault, Charles. Nouvelle flore coloriée de poche des Alpes et des Pyrénées (en francès). París: Librairie des Sciences Naturelles. Paul Klincksieck, 1912, p. 110.
* ↑ Arrêté du 20 janvier 1982 fixant la liste des espèces végétales protégées sur l'ensemble du territoire Version consolidée au 09 mars 2017 (francès)
* ↑ «Androsace cylindrica» (en anglès). Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 15 abril 2022].

## Enllaços externs

* DC. (1805). "Androsace cylindrica." 1805 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 1805. [Consulta: {{{consulta}}}]
# Rosarium philosophorum

Rosarium philosophorum o El rosari dels filòsofs és un manuscrit il·lustrat de caràcter anònim contenint un tractat d'Alquímia datat el 1550.

## Contingut

El manuscrit conté vint imatges que representen un procés simbòlic cap a la il·luminació, una unió sagrada, hieros gamos, o noces sagrades, el fruit és el lapis philosophorum.
Carl Gustav Jung, en la seva obra La psicologia de la transferència (1946), va il·lustrar a través de les figures del Rosarium philosophorum aquells fenòmens transferencials esdevinguts en l'anomenat procés d'Individuació.
| « | La coniunctio oppositorum, en forma de Sol i Lluna, de la parella règia de germà i germana o mare i fill, ocupa un lloc tan important en l'alquímia que a vegades tot el procés s'exposa en forma de hierogàmia i de les seves conseqüències místiques. L'exposició d'aquest tipus més completa i alhora més senzilla és la sèrie d'imatges del Rosarium philosophorum, de 1550 | » |

## Referències

* ↑ Carl Gustav Jung. Obra completa. Volumen I6. La práctica de la psicoterapia. Capítulo XIII. La psicología de la transferencia, ilustrada con una serie de imágenes alquímicas. Pàgina 193. Madrid: Editorial Trotta, 2006. ISBN 9788481648126
* ↑ Carl Gustav Jung. Página 192, § 401.

## Bibliografia

* Rosarium philosophorum. Secunda pars alchimiae... cum figuris. Frankfurt a.M., 1550.
* El rosario de los filósofos. Traducción de M. A. Muñoz. Muñoz Moya-Editores Extremeños, Brenes, 1986.
* Vilanova, Arnau de. El rosario de los filósofos. Rosarium Arnaldi. Archivo Hermético 8. Barcelona: Ediciones Indigo, 1998. ISBN 9788489768062.
* Jung, Carl Gustav (2006). Obra completa. Volumen 16. La práctica de la psicoterapia: contribuciones al problema de la psicoterapia y a la psicología de la transferencia. Capítulo XIII. La psicología de la transferencia (1946). Madrid: Editorial Trotta. ISBN 9788481648126.
* Young-Eisendrath, Polly, & Dawson, Terence (1999/2003). Introducción a Jung. Páginas 217-228. Madrid: Akal Cambridge. ISBN 9788483230480.

## Enllaços externs

* Rosarium Philosophorum Arxivat 2008-05-03 a Wayback Machine.
# Bandera de Sant Julià de Cerdanyola

La bandera oficial de Sant Julià de Cerdanyola té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, tercejada vertical verda, porpra i verda, amb una flor de lis blanca d'altura 1/44 de la del drap i d'amplada 1/22 de la seva llargària, centrada sobre cada un del primer i tercer terç.

## Història

Va ser aprovada el 25 de febrer de 1997 i publicada al DOGC el 27 de març del mateix any amb el número 2360.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 25 de febrer de 1997, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sant Julià de Cerdanyola.» (pdf). DOGC num. 2360, 27-03-1997. [Consulta: 20 maig 2010].
# Sant Sebastià de les Arenes

Sant Sebastià de les Arenes, situat molt a prop de Sant Romà i al terme municipal empordanès de Foixà, són les restes d'una església preromànica bastida i dedicada en honor de Sant Sebastià, de la qual no se'n coneix cap document històric. En les darreres excavacions arqueològiques, s'ha suggerit que l'origen pugui ser una monument funerari de l'època romana.

## Referències

* ↑ Agulló, Emili. «Un mausoleu tardoromà a Sidillà - 12 març 2018». [Consulta: 8 gener 2021].
# The Little Things That Give You Away

The Little Things That Give You Away és una nova cançó del grup irlandès U2, estrenada en directe durant la gira The Joshua Tree Tour 2017, i que formarà part del nou àlbum de la banda Songs of Experience, la continuació de l'àlbum Songs of Innocence editat el 2014. La cançó va ser interpretada per primera vegada al BC Place Stadium de Vancouver (Canadà) el dia 12 de maig de 2017, en el primer xou de la gira, i s'ha interpretat en 14 dels concerts de la mateixa, entre ells, el concert que van oferir el 18 de juliol a l'Estadi Olímpic Lluís Companys de Barcelona. En aquest concert, Bono va comentar al públic, que segons The Edge el nou àlbum veuria la llum a finals d'any.

## Referències

* ↑ «The Little Things That Give You Away». atu2.com. [Consulta: 19 juliol 2017].
* ↑ «The Little Things That Give You Away». u2.com. [Consulta: 19 juliol 2017].
* ↑ Daniel Kreps. «See U2 Debut New Song at First 'Joshua Tree' Tour Show». Rolling Stone, 13-05-2017. Arxivat de l'original el 21 de juliol 2017. [Consulta: 19 juliol 2017].
* 1 2 «U2 Concert: Jul 18, 2017 at Barcelona». atu2.com. [Consulta: 19 juliol 2017].

## Vegeu també

* The Joshua Tree Tour 2017
# Selenographia, sive Lunae descriptio

Selenographia, sive Lunae descriptio (Selenografia, o una descripció de la Lluna) és una obra cabdal de Johannes Hevelius impresa l'any 1647. En el seu tractat, Hevelius medità sobre les diferències entre la seva pròpia obra i la de Galileo Galilei. Hevelius remarcà que la qualitat de les representacions lunars de Galileo a Sidereus Nuncius (1610) deixaven una mica que desitjar. Selenographia fou dedicada al rei Wladyslaw IV i, juntament amb l'obra de Riccioli i Grimaldi Almagestum Novum, esdevingué el treball estàndard sobre la Lluna per més d'un segle. Quatre còpies de l'obra han sobreviscut: són guardades a la Biblioteca Nacional de França, a la biblioteca de l'Acadèmia Polonesa de Ciències, a la Stillman Drake Collection de la Thomas Fisher Rare Books Liberary de la Universitat de Toronto i a la Biblioteca Gunnerus de la Universitat Noruega de Ciència i Teconologia de Trondheim.

## Referències

* ↑ «Adler Planetarium / CyberSpace / The Moon / Observing the Moon» (en anglès). Arxivat de l'original el 28 de setembre 2007. [Consulta: 4 d’octubre 2014].
* ↑ «Selenographia by Johann Hevelius» (en anglès). Arxivat de l'original el 6 de febrer 2012. [Consulta: 4 d’octubre 2014].

## Enllaços externs

* Selenographia, sive Lunae descriptio
# Torre de Tarfes

La Torre de Tarfes, o Torre dels Genovesos, era una torre de guaita situada als Tarfes (Windmill Hill), al sud el Penyal de Gibraltar.
Construïda a l'època cristiano medieval, el 1469 Enric IV li va assignar com a guarnició obligatòria un torrer, que havia d'atalaiar de dia, i escoltar de nit. A segle XVII ja estava danyada. Només en queden les restes i un gran aljub de 21,8 x 13,4 x 2,38 m.

## Referències

* ↑ «El puerto de Gibraltar». Europa Sur, 29-11-2021.
* ↑ Martín Gutiérrez, Emilio «El Estrecho de Gibraltar durante el siglo xiv: medio ambiente y redes comerciales en Algeciras». Revista del Centro de Estudios Históricos de Granada y su Reino, 30-06-2018, pàg. 64-65.
* ↑ Ballesta Gómez, Juan Manuel «La fortaleza de Gibraltar y las torres de su costa (siglos VIII al XVI)». Almoraima. Revista de Estudios Campogibraltareños, 01-04-2001, pàg. 152.
* ↑ «Torre de los Genoveses» (en castellà). Asociación Española de Amigos de los Castillos.

## Bibliografia

* Sáez Rodríguez, Ángel J. Las defensas de Gibraltar (en castellà). Sarriá, 3 març 2010, p. 252. ISBN 9788496799387.
* Sáez Rodríguez, Ángel J.; Torremocha Silva, Antonio. «Fortificaciones islámicas en la orilla norte del Estrecho». A: I Congreso Internacional Fortificaciones en Al-Andalus (en castellà). Ayuntamiento de Algeciras, Fundación Municipal de Cultura "José Luis Cano", 1998, p. 169-268. [[Especial:Fonts bibliogràfiques/84-89227-11-X|ISBN 84-89227-11-X]].
# Walkerita

La walkerita és un mineral de la classe dels borats. El seu nom honra Thomas Leonard Walker (1867-1942), professor i cap de mineralogia i petrografia a la Universitat de Toronto (1901-1937), per les seves contribucions a la mineralogia en general, i pels estudis dels dipòsits de borat de Nova Brunswick en particular.

## Característiques

La walkerita és un borat de fórmula química Ca$_{16}$(Mg,Li)₂[B$_{13}$O$_{17}$(OH)₁₂]₄Cl₆·28H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la walkerita pertany a «06.GB - Filononaborats, etc.» juntament amb els següents minerals: studenitsita, penobsquisita i preobrazhenskita.

## Formació i jaciments

La walkerita va ser descoberta a la mina Potash Corporation of Saskatchewan, a Penobsquis (Nova Brunswick, Canadà) associada amb els següents minerals: volkovskita, szaibelyita, hidroboracita, hilgardita, halita, anhidrita, boracita. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 3 «Walkerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juny 2017].
# Andròstenes d'Atenes

Andròstenes (en llatí Androsthenes, en grec antic Ἀνδρόσθενης) fou un escultor atenenc deixeble d'Eucadmos que va viure a la meitat del segle V aC.
Va completar les figures que aguantaven la coberta del temple d'Apol·lo a Delfos, que Praxies no havia acabat, segons diu Pausànias.

## Referències

* ↑ Androsthenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 177
# Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 1988

El Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 1988 o 6è Saló Internacional del Còmic de Barcelona es va celebrar entre el dijous 26 i el diumenge 29 de maig de 1988 a les drassanes de Barcelona.
Fou inaugurat per l'alcalde Pascual Maragall.
El certamen es va estrenar amb un retard de dos anys degut a motius pressupostaris. La seva celebració inicial estava prevista pel 1986, seguint la continuïtat de les cinc edicions prèvies, però va haver de restar cancel·lat dos anys fins que finalment es va poder reeditar amb un pressupost de 30 milions de pessetes del total de 46 inicialment previstos.
Una gran novetat del Saló fou la nova ubicació a les Drassanes després que l'anterior edició (1985), s'hagués clausurat amb una polèmica entorn de la mala gestió del certamen per part de Fira de Barcelona. A més de nou recinte, el certamen també va estrenar nou director amb Joan Navarro, que va prendre les regnes del nou Saló post-firal.
Va comptar amb 4.000 m² i més de 50 expositors.

## Exposicions

* Barcelona en el còmic. Exposició comissariada per l'autor Alfons López que proposà un recorregut imaginari a través de les vinyetes per la ciutat de Barcelona. Amb vinyetes de la sèrie Los profesionales de Carlos Giménez, Las vidas ejemplares de Montesol, Felina de Víctor Mora, la sèrie Eric Castel de Raymond Reding i Françoise Hugues o còmics de Max.
* Els drets humans. Lloc: sala d'actes de la seu d'UGT-Catalunya.
* Thà, còmics al detall. Mostra de l'obra de l'autor de còmics català Thà. Lloc: Centre Cívic l'Artesà.

## Invitats

Van destacar el dibuixant italià Hugo Pratt, l'humorista gràfic francès Martin Veyron, el dibuixant nord-americà de Marvel John Romita, l'antic director d'Angouleme Pierre Pascal, Maurice Horn del Saló de Nova York, Rinaldo Traini del Saló de Lucca, el dibuixant italià Vittorio Giardino, Milo Manara, Tanino Liberatore i Gerard Lauzier.

## Premis

| Categoria | Autor |
| Gran Premi del Saló | Alfons Figueras |
| Categoria | Autor | Títol | Editorial |
| Autor revelació | Josep Mª Beroy | Doctor Mabuse | |
| Millor obra d'autor espanyol | Max | El licantropunk | La Cúpula |

## Referències

* 1 2 3 «El Saló Internacional del Còmic acoge en las Drassanes el homenaje del tebeo de Barcelona. Cincuenta expositores ofrecen las últimas novedades en 4.000 metros cuadrados» (en castellà). La Vanguardia [Barcelona], 27-05-1988, pàg. 67.
* ↑ Santamaria, Carlos «El Salón del Comic de Barcelona se abre mañana con la presencia de más de 50 expositores» (en castellà). El País [Barcelona], 25-05-1988.
* ↑ Navarro, Joan «El Cómic, descontento con la Feria» (en castellà). La Vanguardia [Barcelona], 12-06-1985, pàg. 33.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Ficomic
# Bandera de Sant Martí de Centelles

La bandera oficial de Sant Martí de Centelles (Osona) té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, faixada blava, blanca, groga i blava, les faixes superior i inferior doble amples que les dues centrals, amb un losange d'altura de 4/6 parts de la del drap, quarterada en sautor, groc i vermell.
Va ser aprovada el 18 de juliol de 1991 i publicada en el DOGC el 2 d'agost del mateix any amb el número 1475.

## Simbolisme

El color blau és pel camper de l'escut; el groc, per les muntanyes que envolten el poble; el blanc, pel castell dels Centelles i l'ermita de Sant Martí; i la losange representa les armes de la família Centelles.
Està relacionada amb les banderes de Centelles, Balenyà i Sant Quirze Safaja.

## Vegeu també

* Escut de Sant Martí de Centelles
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de Sant Martí de Centelles.» (pdf). DOGC, 02-08-1991. [Consulta: 28 novembre 2008].
* ↑ Associació Catalana de Vexil·lologia (GFDL)
# Rowlandita-(Y)

La rowlandita-(Y) és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Henry Augustus Rowland (27 de novembre de 1848 – 16 d'abril de 1901), professor de física, de la Universitat Johns Hopkins, a Baltimore, Maryland, pel seu treball espectrogràfic sobre elements de terres rares. Originàriament es va anomenar simplement rowlandita, i el sufix es va afegir el 1987 per denominar l'element dominant de terres rares: l'itri.

## Característiques

La rowlandita-(Y) és un silicat de fórmula química (Y,Ce)₄Fe$^{2+}$(Si₂O₇)₂F₂ (?). Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1891. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6,5. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rowlandita-(Y) pertany a «09.HG - Silicats sense classificar, amb REE, Th» juntament amb la umbozerita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Baringer Hill, a la localitat de Bluffton, dins el comtat de Llano (Texas, Estats Units). Als Estats Units també ha estat descrita en altres indrets de Texas i Colorado. També se n'ha trobat al Canadà, Noruega i Finlàndia.

## Referències

* ↑ «Rowlandite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2019].
# The Lives of a Bengal Lancer

The Lives of a Bengal Lancer és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Henry Hathaway, estrenada el 1935.

## Argument

Dos veterans dels llancers de Bengala acullen un nou recluta. Però els tres cauen en una emboscada parada per Mohammed Khan i els rebels.

## Repartiment

* Gary Cooper: Tinent Alan McGregor
* Franchot Tone: Tinent Forsythe
* Richard Cromwell: Tinent Donald Stone
* Guy Standing: Coronel Tom Stone com Sir Guy Standing)
* C. Aubrey Smith: Major Hamilton
* Kathleen Burke: Tania Volkanskaya
* Douglass Dumbrille: Mohammed Khan
* Monte Blue: Hamzulla Khan
* Colin Tapley: Tinent Tapley
* Akim Tamiroff: Otamanu, emir de Gopal
* J. Carrol Naish: el gran vizir
* Noble Johnson: Ram Singh
* Mischa Auer

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula va ser nominada 6 vegades als Oscars.
* Cecil B. DeMille va reutilitzar els decorats per la seva pel·lícula Les Croades.
* Una gran part del film es va rodar a Sierra Nevada.
# Scènes de crimes

Scènes de crimes és una pel·lícula policíaca francesa de Frédéric Schoendoerffer estrenada el 15 de març de 2000, protagonitzada per Charles Berling i André Dussollier.

## Argument

Una jove, Marie Bourgoin, desapareix misteriosament de la fonda dels seus pares. Fabian i Gomez, dos policies de la Crim' de Versalles estan a càrrec del cas. Però les taques de sang trobades en un fulletó auguren el pitjor.
Al mateix temps, es descobreixen aquí i allà cadàvers de joves, horriblement mutilats i decapitats, deixant pocs dubtes sobre l'existència d'un assassí en sèrie. Aleshores, els pares de la Marie reben una carta anònima acompanyada de la foto de la seva filla mutilada i penjada. En Fabian i Gomez se'ls confia totes les investigacions sobre aquests assassinats, però les seves investigacions es veuen frenades pels problemes matrimonials de Gómez i la seva inclinació per l'alcohol.

## Repartiment

* Charles Berling : Georges Fabian
* André Dussollier : Jean-Louis Gomez
* Ludovic Schoendoerffer : Léon
* Pierre Mottet : François
* Eva Darlan: la comissària principal
* Camille Japy: Clara, dona de Fabià
* Élodie Navarre: Marie Bourgoin - Valentine
* Hubert Saint-Macary: Senyor Bourgoin
* Blanche Ravalec: Sra Bourgoin
* Anne Kreis: mare de Penèlope
* Patrick Bonnel: pare de Pénélope
* Yan Epstein: comandant Jaoui
* Idit Cebula: el substitut
* Denise Chalem: Sra Gómez
* Serge Riaboukine: el sacerdot
* Jacques Perrin: Comissari divisional
* Frédéric Quiring: el policia de Montpeller
* Brigitte Bémol: la venedora de farmàcies
* Djemel Barek: el metge forense
* Philippe Lelièvre: Mancini
* Clément Thomas: L'assassí
* Cylia Malki: la prostituta amb Gómez
* Frédérique Cantrel: la màquina d'ultrasons
* Jocelyne Maillard: la prostituta que munta amb Fabian
* Nicky Marbot: el conductor del camió

## Honors

* Nominació al César a la millor primera pel·lícula l'any 2001.

## Referències

* ↑ Scènes de crimes a unifrance.org
* ↑ Polar. «Scènes de crime», dans le détail, letemps.ch, 23 de març de 2000
* ↑ Scènes de crimes, Le Monde, 6 d'agost de 2014

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Tintín i els «Pícaros»

Tintín i els «Pícaros» és el vint-i-tresè àlbum de Les aventures de Tintín, la sèrie de còmics del dibuixant belga Hergé. És l'últim episodi de la sèrie publicat en vida de l'autor. Va aparèixer a les pàgines de la revista Tintín entre el setembre del 1975 i l'abril del 1976, i Casterman en va publicar l'àlbum el 1976. La història segueix el jove reporter Tintín, el seu gos Milú, el capità Haddock i el professor Tornassol al país fictici de San Teodoro per a rescatar la cantant Bianca Castafiore, empresonada pel general Tapioca. En aquest país sud-americà prenen part en una revolució liderada pel general Alcázar, amic de Tintín.

## Referències

* ↑ Museu d'Història de Catalunya (2013). «Aquell jove reporter belga que tenia un fox-terrier blanc…», pàg. 13.