OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Primera batalla d'Ieper

La primera batalla de Ieper (Ypres) (en francès: Première Bataille des Flandres; alemany: Erste Flandernschlacht 19 d'octubre - 22 de novembre de 1914) també anomenada la Batalla de Flandes o d'Holanda, va ser l'última llarga batalla del primer any de la Primera Guerra Mundial (1914) lliurada al front occidental al voltant de Ieper, a Flandes Occidental, Bèlgica. Realment, aquesta batalla, va ser una successió de diverses batalles que van començar el 19 d'octubre de 1914 i van finalitzar als voltants del novembre del mateix any. Va marcar, juntament amb el final de la batalla l'I Jzer (16-31 d'octubre), entre el 4t Exèrcit alemany, l'exèrcit belga i la marina francesa. el final de la suposada Guerra de moviments per afrontar la Guerra de trinxeres que va caracteritzar la Gran Guerra.
La batalla va formar part de la Primera Batalla de Flandes, en la qual els exèrcits alemanys, francesos, belgues i la força expedicionària britànica (BEF) van lluitar des d'Arràs a França fins a Nieuwpoort, a la costa belga, del 10 d'octubre a mitjan novembre. Les batalles de Ieper van començar al final de la cursa cap al mar, intents recíprocs dels exèrcits alemany i franco-britànic d'avançar per sobre del flanc nord dels seus oponents.

## Referències

* ↑ Spencer, Jones. «Ypres, Battles of». A: Ute Daniel, Peter Gatrell, Oliver Janz, Heather Jones, Jennifer Keene, Alan Kramer, and Bill Nasson (eds). 1914-1918-online. International Encyclopedia of the First World War. Freie Universität Berlin, 2015. DOI http://dx.doi.org/10.15463/ie1418.10552.
* ↑ Sheldon, Jack. The German Army at Ypres 1914 (en anglès). Pen and Sword, 2011-06-13. ISBN 978-1-84468-156-3.
* ↑ Philpott, William. «Warfare 1914-1918». A: Ute Daniel, Peter Gatrell, Oliver Janz, Heather Jones, Jennifer Keene, Alan Kramer, and Bill Nasson (eds). 1914-1918-online. International Encyclopedia of the First World War. Freie Universität Berlin, 2021. DOI http://dx.doi.org/10.15463/ie1418.10172/1.1.
* ↑ Taylor, M. G. «Land Transportation in the Late War» (en anglès). Royal United Services Institution. Journal, 66, 464, 01-11-1921, pàg. 699–722. DOI: 10.1080/03071842109434650. ISSN: 0035-9289.
# Parupeneus chrysopleuron

Parupeneus chrysopleuron és una espècie de peix de la família dels múl·lids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 55 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó, al sud-est de Taiwan i des del Mar d'Arafura fins a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Llac Nettilling

El llac Nettilling [nech'iling] és un llac d'aigua dolça que es troba al sud de l'illa de Baffin, a la regió Qikiqtaaluk, al territori de Nunavut, Canadà. El llac es troba a la Gran Plana de Koukdjuak, 280 km al nord-oest d'Iqaluit i té una llargada d'uns 123 km. El cercle polar àrtic creua el llac. El nom del llac és d'origen inuktitut, derivat del nom que té la foca anellada (netsilak). Franz Boas explorà la riba sud el 1883.
Amb 5.066 km² és el llac més gran de Nunavut i l'onzè del Canadà. S'alimenta del segon llac més gran de l'illa de Baffin, el llac Amadjuak, així com d'altres llacs i torrents menors. Desguassa cap a l'oest pel riu Koukdjuak a la conca de Foxe. La meitat est del llac posseeix nombrosos illots, mentre la part oest és més profunda i mancada d'illes. El llac es manté congelat bona part de l'any. La foca anellada viu al llac, però tan sols s'hi ha trobat tres espècies de peixos: la truita alpina i dues espècies de gasterosteids. La tundra que envolta el llac és un important lloc de cria i alimentació del caribú.

## Referències

* Thecanadianencyclopedia.com Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
* Columbia Electronic Encyclopedi entry
* Canada's Polar Environments, Nettilling Lake and Amadjuak Lake Arxivat 2021-02-11 a Wayback Machine.
# Pont d'Unha

Pont d'Unha és un pont del poble d'Unha, al municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El pont d'Unha seria de tradició antiga, atès que aprofita com a seient dos esperons que encaixen el riu d'Unhola. És, per tant, un pont d'un sol ull, amb arc de mig punt resolt a partir de fines dovelles, i els estreps bastits amb un aparell força regular, ben escairat, rejuntat i col·locat en filades paral·leles -com s'observa per la banda de migdia-. L'alçada fins al nivell de l'aigua resulta considerable.
No s'observa cap rengle de forats per sostenir la cintra, i hem de suposar que el perfil superior sempre fou pla.
Aigües avall s'observen diverses construccions sense caràcter que tindrien a veure amb la molineria.

## Història

El riu Unhola és de cabal reduït i es tracta d'un afluent, per la dreta, de la Garona.
El Pont Viader de sobre, ja es documentà l'any 1273. El qüestionari de Francisco de Zamora, a la resposta nombre vuit, ens informa que l'Unhola tenia dos ponts, un de pedra i un altre de fusta, sense pontatge, el 1789.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pont d'Unha». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 febrer 2016].
# Ruta mariana

La Ruta Mariana és un itinerari cultural i religiós que uneix els santuaris del Pilar, Torreciutat, Montserrat, Lorda i Meritxell. La iniciativa es va començar a gestar el 2008 però no es va presentar fins a la Fira de Turisme de Madrid Fitur del 2010 El 2010 el santuari de Lorda havia rebut 6 milions de visitants, el del Pilar 7 milions, el de Montserrat 2,3 milions i el de Torreciutat 400.000. El Santuari de Meritxell fou l'últim en incorporar-se a la ruta, el 2014. A través de 'Ruta Mariana Incoming' les entitats unifiquen les relacions amb agències de viatges i touroperadors a través de la web de Ruta mariana.

## Galeria d'imatges

* Monestir de Montserrat
* Basílica del Pilar
* Santuari de Torreciutat
* Santuari de Lorda

## Referències

* ↑ «Una nueva marca, una página web y diverso material turístico promocionarán la Ruta Mariana de Aragón». Aragón Digital, 21-01-2010 [Consulta: 16 setembre 2013]. Arxivat 2 de febrer 2014 a Wayback Machine.
* ↑ Daniele, Laura «Ruta mariana, destino espiritual». ABC, 16-05-2010 [Consulta: 16 setembre 2013].
* ↑ EP «El Santuario de Meritxell, en Andorra, se incorpora a la Ruta Mariana». La Vanguardia, 20-03-2014 [Consulta: 4 agost 2014].
* ↑ «Nace la Ruta mariana, una ruta de peregrinación que une España y Francia». Rome Reports, 04-12-2011 [Consulta: 16 setembre 2013].
* ↑ «La Ruta Mariana mejora la gestión de reservas». El Periódico de Aragón, 17-09-2012 [Consulta: 16 setembre 2013].
* ↑ «La ruta mariana Incoming». 20 minutos, 16-09-2012 [Consulta: 16 setembre 2013].
* ↑ «Ruta Mariana, una propuesta». Zenit.org, 04-12-2011 [Consulta: 16 setembre 2013].

## Vegeu també

* Maria, mare de Jesús

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Ruta Mariana
# Miles (fill de Lèlex)

Miles (en grec antic Μύλης), segons la mitologia grega, va ser un heroi lacedemoni. Era fill de Lèlex i de Perídia. Fou el pare d'Eurotas. Algunes tradicions diuen que Eurotas era directament fill de Lèlex.
És germà de Policàon, Bumolc i Ternape. Va succeir el seu pare com a rei de Lacònia. Una tradició el considera l'inventor del molí.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: edicions 62, 1997, p. 150. ISBN 8429741461.

## Enllaços externs

* Pausànias. Descripció de Grècia (en anglès)
Viccionari
# Monkstown (Cork)

Monkstown (en irlandès Baile an Mhanaigh que vol dir "vila del monjo" i antigament anglicitzada com Ballinvannegh) és una vila al comtat de Cork, a la província de Munster, a l'antiga baronia de Kerrycurrihy. Es troba a la regió de Cork Metropolità. Es troba a 14 quilòmetres al sud-est de Cork en l'estuari del riu Lee, amb orientació a Great Island i que dona a la badia de Monkstown.
El nom del poble es diu que deriva d'un edifici monàstic a prop d'on ara es troba el castell de Monkstown. Encara que no hi ha evidència arqueològica del monestir, s'han trobat proves per a principis de treball agrícola comunal a la zona. També hi ha a la vora del castell un cementiri molt antic. Amb el temps el nom de Ball an Mhanaigh / Monkstown va superar l'antic nom Ball an Fealach (llar de Foley), encara que aquest últim nom persisteix en el nom d'una townland del poble: Ballyfouloo.
El castell en realitat és una fortalesa casa torre. Va ser construïda al voltant de 1636 per Anastasia ArchDeacon (nascuda Gould) com un regal sorpresa per al seu marit, que estava lluitant amb els catòlics espanyols en les guerres continentals del temps. Segons la llegenda inversemblant, quan el vaixell de John ArchDeacon va entrar a la badia Monkstown es va disparar una bala de canó al castell que es creia que era dels enemics. Anastasia ArchDeacon va contractar treballadors per arribar a Monkstown per construir el castell. Va construir allotjaments especialment per a ells. També se'ls va proporcionar menjar i roba, però pagant un preu. Una vegada que els treballadors havien pagat el lloguer i van passar comptes, es diu que el cost total del castell va costar al voltant de quatre penics. Els ArchDeacon estan enterrats a prop, al cementiri ara cobert.
No s'ha de confondre amb el Castell de Monkstown (Dublín) encara que Michael Boyle, Lord Canceller i Arquebisbe d'Armagh, n'era propietari de tots dos.

## Referències

* ↑ Placenames Database of Ireland
* ↑ «Monkstown». Monkstown.org. Arxivat de l'original el 25 de maig 2007. [Consulta: 6 juliol 2018].
* ↑ «Passage West Monkstown - History». Passagewestmonkstown.ie. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2016. [Consulta: 6 juliol 2018].
# Publi Corneli Escipió (cònsol any 56)

Publi Corneli Escipió (en llatí: Publius Cornelius Scipio) va ser un magistrat romà. Possiblement era fill d'un Corneli Escipió que va ser legat del procònsol d'Àfrica Juni Bles en la guerra contra Tacfarines l'any 22. Formava part de la gens Cornèlia i era de la família dels Escipió.
La seva dona Popea Sabina va ser executada per orde de Messal·lina, esposa de l'emperador Claudi i no es va atrevir a desaprovar el fet. Va mostrar la seva servitud més endavant quan va proposar donar les gràcies al llibert de l'emperador, Pal·les, perquè havia permès considerar-se un servidor de Claudi tot i ser descendent dels antics reis d'Arcàdia. Va ser elegit cònsol sota l'emperador Neró l'any 56 juntament amb Quint Volusi Saturní, probablement el seu cosí.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Londres: John Murray, 1876, p. 752.
# Norra skenet

Norra skenet (que en suec significa «Llum del Nord») és una escultura de l'artista Ernst Nordin que es troba al campus de la Universitat d'Umeå, a la ciutat sueca d'Umeå.
En 1967, com a part del pla de disseny del campus de la Universitat d'Umeå, es va dur a terme un concurs pel qual es triaria una nova escultura. Aquest concurs va ser guanyat per Ernst Nordin. L'escultura, Norra skenet es va alçar el 1969 al campus i es va traslladar a la seva ubicació actual en 1995, amb motiu de la construcció del centre per a la formació del professorat.
L'escultura està feta d'acer inoxidable polit. Es van soldar tubs quadrangulars d'acer fent una composició diagonal, que recorda a les aurores boreals, les «Llums del Nord». Està il·luminada per focus.
La Universitat d'Umeå ha pres aquesta escultura com a símbol i la utilitza com a marca.

## Referències

* Skulpturguide Umeå. Umeå: Västerbottens konstförening, 2005. ISBN 978-91-631-8462-8.
* Konstvandring på Umeå universitet. En guide till konsten på campus. Umeå University. ISBN 978-91-7601-035-8.
# Paya

El paya o pech és un idioma directament relacionat amb la família de llengües txibtxa, parlat pels indígenes pech, a Hondures nord-oriental.

## Distribució

La majoria dels parlants paya es troben al departament d'Olancho (uns 600): a les comunitats de Vallecito (120 habitants), Pueblo Nuevo Subirana o Kahã Wayka (150 habitants, Agua Zarca, Caluco, Pisijiere, Jocomico i Culme, del municipi de Dulce Nombre de Culmí; i a la comunitat de Santa María del Carbón (300 habitants) a San Esteban. També hi ha alguns parlants al municipi de Brus Laguna, departament de Gracias a Dios, en la comunitat de Las Marias o Baltituk, fins al riu Patuca. Sobreviu la petita comunitat Silin, a Trujillo, departament de Colón.

## Característiques

El paya és una llengua tonal amb 16 consonants i 10 vocals. Presenta dos tons, un alt i un baix. Vocales del contrast de la longitud i la nasalització.
L'ordre de l'oració és Subjecte-Objecte-Verb. És un llenguatge sintètic que es fa servir principalment sufixs, prefixs, i a més apofonia vocàlica i reduplicació.

## Bibliografia

* Holt, Dennis Graham. (1986).The Development of the Paya Sound-System. Ph.D. dissertation, Department of Linguistics, University of California, Los Angeles.
* Holt, Dennis Graham. (1989). "On Paya Causatives." Estudios de Lingüística Chibcha 8: 7-15. San José: Editorial de la Universidad de Costa Rica.
* Holt, Dennis Graham. (1999). Pech (Paya). Languages of the World/Materials 366. Múnic: LincomEuropa.

## Referències

* 1 2 Pech population 1985 Statistics Arxivat 2017-04-26 a Wayback Machine. The Pech. Native Planet.
* 1 2 Holt, Dennis Graham. (1999). Pech (Paya). Languages of the World/Materials 366. Múnic: LincomEuropa.
# Policlet (desambiguació)

Policlet és el nom dels següents personatges:
* Policlet el Vell o Policlet de Sició, escultor de l'antiga Grècia del segle v aC
* Policlet el Jove o Policlet d'Argos escultor de l'antiga Grècia, fill de l'anterior
* Policlet de Macedònia, oficial macedoni del segle iv aC
* Policlet de Messana, metge grec de Messana del segle iv aC
* Policlet de Larisa, historiador de l'antiga Grècia de les gestes d'Alexandre el Gran
# Rzeszów

Rzeszów o Rgèsov és una ciutat del sud-est de Polònia, capital del Voivodat de Subcarpàcia. La ciutat té una població de 172.813 habitants i es troba al costat del riu Wislok. Les seves indústries fabriquen equipament de transport, maquinària, maons, ciment i productes de ferro, a més en les seves proximitats hi ha jaciments de manganès. Rzeszów té un museu provincial d'art.

## Història

La ciutat cresqué degut a ser el centre de les rutes comercials entre Silèsia i Rutènia, i gràcies a aquesta gran importància econòmica es constituí com a ciutat el 1354 per privilegi del rei Casimir III de Polònia, tot i que durant molt de temps la monarquia polonesa considerà la localitat com un remot centre comercial a les fronteres de Rutènia, emprant-la habitualment per al comerç amb el Regne d'Hongria. Amb la construcció d'un palau fortificat de la família dels Lubomirski, el segle xvi, la situació canvià. S'aixecà una nova església i el prestigi de la ciutat augmentà.
No obstant això, a partir del segle xix Rzeszów començà a perdre la seva importància comercial, essent reemplaçada per la seva veïna Przemyśl, amb més fortificacions i connexió per ferrocarril.
Incorporada a Rússia després del Repartiment de Polònia, Rzeszów tornà a integrar-se a Polònia el 1918, però la seva arrencada no es dugué a terme fins al 1937, quan s'hi instal·là una àrea industrial. La Segona Guerra Mundial hi portà l'extermini gairebé total de la població jueva, de gran tradició a la vila. A partir del 1945 s'amplià de forma considerable l'àrea industrial de la ciutat, on fins avui en dia continua la producció que sosté l'economia de Rzeszów. Una diòcesi de l'església catòlica hi fou fundada el 1992 i set anys després la Universitat de Rzeszów fou inaugurada.

## Vegeu també

* Tuligłowy

## Enllaços externs

* Gallery Arxivat 2012-12-21 at Archive.is
# Milhosť

Milhosť és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1318.
# Mont Andrus

El mont Andrus és un volcà escut situat 3,2 km al sud-est del mont Boennighausen, a l'extrem sud-est de la serralada Ames, a la terra de Marie Byrd de l'Antàrtida. Fou cartografiat pel Servei Geològic dels Estats Units a partir de reconeixements i fotografies aèries fetes per la Marina dels Estats Units entre 1964 i 1968. Fou nomenat per l'Advisory Committee on Antarctic Names en record del tinent Carl H. Andrus, membre de l'armada estatunidenca, oficial mèdic i encarregat de la Base Byrd el 1964.
L'Andrus té una caldera de 4,5 km d'amplada al cim. El cim s'eleva fins als 2.978 msnm. La cara oest de la muntanya és drenada per la glacera de Coleman. Es desconeix quan va tenir lloc la seva darrera erupció.

## Referències

* ↑ Volcanoes of the Antarctic plate and southern oceans. Washington, D.C.: American Geophysical Union, 1990, p. 512. ISBN 0-87590-172-7.
* ↑ «Antarctica Detail». [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ «Global Volcanism Program | Andrus» (en anglès). [Consulta: 3 desembre 2020].
# Publi Corneli Escipió (fill d'Escipió l'Africà)

Publi Corneli Escipió Africà (en llatí Publius Cornelius Scipio Africanus) que va viure cap als anys 211aC/205aC –170aC, va ser un sacerdot romà fill gran de Publi Corneli Escipió Africà Major (Publius Cornelius Scipio Africanus Major) i de la seva esposa Aemilia Tertia. Formava part de la gens Cornèlia, i de la família dels Escipió, d'origen patrici.
Degut a la seva mala salut no va poder participar en la vida pública. Ciceró elogia la seva oratòria i una Història de Grècia. No va tenir fills i va adoptar a Luci Emili Paule que va agafar el nom de Publi Corneli Escipió Emilià Africà Menor.
Va ser escollit àugur l'any 180 aC i també va ser flamen dialis, segons la inscripció de la seva tomba, el text complet de la qual és: " Qui apicem, insigne Dialis flaminis, gessisti, mors perfecit tua, ut essent omnia brevia, honos fama virtusque, gloria atque ingenium. Quibus si in longa licuisset tibe utier vita, facile superasses gloriam maiorum. Quare lubens te in gremiu(m) Scipio, recipit terra, Publi, prognatum Publio, Corneli".

## Referències

* ↑ Ciceró. Brutus 77
* ↑ Corpus Inscriptionum Latinarum 6,1288
# Novi Grad

Novi Grad (ciríl·lic: Нови Град), conegut com a Bosanski Novi (Босански Нови) abans de la Guerra de Bòsnia, és una ciutat i municipi del nord-oest de Bosnia i Hercegovina. La ciutat està situada al Riu Una en la frontera amb Croàcia, sent administrativament part de la Republika Srpska. En la ciutat hi ha un hospital, oficina de correus, un gran nombre d'escoles i instituts, un centre cultural, bancs, i centres comercials.

## Geografia

El municipi de Novi Grad està situat al nord-oest de Bòsnia i Hercegovina, dins de la Republika Srpska.Té una superfície de 470 km², entre els rius Sana i Una, i entre les muntanyes de Grmec i Kozara. El clima és temperat continental.

## Història

La ciutat va ser nomenada per primera vegada en 1280 sota el nom Romà de Castrum Novum, que en llatí vol dir literalment "ciutat nova". En 1895, sota l'Imperi Austrohongarès, la ciutat era oficialment anomenada Bosanski Novi. En 1872, va ser el primer municipi a tenir una estació de tren en el nou ferrocarril bosnià que van permetre aconseguir avantatges significatius culturals i econòmics sobre qualsevol altre municipi de Bosanska Krajina. El primer hospital va ser construït al voltant del mateix temps.
De 1929 a 1941, Bosanski Novi va formar part de Vrbas Banovina del Regne de Iugoslàvia. Després de la Guerra de Bòsnia va canviar el seu nom a l'actual Novi Grad.

## Demografia

Al cens iugoslau de 1991 el municipi de Bosanski Novi tenia 41.541 residents, incloent-hi:
* 25,106 Serbis (60.24%)
* 14,083 Bosníacs (33.69%)
* 1,531 Iugoslaus (3.73%)
* 402 Croats (0.96%)
* 419 altres (1.35%)
Segons els resultats preliminars del cens de 2013, Novi Grad té una població total de 28.799.

## Esport

Hi ha diverses organitzacions i clubs esportius en la ciutat, tals com futbol, handbol i bàsquet. El club de futbol local és FK Sloboda Novi Grad.

## Galeria

* Novi Grad
* Vidorijska dzamija
* Estació de ferrocarril

## Vegeu també

* Bosanska Krajina

## Referències

* ↑ «Krajina, official name of region». Arxivat de l'original el 2015-06-07. [Consulta: 6 gener 2016].
* ↑ Unofficial results of 1991 census
* ↑ «Resultats preliminars del cens de 2013» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-11-23.

## Enllaços externs

* Lloc oficial de Novi Grad
# Pelham (Nou Hampshire)

Pelham és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 10.914 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pelham tenia 10.914 habitants, 3.606 habitatges, i 2.982 famílies. La densitat de població era de 159,4 habitants per km².
Dels 3.606 habitatges en un 43,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,8% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 17,3% no eren unitats familiars. En el 12,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 34% entre 25 i 44, un 23,2% de 45 a 60 i un 7,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 68.608$ i la renda mediana per família de 73.365$. Els homes tenien una renda mediana de 47.685$ mentre que les dones 33.375$. La renda per capita de la població era de 25.158$. Entorn de l'1,6% de les famílies i el 3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pelham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pelham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Policlet de Macedònia

Policlet (grec antic: Πολύκλειτος, llatí: Polycleitos) fou un oficial macedoni nomenat per Ptolemeu I Sòter com a segon cap de la flota enviada a Xipre el 315 aC, sota la direcció suprema de Menelau de Xipre.
De la flota principal en va separar 50 vaixells que a les ordres de Policlet van ser enviats al Peloponnès per donar suport als partidaris de Ptolemeu i de Cassandre de Macedònia, però no va tenir ocasió d'actuar i va retornar amb la flota a Cilícia, on va rebre notícies que una flota dirigida per Teòdot i un exèrcit de terra dirigit per Perilau, avançaven en suport d'Antígon el Borni, i va tractar d'interceptar aquestes forces, cosa que va aconseguir per sorpresa, derrotant tant a la flota com a l'exèrcit de terra, i fent presoners als seus comandants Amb els vaixells capturats va tornar a Egipte on va ser rebut amb honors per Ptolemeu, segons Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ 1.Polycleitus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 454
# Ryūei-ryū

Ryūei-ryū (劉衛流) és un estil de karate d'origen okinawense. Va ser creat per la família Nakaima de Naha i al dia d'avui és un estil reconegut internacionalment. Hi ha escoles de ryūei-ryū als Estats Units, Argentina, Veneçuela i Europa, a més d'Okinawa.

## Kata

Alguns dels kates de l'estil ryūei-ryū:
* Sanchin (サンチン)
* Niseishi (ニセーシー)
* Sanseirui (サンセールー)
* Seiunchin (セーユンチン)
* Seisan (セーサン)
* Pachu (パーチュー)
* Tensho
* Kururunfa (クルルンファ)
* Suparimpei
* Ohan (オーハン)
* Heiku (ヘイクー)
* Paiku (パイクー)
* Paiho 1 (パイホー)
* Paiho 2 (パイホー)

## Referències

* ↑ «Ryuei-ryu at wonder-okinawa.jp». Okinawa Prefectural Government, 2003. Arxivat de l'original el 2007-05-20. [Consulta: 10 maig 2007].

## Enllaços externs

* Web oficial(anglès)