OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jordi Martí i Deulofeu

Jordi Martí i Deulofeu (Sant Pere Pescador, 22 de juny de 1977) és un polític català, exalcalde de Sant Pere Pescador i senador al Senat d'Espanya en la XI i XII Legislatures.
És llicenciat en Ciències Polítiques i de l'administració, i també en Sociologia, amb un màster en gestió i dret local. Ha treballat com a auxiliar administratiu a l'Ajuntament de Roses, adscrit a l'àrea d'enginyeria i serveis de medi ambient. A les eleccions municipals espanyoles de 2007 i 2011 fou escollit alcalde de Sant Pere Pescador amb una candidatura independent.
A les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016 fou escollit senador per la província de Girona com a independent en la candidatura d'Esquerra Republicana de Catalunya.

## Referències

* ↑ Jordi Martí y Deulofeu Arxivat 2016-01-28 a Wayback Machine. a alcaldes.eu
* ↑ Alcaldes de Sant Pere Pescador Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a municat
* ↑ Fitxa del Senat

## Enllaços externs

* Entrevista a Jordi Martí i Deulofeu Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine.
* Bloc de Jordi Martí i Deulofeu
# Font de la Figuereta (la Pobla de Segur)

La Font de la Figuereta és una font del terme de la Pobla de Segur, al Pallars Jussà. Pertanyia al poble de Gramuntill.
Està situada a 550 m. alt., a l'extrem nord-oriental del terme, dins de l'espai natural de Collegats. És al peu d'una cinglera, al costat de ponent de la carretera N-260, prop i al sud-oest de l'àrea de descans que hi ha en aquest lloc.

## Bibliografia

* GIMENO I LLARDÉN, Manuel. "Noms de casa, renoms i toponímia de la Pobla de Segur i els seus agregats: Montsor, Sant Joan de Vinyafrescal i Puimanyons". A: Collegats. Anuari del Centre d'Estudis del Pallars 1989, 3. Tremp: Centre d'Estudis del Pallars i Virgili & Pagès, 1989. ISBN 84-7856-033-5.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Comunitat Democràtica Popular

La Comunitat Democràtica Popular (bosnià: Demokratska Narodna Zajednica) és un partit polític dels bosnians a Bòsnia i Hercegovina. A les eleccions generals de Bòsnia i Hercegovina de 2002, dirigit per Fikret Abdić (empresonat a Croàcia) va obtenir l'1,4% del vot popular i 1 dels 42 escons a la Cambra de Representants de Bòsnia i Hercegovina, així com 3 dels 140 escons a la Cambra de Representants de la Federació de Bòsnia i Hercegovina.
A les eleccions generals de Bòsnia i Hercegovina de 2006 va obtenir l'1,9% del vot popular i 1 dels 42 escons a la Cambra de Representants de Bòsnia i Hercegovina, així com 2 dels 140 escons a la Cambra de Representants de la Federació de Bòsnia i Hercegovina, així com 6 representants a l'assemblea del cantó d'Una-Sana.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2009-06-13 a Wayback Machine.
# Colfontaine

Colfontaine (en picard Colfontinne) és un municipi belga de la província d'Hainaut a la regió valona, dins la regió del Borinage. Està compost per les viles de Colfontaine, Pâturages, Warquignies i Wasmes

## Agermanaments

* Serradifalco
# Comtat de Faro

El comtat de Faro va ser un títol nobiliari portuguès, que fa referència a la localitat de Faro, al sud del país. El títol va ser atorgat pel rei Alfons V de Portugal el 22 de maig de 1469 a Alfons de Bragança, tercer fill del duc Ferran de Bragança, els successors del qual esdevindrien comtes d'Odemira. Amb l'arribada de la república, els títols nobiliaris van deixar de ser efectius.

## Referències

* ↑ Sousa, 1742, p. 558.
* ↑ Sousa, 1742, p. 588-589.

## Bibliografia

* Sousa, Antonio Caetano de. Memorias historicas, e genealogicas dos Grandes de Portugal (en portuguès). Lisboa: Officina de Antonio Isidoro da Fonseca, 1742.
# Haloclina

Haloclina en oceanografia és un subtipus de quimioclina causada per un fort gradient vertical de salinitat dins una massa d'aigua. Com que la salinitat (en concert amb la temperatura) afecta la densitat de l'aigua de mar, pot tenir un paper en l'estratificació de l'aigua. Incrementant la salinitat en un kg/m³ en resulta un increment de la densitat de l'aigua de mar en, aproximadament, un 0.7 kg/m³.
En les latituds mitjanes, un excés de l'evaporació respecte a la precipitació fa que les aigües superficials siguin més salades que les aigües profundes. En aquestes regions l'estratificació vertical és deguda a les aigües superficials que són més calentes que les aigües profundes i l'haloclina es desestabilitza. En aquestes regions hi ha propensió a la mescla de les salinitats.
En certes latituds altes (com l'oceà Àrtic, el Mar de Bering, i l'oceà del Sud) les aigües superficials són realment més fredes que les aigües profundes i l'haloclina és la responsable del manteniment l'estabilitat de la columna d'aigua aillant les aigües superficials de les aigües profundes. En aquestes regions l'haloclina és important en permetre la formació de gel marí i limitant l'escapament de diòxid de carboni a l'atmosfera. Les haloclines també es troben en fiords i estuaris pobrament mesclats on l'aigua dolça es diposita a la superfície de l'oceà.

## Descripció

En l'esquema de dalt es distingeixen tres capes:
* Uns 50 m d'aigua de baixa salinitant "nedant" a la part alta de l'oceà. La temperatura és de -1.8 °C, molt propera al punt de congelació. Aquest capa bloqueja la transferència de calor.
* A uns 150 m de salinitat creixent gradualment i d'increment en la temperatura. Això és realment l'haloclina.
* La capa profunda amb salinitat gairebé constant i temperatura decreixent a poc a poc.
Es pot formar i veure una haloclina en un vas de vidre. Si s'aboca lentament aigua dolça sobre una quantitat d'aigua salada, i evitant-ne la mescla amb una cullereta posada horitzontalment, es farà visible una haloclinaja que variarà l'índex de refracció al límit entre capes.
No s'ha de confondre haloclina amb la termoclina – la qual marca un canvi brusc en la temperatura.
Les haloclines són comunes en les coves litorals omplertes d'aigua.

## Referències

* ↑ U.S. National Oceanographic Data Center: Global Temperature–Salinity Profile Programme. June 2006. U.S. Department of Commerce, National Oceanic and Atmospheric Administration, National Oceanographic Data Center, Silver Spring, Maryland, 20910. Date of Access, <http://www.nodc.noaa.gov/GTSPP/>.
# Hildeprand

Hildeprand, Hildebrand, Ildeprand o Ilprand (? - després de 744) va ser rei dels llombards i rei d'Itàlia el 744.
Fill del duc d'Asti Sigiprand i nebot de Liutprand, al voltant de 732 va aconseguir, juntament amb el duc de Vicenza Peredeu, conquerí Ravenna. La conquesta, que semblava anunciar la unificació d'Itàlia sota la corona llombarda, va ser de curta durada: després d'un curt període la flota de Venècia, cridada en ajuda del papa Gregori III va capturar la capital de l'Exarcat i la va retornar sota l'autoritat romana d'Orient. Peredeu va morir i Hildeprand va ser fet presoner, donant impuls a l'ofensiva romana d'Orient; el dux romà d'Orient de Perusa, Agató, va intentar la reconquesta de Bolonya, però va ser durament derrotat pels llombards.
El 737 va ser associat al tron per iniciativa de la noblesa llombarda, durant una greu malaltia del seu predecessor Luitprand. Segons els informes de Pau el Diaca, Liutprand, restablert, va reaccionar furiós, però després va reconèixer la necessitat d'actuar per garantir una successió pacífica (ja que no tenia fills).
Després de la mort de Liutprand va regnar durant vuit mesos (gener a agost) el 744, abans de ser deposat per part dels ducs que buscaven l'autonomia dels seus dominis i una política de pau amb Roma i Constantinoble. La deposició de Hildeprand, figura sense color, però, va marcar un punt d'inflexió en la política llombarda, dirigit sota el llarg regnat de Liutprand a l'expansionisme guerrer i la centralització del poder. El seu successor fou el seu nebot Ratquis de Friül.

## Bibliografia

* Jörg Jarnut, Storia dei Longobardi, Torí, Einaudi, 2002. ISBN 8846440854
* Sergio Rovagnati, I Longobardi, Milà, Xenia, 2003. ISBN 8872734843
# Force Sud (equip ciclista)

L'equip Force Sud fou un equip ciclista professional francès, que competí el 1996 fins que a finals de juliol d'aquell any, l'equip desaparagué per falta de pagaments. Entre els seus millors ciclistes destaquen noms com Christophe Capelle, Dominique Arnould o Pascal Lance.

## Principals resultats
### A les grans voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions

## Enllaços externs

* Plantilla i resultats a firstcycling.com
* Plantilla a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilla i resultats a cyclebase.nl
# Els records no s'esborren

Els records no s'esborren (títol original en francès, On n'efface pas les souvenirs) és un telefilm francès dirigit per Adeline Darraux i emès per primera vegada el 29 de setembre 2021 a France 2. S'ha doblat i subtitulat al català.
El rodatge va tenir lloc del 7 de desembre de 2020 al 12 de gener 2021 a Pau, Denguin, Gant, L'Estela e Bètharram i Laruntz.
La pel·lícula va liderar l'audiència el vespre de la seva emissió amb 3,7 milions d'espectadors i un 18,1% de quota de pantalla.

## Repartiment

* Annelise Hesme: Anna
* Stéphane Debac: Gaspard
* Sam Karmann: Diego
* Ophélia Kolb: Mikki
* Husky Kihal: Capitaine Fresnay
* François-Dominique Blin: Bixente
* Manoëlle Gaillard: Béatrice
* Jean-Marc Rousseau: Claude
* Sophie Guillemin: Rosie
* Tristan Robin: Tony
* Denis Boyer: Kevin

## Referències

* ↑ «Els records no s'esborren». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 abril 2024].
* ↑ «Le téléfilm « On n’efface pas les souvenirs » tourné en Béarn sera diffusé ce mercredi 29 sur France 2» (en francès). larepubliquedespyrenees.fr, 28-09-2021..
* ↑ Michaël Zoltobroda. «Audiences TV : France 2 en tête avec «On n’efface pas les souvenirs», «Good doctor» la talonne». leparisien.fr, 30-09-2021..
# Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Central

La Comunitat Econòmica dels Estats d'Àfrica Central (abreujat en CEEAC) és una comunitat econòmica d'Àfrica central creada a Libreville, Gabon, al desembre del 1981 i amb seu en aquesta ciutat. La CEEAC va començar a estar operativa l'any 1985 i els seus objectius són de promoure la cooperació i el desenvolupament autosostingut, donant un èmfasi particular a l'estabilitat econòmica i la millora dels nivells de vida. Els onze estats membres són Burundi, Camerun, República Centreafricana, el Txad, Congo, Guinea Equatorial, Gabon, Ruanda, São Tomé i Príncipe, República Democràtica del Congo i Angola. La política de la CEEAC inclou un pla de dotze anys per tal d'eliminar impostos duaners entre els estats membres i establir un aranzel extern comú; consolidar la lliure circulació de béns, serveis i persones; millorar la indústria, el transport i les comunicacions; la unió dels bancs comercials i la creació d'un fons de desenvolupament.

## Enllaços externs

* Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Central - Lloc web oficial
# Chênée

Chênée (en való Tchinnêye o Tchêynêye) és un antic municipi de Bèlgica que a l'1 de gener de 1977 va fusionar amb Lieja. Es troba al conflent dels rius Vesdre i Ourthe. Aquesta posició estratègica tant per al comerç com per a la defensa de la ciutat de Lieja, explica l'origen del poble.

## Història

El nom significa «roureda» segons el nom való per roure: tchine. Durant l'ocupació francesa de 1794 a 1815, tot els topònims valons s'han francesitzat.
A l'època romana, el lloc hauria sigut famós per a les seves vinyes. El nom actual va aparèixer per a la primera vegada al segle xi. A l'edat mitjana, el territori de Chênée depenia d'una finca carolíngia de la qual el centre es trobava a Jupille. A la fi del segle viii, els carolingis la cedeixen al capítol d'Aquisgrà. L'any 1008, l'emperador Enric II cedeix la finca de Jupille al bisbe de Verdun. L'any 1266 el bisbe Robert de Verdun dona el domini i el dret de cens de Jupille a perpetuïtat al capítol de Sant-Lambert de Lieja. Des d'aleshores, el territori va integrar-se al principat de Lieja fins a l'annexió francesa del 1794. Des del 1815 va fer part del Regne Unit dels Països Baixos i el 1830 de Bèlgica.
Dues línies ferroviàries van influenciar el desenvolupament del poble al segle XIX: la línia 37 de Lieja fins a la frontera alemanya i la línia 34, Chênée-Plombières, anomenada també la línia del País d'Herve, ara desafectada el 1957 per als passatgers i el 1986 per a les mercaderies. Avui el traçat de l'antiga via ferroviària s'ha integrat en la xarxa per a vianants lents Ravel de la regió Valona.
Durant la revolució industrial, el poble va créixer força ràpidament i a poc a poc va conglomerar-se amb la ciutat de Lieja, amb la qual finalment a l'1 de gener de 1977 va fusionar.

## Economia

Després del tancament de les mines de carbó, el poble com tota la regió va conèixer una crisi econòmica important. Sempre subsisteixen diverses empreses metal·lurgiques. La més coneguda n'és «Cuivre et Zinc» el resultat de la fusió de tres fàbriques a la fi del segle XIX: Francotte, Chaudoir et Pirlot que el 1904 van transferir-se a Chênée. L'expansió va ser ràpida que poc després van obtenir l'autorització de derrocar l'antic castell de Chênée. El 1998 el grup d'Anvers Lamitref va adquirir aquesta fàbrica.
Antany, el nucli també coneixia una activitat important de fabricació de gots i de recipients de vidre, la fàbrica més coneguda era la Société Anonyme des Verreries de Chenée. Aquesta activitat va desaparèixer completament poc després de la primera guerra mundial.
Una varietat de pomes s'ha anomenat Reinette de Chênée, creada per a l'horticultor i antic burgmestre del poble Charles Descardre.

## Monuments i curiositats

* La casa de la vila
* L'església Sant Pere
* L'escola superior de l'estat
* Place Joseph Willem Plaça major
* Església de Sant Pere
* Escola superior de l'Estat
* Aiguabarreig del Vesdre (a l'esquerra) i de l'Ourthe (a la dreta)

## Fills predilectes de Chênée

* Charles Descardre, burgmestre de 1882 a 1891
* Clélie Lamberty, (1930 - 2013), pintora

## Enllaços externs

* Centre cultural de Chênée Arxivat 2012-04-17 a Wayback Machine.
# Haloarcula

Haloarcula és un gènere de bacteris dins la família Halobacteriaceae. Són arqueus extremadament halòfils. Es distingeixen d'altres gèneres dins la família Halobacteriaceae per la presència de lípids específics derivats de TGD-2.
Haloarcula es troba en ambients salins de pH neutre. Com d'altres membres dins la família Halobacteriaceae, Haloarcula requereix com a mínim 1.5 M de ClNa per a créixer.

## Taxonomia

* H. vallismortis
* H. marismortui
* H. hispanica
* H. japonica
* H. argentinensis
* H. mukohataei
* H. quadrata.
H. quadrata va ser aïllat per primera vegada quan els investigadors intentaven cultivar Haloquadratum walsbyi.
Haloarcula creix de manera òptima a 40–45 °C. Els creixements presenten la forma de làmines de 65 cèl·lules amb la forma de quadrat o de triangle.

## Referències

* ↑ See the NCBI webpage on Haloarcula. Data extracted from the «NCBI taxonomy resources». National Center for Biotechnology Information. [Consulta: 19 març 2007].

## Bibliografia

* Oren A, Ventosa A «International Committee on Systematic Bacteriology Subcommittee on the taxonomy of Halobacteriaceae. Minutes of the meetings, 16 August 1999, Sydney, Australia». Int. J. Syst. Evol. Microbiol., 50, 2000, pàg. 1405–1407. PMID: 10843089.
* Torreblanca M, Rodriquez-Valera F, Juez G, Ventosa A, Kamekura M, Kates M «Classification of non-alkaliphilic halobacteria based on numerical taxonomy and polar lipid composition, and description of Haloarcula gen. nov. and Haloferax gen.nov». Syst. Appl. Microbiol., 8, 1986, pàg. 89–99. DOI: 10.1016/s0723-2020(86)80155-2.
* Javor B, Requadt C, Stoeckenius W «Box-shaped halophilic bacteria». J. Bacteriol., 151, 3, 1982, pàg. 1532–1542. PMC: 220435. PMID: 6286602.
# Hemigrammus analis

Hemigrammus analis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius Essequibo i Demerara, i conques dels rius Orinoco, Tapajós, Negro i Apure.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Fornot (Granera)

El Fornot, o Forn o Fornot del Coll, és un antic forn d'obra del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Està situat a 854,6 metres d'altitud, a prop de l'extrem nord-oest del terme. És al nord de la masia del Coll, a llevant del Serrat dels Ermots del Coll i a l'esquella del torrent de Caldat just quan hi aflueix el torrent del Coll. No està en gaire bon estat de conservació, atès que l'eixamplament del camí que hi passa a tocar, el Camí de Monistrol de Calders a Granera, l'ha malmès considerablement.

## Enllaços externs

* El Fornot en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Jean-Christian Michel

Jean-Christian Michel és un músic i compositor francès que s'inspira en la música sagrada de Johann Sebastian Bach i en el jazz europeu. És membre de la SACEM (societat d'autors, compositors i editors de música francesos) des de 1967.
Jean-Christian Michel és igualment clarinetista i concertista i toca les seues obres amb clarinet. Jean-Christian Michel s'envolta sempre amb grans professionals com ara Kenny Clarke, el percussionista Daniel Humair, i els contrabaixistes Guy Pedersen i Henri Texier. Va rebre el preu "Medicina i Cultura" a la Sorbonne l'any 1986, donat per l'Institut de les Ciències i de la Salut, i el jurat del qual comptava amb sis premis Nobel.
Jean-Christian Michel, que va celebrar els seus 40 anys de carrera l'any 2009, és el padrí de la campanya Neurodon, al si de la FRC (Federació per Investigació sobre el Cervell), l'objectiu del qual és una investigació que aplique diferents enfocaments per comprendre el cervell, el seu funcionament i les seves malalties.

## Discografia

* Requiem
* Aranjuez
* Musique Sacrée (amb Kenny Clarke)
* Crucifixus
* JQM (amb Kenny Clarke)
* Le Cœur des Étoiles (amb Daniel Humair)
* Vision d'Ézéchiel (amb Daniel Humair)
* Ouverture Spatiale (amb Kenny Clarke)
* Ève des Origines (amb Kenny Clarke)
* Port-Maria (amb Kenny Clarke)
* Musique de Lumière (amb Daniel Humair)
* Jean-Christian Michel en Concert
* Vif-Obscur
* Les Années-Lumière
* Les Cathédrales de Lumière
* Aranjuez - 2004
* Portail de l'Espace - 2005
* Bach Transcriptions - 2006
* Live Concert - 2007
* Requiem (Nou) - 2008
* Imaginaire DVD (2010)

## Enllaços externs

* Jean-Christian Michel - Lloc web oficial
# Els rectors de l'asil d'ancians de Haarlem

Els rectors de l'asil d'ancians de Haarlem és un quadre de 1664 del pintor neerlandes Frans Hals, ubicat actualment al Museu Frans Hals de Haarlem, Holanda.
Representa el retrat d'un grup de cinc rectors i el seu servent pintat per l'Oude Mannenhuis a Haarlem, Holanda. Forma un conjunt amb Les regents de l'asil d'ancians de Haarlem del mateix pintor.
Tot i que ja no se sap quin nom correspon amb cada cara, els regents retratats eren Jonas de Jong, Mattheus everzwijn, el Dr. Cornelis Westerloo, Daniel Deinoot i Johannes Walles.
Frans Hals els va pintar en el seu "estil solt", amb pinzellades aspres. La pintura és datada el 1664, tot i que encara no s'han trobat evidències que ho confirmin. La data es va triar com al termini central en què els assistents van servir com a regents. Tot i que les pintures formen un conjunt, no es penjaven juntes, i és probable que cada una estigues penjada a la sala de reunions dels regents; el de les dames a la sala de reunions de les dames i el dels homes a la sala de reunions dels homes.
El segon personatge de peu per la dreta està sostenint un tros de paper. Ell és més vell i amb un collaret que estaria fora de moda per la dècada de 1660. Probablement és un servent o conserge valorat, però el seu nom s'ha perdut. Assegut al costat d'ell és un home que portava un barret d'ala ampla enfilat en un angle. La seva cara apareix distorsionada i alguns crítics consideraren que Hals havia perdut el seu toc, mentre que altres creien que l'home havia estat borratxo o sofert danys en els nervis a la meitat dreta del seu rostre, potser d'un vessament cerebral. En qualsevol cas, els regents mai es van queixar de la pintura, i és probable que estaven satisfets amb la comissió que li van donar a l'ancià Hals.
Al segle xix, quan pinzellada solta Hals 'es va convertir en popular entre els impressionistes, diverses còpies van ser fetes d'aquesta pintura. Una darrera còpia feta al segle xix mostra com les capes de vernís gairebé van fer desaparèixer la taula al llarg del temps.
Avui el quadre es troba al Museu Frans Hals, ubicat al mateix edifici per al qual va ser originalment encarregat (Oude Mannenhuis). El complex ha estat reconstruït i és irreconeixible, però la pintura ja no es penja en un lloc específic, sinó que es mou al voltant d'acord amb les diferents necessitats d'exposició.

## Referències

* ↑ Seymour Slive amb col·laboració de Pieter Biesboer, Martin Bijl, Karin Groen i Ella Hendriks, Michael Hoyle, Frances S. Jowell, Koos Levy-van Halm i Liesbeth Abraham, Bianca M. Du Mortier, Irene van Thiel-Stroman, Prestel-Verlag. Catalog number 86, Frans Hals, 1989. ISBN 3791310321.
* ↑ 100 Jaar Frans Hals Museum, Antoon Erftemeijer, Frans Hals Museum, 2013
# Comunitat Electoral Cristiana

Comunitat Electoral Cristiana (alemany Christliche Wählergemeinschaft, CWG) és un partit polític austríac d'orientació cristiana i ultra-conservadora, fundat el 8 de desembre de 1989 a Mariazell per alguns dissidents del Partit Popular d'Àustria (ÖVP), que el consideraven girat a l'esquerra. Es defineix com a partit del Centre cristià. El 2006 el seu cap era Karl Angerer.
En el seu programa promou la neutralitat militar i veu la protecció del medi ambient com la protecció de l'obra de Déu. Defensa la vida i és totalment oposat a l'avortament. També s'opossa a l'entrada austríaca a la Unió Europea, a la pornografia, l'enginyeria genètica, l'energia nuclear, l'eutanàsia i el transport de càrregues pesades (Transitverkehr).
A les eleccions legislatives austríaques de 2002 només va presentar candidats a Vorarlberg, on va obtenir 2.009 vots (l'1,02% dels vots de l'estat), i a les municipals de Viena de 2005 va donar suport al candidat del FPÖ Heinz-Christian Strache, encara que el candidat antiavortista Gudrun Kugler-Lang hi participà dins les llistes del ÖVP.

## Enllaços externs

* Web del partit Arxivat 2008-09-18 a Wayback Machine.
# Chêne-Bougeries

Chêne-Bougeries és un municipi suís del cantó de Ginebra. Està separada de Ginebra pel riu Arve.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].