OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partits judicials de les Illes Balears

Les Illes Balears es divideix en 6 partits judicials. En trobam tres a Mallorca, dos a Menorca i un a Eivissa i Formentera; comprenen els següents municipis:
1- Partit judicial de Maó:
| Alaior | Es Castell | Maó | Sant Lluís |
2- Partit judicial de d'Inca:
| Alaró Alcúdia Binissalem Búger Campanet Consell | Costitx Escorca Inca Lloret de Vistalegre Lloseta | Llubí Mancor de la Vall Maria de la Salut Muro Sa Pobla | Pollença Santa Margalida Selva Sencelles Sineu |
3- Partit judicial de Palma:
| Algaida Andratx Banyalbufar Bunyola Calvià | Deià Esporles Estellencs Fornalutx | Llucmajor Marratxí Palma Puigpunyent | Santa Eugènia Santa Maria del Camí Sóller Valldemossa |
4- Partit judicial de Manacor:
| Ariany Artà Campos Capdepera | Felanitx Manacor Montuïri Petra | Porreres Ses Salines Sant Joan Sant Llorenç des Cardassar | Santanyí Son Servera Vilafranca de Bonany |
5- Partit judicial d'Eivissa:
| Eivissa Formentera | Sant Josep de sa Talaia Sant Antoni de Portmany | Sant Joan de Labritja | Santa Eulària del Riu |
6- Partit judicial de Ciutadella:
| Ciutadella | Ferreries | Es Mercadal | Es Migjorn Gran |

## Enllaços externs

* Partits judicials a les Illes Balears al Ministeri de Justícia Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine.
* Partits judicials a les Illes Balears al Consejo General de los Procuradores de España Arxivat 2013-06-13 a Wayback Machine.
# Regne d'Ijaye

El regne d'Ijaye fou un estat ioruba que va existir entre 1836 i 1861, amb centre a Ijaye (avui a l'àrea de govern local d'Ifako-Ijaiye)

## Història

Ijaye va ser fundada gairebé al mateix temps que Ibadan, per refugiats de la zona d'Ikoyi, dirigits per Kurunmi, descrit per Johnson com "el més gran soldat de la seva època". Es va convertir en un important centre de comunicacions, i sota un lideratge fort va prosperar. Després de la derrota d'Ilorin per Ibadan a la batalla d'Osogbo el 1840, la rivalitat entre Ibadan i Ijaye va créixer. A Ibadan la població havia augmentat a més de 60.000 l'any 1851. Mann, el missioner de la Church Missionary Society va viure a la ciutat en la dècada de 1850, i va proporcionar informació de primera mà sobre Kurunmi. Per aquest temps, Ijaye probablement tenia una població de 40.000 persones o més. Inicialment, les relacions amb Ibadan eren bones, però la rivalitat entre els dos es va desenvolupar gradualment.
A Ibadan els iorubes d'Oyo havien arribat a dominar la vida política de la ciutat, i un sistema polític evolucionat gradualment que era molt adequat per a l'expansió militar. No hi havia Oba, i els cacicats no eren hereditaris. Els caps estaven organitzats en quatre línies: els caps civils, dirigits pel Baale; els caps militars en dues línies, encapçalats pel Balogun i el Seriki; i les dones caps guiats per l' Iyalode. Dins de cadascuna d'aquestes línies es van classificar els títols, i cada cap ascendia un rang quan el seu superior moria o era assassinat en batalla. Les files inferiors van ser ocupats pels Magaji, els líders electes dels grups de descendència d'Ibadan. El títol més alt, el de Baale, s'omplia generalment per un Balogun que havia demostrat valor i eficàcia en la guerra. El fet que no hi havia oba reflecteix la sobirania teòrica del alafin d'Oyo, tot i que des de la seva fundació Ibadan portava a terme una política exterior independent. Al segle xix els caps militars tenien generalment la major autoritat. La promoció d'un títol depenia de la capacitat de l'home per mobilitzar un grup de seguidors i de l'habilitat militar. Prestigi i riquesa venien de la guerra i el resultat va ser una agressiva política d'expansió.
Una excusa per a una confrontació final va ser proporcionat per la mort de l'alafin Atiba el 1859. Va ser succeït pel seu fill gran Aremo Adelu, amb suport d'Ibadan, i Kurunmi es va negar a reconèixer la successió, ja que la tradició deia que el fill gran havia de seguir al pare a la tomba. Ijaye i Oyo ja estaven en desacord sobre el control de les ciutats de l'Alt Ogun al voltant de Saki. En qualsevol cas, Ibadan es va alinear amb el nou alafin i la guerra va esclatar. Abeokuta, poblada per egbes, va ajudar a Ijaye. Kurunmi va morir el 1861, abans de la captura final i la destrucció de la seva ciutat. Els seus cinc fills també van morir en aquesta guerra així com milers d'habitants de la ciutat que van morir de fam. Molts dels habitants d'Ijaye van fugir de la ciutat i es van refugiar a Abeokuta.

## Referències

* Ijaye
# Silvia Meseguer Bellido

Silvia Meseguer Bellido (Alcanyís, 12 de març de 1989) és una centrecampista de futbol internacional amb Espanya, amb la qual ha arribat als quarts de final de l'Eurocopa. Ha guanyat 4 Copes de la Reina amb l'Espanyol i l'Atlètic de Madrid.
Després d'haver format part de la selecció espanyola durant 11 anys i haver participat en dos Mundials i una Eurocopa, al 2019 va decidir deixar la selecció –tot i mantenir-se en l'Atlètic fins al final del seu contracte, al 2022– amb la intenció de concloure la seva formació com a metgessa.

## Trajectòria

| Temporades | Equip | Títols |
| 05/06 - 07/08 | Alcaine Saragossa |
| 08/09 - 12/13 | RCD Espanyol | 3 Copes |
| 13/14 - act. | Atlético de Madrid | 1 Copa |

## Referències

* ↑ UEFA
* 1 2 «Silvia Meseguer, la doctora que dirige el juego de la Selección». 20 minutos. [Consulta: 11 març 2020].
* ↑ «Silvia Meseguer: "Dejo la Selección para dedicarme al MIR"» (en castellà), 24-08-2019. [Consulta: 11 març 2020].
# Mühlenau (Pinnau)

El Mühlenau és un afluent del Pinnau que neix al nucli Syltkuhlen de Norderstedt a l'estat de Slesvig-Holstein (Alemanya) i desemboca al Pinnau al municipi de Pinneberg. A més, passa pels municipis de Hasloh, Bönningstedt, Ellerbek i Rellingen. Aquest darrer explica els noms alternatius del riu: Rellau o Rellingbe(c)k.
La península a la seva confluència amb el Pinnau, va ser el nucli del municipi de Pinneberg, al segle xiii, per la fortalesa, construïda pels comtes de Schauenburg, que van transformar-la en castell en estil renaixement el 1472, annexat després pels danesos i cremat durant la guerra dels suecs contra els danesos i els polonesos el 1720. Al nucli Burgwedel a Hamburg a un centenar de metres fa de frontera d'estats entre Hamburg i Slesvig-Holstein.
A Rellingen, una dissensió política va parar els plans de crear un sender per passejants i ciclistes.
Des de l'inici del segle xxi, la urbanització a Stellingen, un nucli d'Hamburg i de Norderstedt, en impermeabilitzar massa el terra, hauria augmentat el nombre d'inundacions de les cases avall, sobretot al seu marge a Ellerbek, encara que el comitè de gestió del riu va retreure al municipi d'haver autoritzat construccions en zones ineptes. L'estat de Slesvig-Holstein va llistar el riu al sistema de connexió de biòtops. Per acomplir aquest objectiu, el comitè de gestió del riu va proposar una interdicció de construcció (2001) i una banda de deu metres als marges (2003) per permetre una renaturalització.
Quant al seu nom, és un dels múltiples rius dels quals el nom es compon d'un prefix que significa molí (Mühle) i d'un sufix rierol (Au), com a Mühlenbach o Molenbeek.

## Afluents

* Moorbek
* Moorgraben
* Beck, Bek o Beek
* Rugenwedelsau
* Düpenau
** Ballerbek
** Grenzgraben
** Holtbarggraben
* Prop de la font a Hasloh
* Al carrer Garstedter Strasse a Hasloh
* A Burgwedel a la frontera entre Hamburg i Slesvig-Holstein
* Pont per a vianants lents entre Ellerbek i Rellingen
* Al centre de Pinneberg, a 1200 m de la desembocadura al Pinnau

## Referències

* ↑ Eicke-Diekmann, Claudia «So hat Pinnebergs Schloss einmal ausgesehen» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 15-04-2010.
* ↑ «Unterschriften für neue Wanderwege (Petició per a senders nous». Hamburger Abendblatt, 04-11-2010.
* ↑ En alemany: Wasserverband Mühlenau
* ↑ Fuchs, Burkhard «Land unter an der Mühlenau(Inundacions al Mühlenau)]» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 02-02-2008.
* ↑ En alemany: Biotopverbundsystem
* ↑ «Niederschrift über die öffentliche Sitzung des Bau- und Umweltausschusses der Gemeinde Ellerbek (Informe del comitè de protecció del medi ambient d'Ellerbek)» (pdf). Amt Pinnau, 26-11-2008.
# Pseudotropheus demasoni

Pseudotropheus demasoni és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: és una espècie de peix endèmica del llac Malawi.

## Referències

* 1 2 «Pseudotropheus demasoni» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Konings, A., 1994. Pseudotropheus demasoni sp. nov.: a sexually monomorphic cichlid from the Tanzanian coast of Lake Malawi. p. 24-27. A: A. Konings (ed.), The Cichlids Yearbook. Volum 4. Cichlid Press, St. Leon-Rot, Alemanya. 96 p.
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Eschmeyer, W.N. (ed.), 1998. Catalog of fishes. Special Publication, California Academy of Sciences, San Francisco, Estats Units. 3 vols. 2905 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1995. Malawi Cichlids in their Natural Habitat. Segona edició. Cichlid Press, St. Leon-Rot, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Spreinat, A., 1995. Lake Malawi Cichlids from Tanzania. Unterm Hagen, Gottingen, Alemanya.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Parc natural de ses Salines

El Parc Natural de ses Salines d'Eivissa i Formentera és un espai natural protegit proclamat per llei del Parlament Balear des de l'any 2001.
El territori que abasta aquest parc natural és el d'unes 2.838 hectàrees de les antigues salines d'Eivissa, al poble de Sant Josep de sa Talaia, i de les salines de Formentera, més 13.000 hectàrees marines dels Freus que separen les dues illes.
Inclou pràcticament una representació de tots els ecosistemes que es troben a l'illa d'Eivissa amb especial menció dels aiguamolls.
Dins la fauna destaca l'ornitològica, en concret els flamencs hi viuen tot l'any.
Anteriorment a la declaració com a Parc Natural comptava amb les següents figures jurídiques de protecció mediambiental:
* Zona d'Especial Protecció d'Aus (ZEPA).
* Àrea Natural d'Especial Interès (ANEI) de la Llei d'Espais Naturals del Govern Balear.
* Zona humida dins el Conveni de Ramsar.
* Reserva natural des de 1995.
* Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO (a partir de 1999) de les praderies oceàniques de posidònia entre Eivissa i Formentera.
* Xarxa Natura 2000 de la Unió Europea.
Durant més de trenta anys s'ha mantingut una polèmica (a nivell cívic i polític) entre els interessos turístics urbanitzadors de la zona i els de protecció mediambiental.

## Itineraris

* Camí de sa Guia - Es Trucadors
* Camí de s'Estany des Peix
* Camí des Brolls
* Can Marroig - Torre de la Gavina

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Parc Natural de ses Salines d'Eivissa i Formentera». Arxivat de l'original el 2017-10-25. [Consulta: 12 juny 2024].

## Enllaços externs

* Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Ses Salines
* Parc Natural de ses Salines d'Eivissa i Formentera Arxivat 2013-03-10 a Wayback Machine.
* Explicació del parc i història reivindicativa Arxivat 2011-12-16 a Wayback Machine.
* Visita al Parc Natural Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine., PDF 49KB
* UNESCO
# Sobekhotep VI

Sobekhotep VI fou un faraó de la dinastia XIII d'Egipte.
El seu nom de tron (nesut biti) fou Merhotepre (el que estima allò que està en pau amb Ra) i el seu nom Sa Ra fou Sobekhotep (Sobek està en pau). Possible germa del seu antecessor Sobekhotep V per la mare Nubhotepti.
El seu regnat va durar entre 3 i 5 anys. El va succeir Ibiaw.

## Referències

* ↑ Baker, Darrell. The encyclopedia of the Pharaohs. Londres: Stacey International, ©2008-. ISBN 978-1-905299-37-9.
# Puig dels Tres Vents

El Puig dels Tres Vents o de Tretzevents és una muntanya del Pirineu, de 2.731 metres d'altitud. Pertany al massís del Canigó; és a la comarca del Vallespir, a tocar de la del Conflent, a la Catalunya del Nord.
El cim principal és entre els termes municipals de Cortsaví i el Tec, al Vallespir, però un cim secundari, de 2.727 m, a uns centenars de metres al nord-oest del principal, separa les valls de Cadí (Castell de Vernet, Conflent), de la Comalada (el Tec, Vallespir) i del Riuferrer (Arles, Vallespir) i, per tant, és el triterme entre les comunes esmentades. És a poc més de tres quilòmetres en línia recta del cim del Canigó, al seu sud-est, al sud del Puig Sec i al nord-est del Puig Roig.
El Puig dels Tres Vents és en moltes de les rutes de muntanya del massís del Canigó, com es pot veure als enllaços externs.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Institut d'Estudis Catalans
* ↑ El Puig dels Tres Vents en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].

## Bibliografia

* Becat, Joan. «49 - Cortsaví». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «170 - El Tec». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Arles, Cortsaví i Montboló». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Mühlenkampkanal

El Mühlenkampkanal és un canal curtet que va excavar-se als prats molls al marge esquerre del riu Alster a Hamburg, (Alemanya) des del 1861 quan Adolph Sierich va urbanitzar el nucli rural de Winterhude. Connecta el Goldbek a l'Osterbek. Segons la llei sobre la classificació de les aigües superiors de l'estat d'Hamburg, és un curs d'aigua de primera categoria accessible al públic.
El canal va servir per al desguàs i per a alçar el terra al costat i permetre així la construcció. El nom prové del nom del barri Mühlenkamp o camp del molí que és un topònim antic de l'endret abans de la seva urbanització. Tret del transport de materials de construcció, mai no va tenir un paper important a la xarxa de les vies navegable d'Hamburg. Avui, només té un paper per a la navegació esportiva i turística.
* El canal entre els carrers Poelchaukamp i Körnerstraße
* Confluència amb l'Osterbek al Langer Zug
* Confluència del Goldbek i del Mühlenkampkanal

## Referències

* ↑ Nyáry, Josef «Paddeltour auf dem Mühlenkampkanal» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 23-10-2006. (traducció: Un passeig en canoa al Mühlenkampkanal)(alemany)
* ↑ Nyáry, Josef «Promi-Biotop am Leinpfad-Kanal» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 07-10-2006.(traducció: Un biòtop de persones prominents al Mühlenkampkanal)
* ↑ «Hamburgisches Wassergesetz (HWaG) (Llei sobre la classificació de les aigües superiors]» (pdf).
* ↑ Pakschies, G. «Der Mann mit der goldenen Hand» (pdf) (en alemany). Hamburger Abendblatt, 17-05-1989. (traducció: L'home amb la mà d'or)
# Rouy-le-Petit

Rouy-le-Petit és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 127 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Rouy-le-Petit era de 127 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 24 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 53 habitatges, 46 eren l'habitatge principal de la família i 7 eren segones residències. Tots els 53 habitatges eren cases. Dels 46 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris, 12 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 5 tenien tres cambres, 7 en tenien quatre i 34 en tenien cinc o més. 35 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 23 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Rouy-le-Petit el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 12 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 8 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 77 persones, 54 eren actives i 23 eren inactives. De les 54 persones actives 51 estaven ocupades (30 homes i 21 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 23 persones inactives 6 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 10 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Rouy-le-Petit hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Rouy-le-Petit a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Rouy-le-Petit a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Rafael Ibarra Belmonte

Rafael Ibarra Belmonte fou un polític espanyol del segle xix, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Militant del Partit Fusionista fou imposat com a candidat del districte de Tortosa a les eleccions generals espanyoles de 1898. El 1902 era bibliotecari del Museu de Ciències Naturals de Madrid i Reial Jardí Botànic de Madrid. També fou gentilhome de sa majestat el rei Alfons XIII.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ María de los Angeles Calatayud Arinero. Eugenio Izquierdo de Rivera y Lazaún (1745-1813): científico y político en la sombra. CSIC, 2009, p.150.
* ↑ Referència al diari ABC, 29 de juliol de 1922
# Sober

Sober és un municipi de la província de Lugo a Galícia. Pertany a la comarca de la Terra de Lemos i a la Ribeira Sacra.

## Geografia

Sober es troba a la Vall de Lemos, al sud de la província. Limita al nord i oest amb Pantón, al sud-oest amb Nogueira de Ramuín, al sud amb Parada de Sil i A Teixeira, al sud-est amb Castro Caldelas i a l'est amb Monforte de Lemos.
Els dos principals rius del municipi són el Sil, que el separa de la província d'Ourense pel sud i forma els seus coneguts canyons a la zona, i el Cabe, que fa de frontera física per l'oest.

## Història

Es conserven vestigis disseminats en diferents llocs del concello de Sober de construccions de finals del neolític fins a l'edat del bronze, el període megalítico, dites mámoas així com restes de les cultures dels castros. Durant el període de l'antiga Roma, el concello va estar travessat per la calçada de la Via Nova que enllaçava Asturica Augusta amb Bracara Augusta. De la constitució del regne dels Sueus romanen els topònims de diverses parròquies. En el 785 el bisbe Odoari de Lugo va fundar la vila d'Amandi.

## Economia

El sector primari està centrat en la ramaderia bovina i porcina principalment. L'agricultura representa el 37% de la superfície, orientada al cultiu de cereals, patates i, sobretot, vinyes, amb els coneguts vins d'Amandi, de la Denominació d'Origen Ribeira Sacra. El 58% del municipi és de massa forestal, amb pins i roures.
La indústria ocupa el 15% de la població i es concentra en petites entitats familiars orientades principalment a l'elaboració de vi. Destaca la producció de material de construcció a Canaval i la terrissa artesanal de Gundivós.
El sector terciari s'aglutina al voltant dels serveis municipals i administratius i comerços. Cada quinze dies hi ha una fira, així com un mercat de productes.

## Llocs d'interès

* Casa Gran de Rosende

## Parròquies

| Amandi Santo Estevo de Anllo San Martiño de Anllo Arroxo Barantes Bolmente Brosmos Bulso Canaval Doade Figueiroa | Gundivós Liñarán Lobios Millán Neiras Pinol Proendos Refoxo Rosende Santiorxo Vilaescura |

## Enllaços externs

* Ajuntament de Sober
Viccionari
# Quintaneta de la Corona

La Quintaneta de la Corona és un paratge de camps de conreu del terme municipal de Sant Quirze Safaja, de la comarca del Moianès.
Estan situats al nord de la masia de la Corona, a ran mateix del límit amb el terme municipal de Castellcir. Formaven les quintanes -conjunt de camps de conreu situats a prop de la masia a la qual pertanyen- d'aquest mas. Estan situats al capdamunt del vessant nord-oest de la Serra de Barnils, a l'esquerra del Tenes i al sud-oest de les masies de Serratacó i Serracarbassa.

## Enllaços externs

* La Quintaneta de la Corona en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mühlenbach (Alte Alster)

El Mühlenbach (en baix Alemany Möhlnbeek) és un afluent de l'Alte Alster, la part inferior del canal Alster-Beste a Alemanya. Neix a l'estany Niendiek al nord de la reserva natural del Jersbeker Forst al poble de Jersbek i desemboca a l'Alte Alster a la frontera entre Bargfeld-Stegen i Nienwohld. El riu passa a la frontera septentrional de Bargfeld, forma tres estanys més: el Hüxter Diek, el Binnenhorster Diek i el Mühlenteich. Aquest darrer estany va crear-se per alimentar un molí a aigua. Hi ha diversos senders per ciclistes i vianants al marge del riu.
* El Mühlenbach al carrer Brooklande
* L'estany del molí
* El molí d'aigua

## Referències

* ↑ Flussgebietsgemeinschaft Elbe (FGG Elbe), Arbeitsgemeinschaft für die Reinhaltung der Elbe, Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine.
* ↑ Arxivat 2013-09-29 a Wayback Machine. Radwandern im Kreis Stormarn, (traducció: Passejos al districte de Stormarn)
* ↑ Tour 6 - Alleen, Moor und Baumgestalten Arxivat 2015-04-21 a Wayback Machine. (traducció: Una volta per passejos arbrats, aiguamolls i arbres rars)
# Pteraclis velifera

Pteraclis velifera és una espècie de peix de la família dels bràmids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Sud-àfrica fins a Austràlia i Nova Zelanda.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.