OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antianira (nimfa)

* Aquest article tracta sobre la nimfa. Vegeu-ne altres significats a «Antianira (princesa)».
Segons la mitologia grega, Antianira (llatí Antianeira, grec Ἀντιάνειρα) va ser una nimfa, amant d'Apol·lo amb qui segons unes versions hauria tingut el fill, Ídmon, un dels argonautes a qui son pare va donar la capacitat de vaticinar. Seria filla de Feres, neta de Creteu i besneta de Jàson, però això sembla una invenció de l'escriptor dels Argonautica Orphica. L'escoliasta Apol·loni Rodi en canvi atribueix la maternitat d'Idmó a la deessa Astèria.

## Referències

* ↑ Vollmer, Wilhelm II. Vollständiges Wörterbuch der Mythologie aller Nationen ... mit einem englischen Stahlstich und Tafeln (e-book gratuït) (en alemany). Stuttgart: Hoffmann'sche Verlags-Buchhandlung, 1836, p. 253.
* ↑ Schelske, Oliver. Orpheus in der Spätantike: Studien und Kommentar zu den Argonautika des Orpheus: Ein literarisches, religiöses und philosophisches Zeugnis (en alemany). Volum 296 de Beiträge zur Altertumskunde. Berlín: Walter de Gruyter, 2011, p. 241. ISBN 9783110259728.
* ↑ Smith, William. «Antianeira». A: Willam Smith (ed). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Company, 1844 [Consulta: 14 juliol 2015 (2015-07-14)].
# Barraca de la Foradada 1

La Barraca de la Foradada 1 és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació d'ús agrícola de planta rectangular, amb els cantons arrodonits, amb un sol espai interior i una porta d'entrada, amb llinda formada per dues lloses planes, situada a la cara sud. A l'interior hi ha, al mur oest, les restes d'una llar de foc, un petit armari de paret al costat de la xemeneia, i una menjadora. A l'angle sud-est hi ha, a tocar del terra, un altre armari de paret. La maçoneria dels murs interiors, a excepció de la volta, és unida amb terra argilosa. Als brancals de la porta hi ha pegats de morter de calç. La coberta és una volta cònica -o falsa cúpula- feta amb una superposició de filades de lloses planes, formant anells, el radi dels quals va decreixent progressivament. A la cara exterior de la coberta hi ha atzavares.
Els murs i la volta són fets de peces irregulars de pedra unides en sec amb l'ajut de falques, també de pedra, de dimensions més petites. Els murs tenen un rebliment de pedruscall.

## Referències

* 1 2 «Barraca de la Foradada 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Antemuru

Els antemuru són una tribu del sud de Madagascar a la zona dels rius Matatana i Namuruna.
Vers la meitat del segle xx eren unes 85.000 persones. Un clan que forma una quarta part dels membres de la tribu, diu que són descendents del país d'Emaka o la Meca. Es tractaria d'emigrants musulmans arribats en dues onades (la primera al segle xiii), i procedents d'Àfrica oriental i les Comores.

## Bibliografia

* Flacourt, Histoire de la grande île de Madagascar, Paris 1661.
* G. ferrand, Les musulmans a Madagascar et aux Îles Comores, París 1891 i Alger 1893
# Aqyn

Akyns o aqyns (Kazakh: ақын, pronunciat [ɑˈqən]; Kirguís: акын, pronunciat [ɑˈqɯn]; en ambdós casos transcrit com aqın o اقىن) eren poetes i cantants en la cultura Kazakh i Kirguisa. A diferència dels zhirau o manaschi, aquests no interpretaven cançons ni eren narradors d'èpica.
En els aytysh, els aqyns improvisaven un tipus de cançó recitada, normalment acompanyada de l'ús de la dombra (en el cas dels kazakhs) o una kopuz (en el cas dels kirguís). En el context de la vida nòmada i analfabeta que vivia gran part de la població rural a l'Àsia central abans de l'era presoviètica, els aqyns jugaven un paper molt important a l'hora d'expressar els sentiments i idees de la gent, relatant la realitat social, i també glorificant herois. Durant l'era soviètica dins del seu repertori incloïen cançons alabant a Lenin.

## Bibliografia

* Nurmakhan, Zhanash: Kazaktyn 5000 Akyn-zhyrauy. Almaty 2008. ISBN 9965-742-70-7 (en Kazakh)

## Referències

* ↑ Tikhomirov, Andrey. Ethnogenesis of the Turkic peoples. Languages, peoples, migrations, customs (en anglès). Litres, 2020-02-21. ISBN 978-5-04-234399-5.
* ↑ Vinogradov, V. Yearbook of the International Folk Music Council, 2, 1970, pàg. 77-91. DOI: 10.2307/767426.
# Barraca de la Graiera 2

La Barraca de la Graiera 2 és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació d'ús agrícola de planta quadrangular, amb les cantonades arrodonides, amb un sol espai interior, bastida aprofitant el desnivell del terreny. Actualment es troba en estat de ruïna. La porta d'entrada no es conserva però probablement, era situada a la cara oest.
Els murs i la volta són fets de peces irregulars de pedra unides en sec amb l'ajut de falques, també de pedra, de dimensions més petites. Els murs tenen un rebliment de pedruscall

## Referències

* 1 2 «Barraca de la Graiera 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Apluda

Apluda és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Apluda mutica
# António Damásio

António C. Rosa Damásio (Lisboa, Portugal, 1944) és un metge i neuròleg portuguès.

## Biografia

Nascut el 25 de febrer de 1944 a la ciutat de Lisboa, va estudiar medicina a la Facultat de Medicina de la Universitat de Lisboa, on va realitzar també la seva rotació com a resident i va completar el seu doctorat. Més tard, es va traslladar als Estats Units com investigador visitant durant sis mesos al Aphasia Research Center (Centre per a la investigació de l'afàsia) a Boston. La seva obra realitzada allí sobre neurologia del comportament la va portar a terme sota la supervisió de Norman Geschwind.
Actualment és professor de Psicologia, Neurociència i Neurologia a la Universitat de Califòrnia del Sud, on dirigeix el Institute for the Neurological Study of Emotion and Creativity dels Estats Units (Institut per a l'estudi neurològic de l'emoció i la creativitat). Abans d'arribar a aquest lloc universitari, l'any 2005, Damasio va ser professor i cap de neurologia al Centre Mèdic de la Universitat d'Iowa. La seva carrera a Iowa es va perllongar entre 1976 i 2005.
Està casat amb la Dra. Hanna Damasio, coautora amb ell de diversos treballs.

## Investigacions

Com a investigador, Damásio té com a camp prioritari d'interès les bases neurològiques de la ment, especialment pel que fa als sistemes neuronals que subjauen a la memòria, el llenguatge, les emocions i el processament de decisions. Com a metge, juntament amb els seus col·laboradors, estudia i tracta els trastorns del comportament i de la cognició, així com els del moviment.
És membre de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències, de l'Acadèmia Nacional de les Ciències i de l'Acadèmia Europea de les Arts i les Ciències. Damásio ha rebut nombrosos premis, entre els quals s'inclou el Premi Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica de l'any 2005.

## Obres de divulgació

* Descartes' Error: Emotion, Reason and the Human Brain, Pan Macmillan, abril de 1995, (ISBN 0-380-72647-5)
* The Feeling of What Happens: Body and Emotion in the Making of Consciousness, Harvest Books, octubre de 2000 (ISBN 0-15-601075-5)
* Looking for Spinoza: Joy, Sorrow, and the Feeling Brain, Harcourt, febrer de 2003 (ISBN 0-15-100557-5)

## Referències

* 1 2 Aira, Toni. La política de les emocions : com els sentiments governen el món. Primera edició: setembre del 2020. Barcelona: Editorial Arpa, 2020, p. 14. ISBN 978-84-17623-58-6.

## Enllaços externs

* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica 2005 Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine.
# Associació estel·lar de Zeta Herculis

Olin J. Eggen en 1958 va publicar per primera vegada sobre l'existència d'aquesta associació estel·lar, caracteritzada per l'elevada velocitat del moviment propi de l'estel Rutilicus a través de l'espai, trobant-se altres estels amb similar moviment propi i amb la velocitat media estimada de 74,5 km/s. Van ser identificades un total de 22 estrelles candidates a formar part d'aquesta associació estel·lar liderades per Zeta Herculis.
En 1970, Richard Woolley va redefinir el llistat d'estels fins a deixar-ho en una desena de membres.
El moviment paralàctic dels estels d'aquest grup implica un origen comú i en conseqüència una edat i composició similar. Hi ha una línia de recerca que ha deduït que ζ Herculis i HD 158614 mostren una composició física que és pròpia d'estels més joves que altres membres de l'agrupació.
Aquesta associació estel·lar, té estimada una edat de 8,2 milions d'anys, mentre ζ Herculis té una edat estimada de 6,3 milions d'anys D'igual manera, una anàlisi estadística de la metal·licitat dels components d'aquest grup no mostra diferència entre ells.
Membres de l'associació estel·lar de ζ Herculis (versió corregida de 1970) :
| Nom | Constel·lació | B | F | HD | HIP | vis.mag. | Dist. (al) | Classe esp. | Notes |
| Rutilicus ζ Her | Hèrcules | ζ | 40 | 150680 | 81693 | 2.81 | 35 | F9IV | |
| β Hyi | Hidra Mascle | β | | 2151 | 2021 | 2.82 | 24 | G2IV | |
| φ2 Pav | Gall dindi | φ2 | | 196378 | 101983 | 5.11 | 79 | F8 | |
| ζ2 Ret | Reticle | ζ2 | | 20807 | 15371 | 5.24 | 39 | G1 | |
| HD 158614 | Serpentari | | | 158614 | 85667 | 5.31 | 54 | G8IV- | Gliese 678 |
| ζ1 Ret | Reticle | ζ1 | | 20766 | 15330 | 5.53 | 40 | G2 | |
| 1 Hya | Hidra Femella | | 1 | 70958 | 41211 | 5.61 | 89 | F3 | |
| HD 14680 | Forn | | | 14680 | 10977 | 8.82 | 107 | K2 | Gliese 9079 |
| HIP 59198 | Verge | | | | 59198 | 11.69 | 94 | K7 | Gliese 456 |

## Referències

* ↑ «Grupos estelares. II. El grupo de ζ Herculis, ε Indi y 61 Cygni de estrellas de gran velocidad». Noticias mensuales de la Real Sociedad Astronómica (Royal Astronomical Society), 118, 1958, pàg. 154–. Bibcode: 1958MNRAS.118..154E.
* 1 2 Woolley, Richard van der Reit (1970). "Box Orbits of Nearby Stars". Galactic Astronomy: Proceedings: 95–160, Gordon and Breach
* ↑ Porto de Mello, G. F.; da Silva, L. «Sobre la existencia física del grupo de Zeta Herculis - Un detallado análisis de Phi2 Pavonis». Astronomical Journal, 102, 01-11-1991, pàg. 1816–1825. Bibcode: 1991AJ....102.1816P. DOI: 10.1086/116006.
* ↑ Taylor, B. J. «A statistical analysis of the metallicities of nine old superclusters and moving groups». Astronomy and Astrophysics, 362, 2000, pàg. 563–579. Bibcode: 2000A&A...362..563T.
# Vicent Ros Pérez

Vicent Ros Pérez (Sueca, 1945) és un organista, clavecinista i musicòleg valencià. Fou deixeble de Montserrat Torrent a Barcelona i amplià els seus estudis amb Santiago Kastner, Michel Chapius i Michele Guyard. El 1978 fundà l’Associació Cabanilles d’Amics de l’Orgue.
Com a organista, ha fet concerts en pràcticament tots els països europeus, així com en Rússia, Xina, Austràlia, Nova Zelanda, Canadà, Estats Units i Mèxic. Fou catedràtic del Conservatori Superior de Música de València, a més de director del centre. És organista titular de l'Orgue Monumental Cabanilles, a l'Església de la Companyia de Jesús de València. El seu extens repertori inclou nombrosos compositors valencians de Joan Baptista Cabanilles fins a Òscar Esplà, i ha contribuït a difondre la música valenciana amb nombrosos enregistraments discogràfics.
Fou fundador, el 1978, de l'Associació Cabanilles d'Amics de l'Orgue, que ha contribuït de manera important a la difusió dels orgues valencians i la seua música a través de les monografies Órganos del País Valenciano (26 números) i la revista Cabanilles (36 números), així com nombrosos llibres i articles. El 2024, l'Associació Valenciana de Musicologia li atorgà el Premi Honorífic de Musicologia.

## Referències

* ↑ «Vicent Ros Pérez». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: octubre 2024].
* ↑ «Pàgina web de Vicent Ros».
* ↑ «Publicacions de Vicent Ros».
# Casa Coderch (Sant Gervasi)

La casa Coderch és un habitatge unifamiliar racionalista situat a la plaça Calvó, cantonada amb el carrer dels Quatre Camins, al barri de Sant Gervasi de Barcelona. Va ser dissenyat i construït el 1946 per l'arquitecte Josep Antoni Coderch i de Sentmenat, pocs anys després de casar-se amb Ana Maria Giménez, on hi va residir fins a la seva mort, el 1984, i on hi va instal·lar el seu despatx professional.
L'edifici es va construir en un solar propietat de la família, per encàrrec del pare de Coderch. Hi va fer dues cases iguals, la més propera a la plaça Calvó per a ell, i l'altra per al seu germà.
Anys més tard, el 2007, l'arquitecte Carles Ferrater va fer una restauració de l'edifici.

## Referències

* ↑ «La plaça de Calvó a la part alta de la Bonanova». El Jardí, 15-06-2023.
* ↑ de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 36. ISBN 978-84-09-55644-1.
* ↑ «José Antonio Coderch de Sentmenat». Arquitecturalitera.
* ↑ Ferrater, Carles «Un homenaje a José Antonio Coderch a través de la Casa Senillosa». Arquitectura y Diseño, 20-09-2023.
# Huracà Ian

L'huracà Ian va ser un cicló tropical devastador, el tercer desastre meteorològic més costós registrat a tot el món, l'huracà més mortífer que va colpejar Florida des de l'huracà del Dia del Treball de 1935 i "l'huracà més mortal que va colpejar Florida des que Michael va tocar terra el 2018". mai.” Ian va causar danys generalitzats a l'oest de Cuba, Florida i les Carolinas. Ian és la novena tempesta amb nom, el quart huracà i el segon huracà important de la temporada d'huracans de l'Atlàntic 2022 com a huracà de categoria 1. Des de Lorenzo el 2019, hi ha hagut cinc huracans a l'oceà Atlàntic.
Ian es va originar a partir d'una ona tropical que es va moure davant de la costa de l'Àfrica occidental i a través de l'Atlàntic tropical central cap a les illes de Barlovento.
El 21 de setembre, les onades van entrar al mar Carib, provocant fortes pluges i forts vents a Trinitat i Tobago, les illes ABC i la costa nord d'Amèrica del Sud. L'onada estava prou organitzada per ser designada com una depressió tropical el matí del 23 de setembre, abans que s'intensifiqués en la tempesta tropical Ian a primera hora de l'endemà al sud-est de Jamaica. A mesura que Ian es va intensificar ràpidament en una categoria 3, va tocar terra a l'oest de Cuba. Les fortes pluges van provocar inundacions generalitzades a la regió i van provocar talls de llum a tot el país. Ian va perdre molt poc poder sobre la terra, però ràpidament va recuperar força al sud-est del golf de Mèxic. Va assolir el màxim com a huracà de categoria 5 amb vents sostinguts de 160 mph (260 km/h) a principis de setembre 28, mentre avançava cap a la costa oest de Florida, i va tocar terra just per sota de la intensitat màxima al sud-oest de Florida a l'illa de Cayo Costa .
L'huracà Ian va matar 161 persones: 5 a Cuba, 150 a Florida, 5 a Carolina del Nord i 1 a Virgínia. Ian va causar danys catastròfics, estimats en 113.000 milions de dòlars, el que el converteix en l'huracà més costós de la història de Florida, superant Irma el 2017, i el tercer huracà més costós de la història dels Estats Units, darrere de l'huracà Katrina del 2005 i l'huracà Harvey el 2017. La majoria dels danys van ser causats per les inundacions d'una marejada de 10-15 peus (3,0-4,6 m).
# Kristina Carlson

Kristina Carlson (Hèlsinki, 31 de juliol de 1949), també coneguda amb el pseudònim Mari Lampinen, és una novel·lista, poeta i escriptora finlandesa.
Les seves novel·les inclouen Maan ääreen, El jardiner de Darwin i William N. Päiväkirja. També ha escrit diversos llibres de literatura juvenil. Durant més d’una vintena d’anys ha treballat de periodista i de crítica literària. Actualment viu a Hèlsinki.

## Obres seleccionades

* Maan ääreen (Fins al final de la Terra, 1999), guanyador del Premi Finlàndia de ficció.
* Herra Darwinin puutarhuri (El jardiner de Darwin, 2009, traduïda al català el 2024).
* William N. Päiväkirja (El diari de William N, 2011).

## Referències

* ↑ «Kristina Carlson» (en finès). Otava. [Consulta: 6 December 2019].
* ↑ Profile
* ↑ «Autors – Nits Blanques». [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «Títols – Nits Blanques». [Consulta: 11 octubre 2024].
# António Dembo

El General António Sebastião Dembo (1944-25 de febrer de 2002) fou un combatent angolès que va ser vicepresident d'UNITA entre 1992 i 2002 i posterior President (2002) d'UNITA, un grup rebel anticomunista que va lluitar contra el MPLA a la Guerra Civil angolesa.

## Biografia

Els seus pares van ser Sebastião i Muhemba Nabuko i va néixer a Nambuangongo. Va completar la seva formació primària a Luanda, a les escoles metodistes en Muxaluando i Quimai. Va rebre la seva educació secundària en El Harrach i l'Escola Nacional d'Enginyers i Tècnics d'Algèria a Algèria.
António Dembo es va unir a UNITA el 1969. Després de viatjar per Àfrica en nom d'UNITA, va tornar a Angola el 1982, on va ser comandant del Front Nord i, posteriorment, cap de personal del Front Nord. Va ser Vicepresident de UNITA el 1992, quan es va reprendre la Guerra Civil angolesa. En aquest punt va succeir Jeremias Chitunda, que havia estat assassinat aquest mateix any pel govern angolès del Moviment Popular per a l'Alliberament d'Angola a Luanda, en l'anomenada massacre de Halloween. També va ser general a càrrec dels comandos especials de UNITA, els Tupamaros.
Després que la guerra es tornés contra UNITA entre 2001 i 2002, les forces de Dembo es van posicionar constantment en fugida de les tropes governamentals. Després de la mort del seu líder, Jonas Savimbi el 22 de febrer de 2002, Dembo es va convertir en President d'UNITA. No obstant això, Dembo també va ser ferit en aquest mateix atac que va posar fi a la vida del president Savimbi. Dembo va morir deu dies després, també afeblit per la diabetis que patia.
L'ascens al poder a UNITA per part de Dembo havia estat preordenat per Savimbi i els líders d'UNITA. El 1997, Savimbi i els dirigents d'UNITA havien nomenat Dembo successor de Savimbi en cas de mort d'aquest últim. Conseqüentment amb aquest nomenament com a successor, Dembo va assumir el lideratge d'UNITA immediatament després de la mort de Savimbi en el combat.
Després de la defunció de Dembo, el lideratge de UNITA va ser assumit per Isaías Samakuva, que havia servit com a representant d'UNITA per a Europa durant el mandat de Savimbi.

## Referències

* ↑ «Dembo já é o líder interino da UNITA». Publico, 28-02-2002.
* ↑ «Fontes governamentais afirmam que Dembo morreu». Público, 07-03-2002.
* ↑ «Número dois da UNITA sucede a Savimbi». Público, 27-02-2002.

## Bibliografia

* W. Martin James, Susan Herlin Broadhead. Historical Dictionary of Angola, p. 45. Scarecrow Press (2004), ISBN 0-8108-4940-2

## Enllaços externs

* "Angola Rebels Demand Death Probe," BBC News, February 28, 2002.
# Barbus olivaceus

Barbus olivaceus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Tanzània.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Seegers, L., 1996. The fishes of the Lake Rukwa drainage. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 278:1-407.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# António Caldas

José António Caldas Oliveira (nascut l'1 de maig de 1959), conegut com a Caldas, és un futbolista portuguès ja retirat que va jugar de porter i actualment fa d'entrenador.

## Carrera com a jugador

Nascut a Braga, Caldas va jugar a futbol juvenil amb el SC Braga local. Va passar la major part de la seva carrera a la segona divisió, durant 19 anys de carrera professional.
L'entrada de Caldas a la Primeira Liga va consistir en deu partits per al FC Vizela la temporada 1984–85 (descens de l'equip), i 16 amb el FC Paços de Ferreira a la campanya 1991–92. També va formar part del primer equip del Braga i del CF União, però no va aparèixer a la lliga amb cap dels dos clubs.

## Carrera com a entrenador

Caldas va començar a entrenar mentre encara era un jugador actiu, amb el Leixões SC. Posteriorment va tornar al Braga, encarregant-se tant del juvenil com del filial i ajudant a engegar la carrera d'Eduardo Carvalho, que va aconseguir diverses internacionalitats amb Portugal.
L'any 2006-07, Caldas va dirigir el GD Chaves abans de tornar a Braga, tornant a estar al capdavant de la sub-19, però després de l'acomiadament de Manuel Machado va ascendir a la primera plantilla del SC Braga on la 2007-08 va classificar el l'equip a la primera qualificació de la Copa Intertoto de la Copa de la UEFA.
Caldas es va traslladar a Angola el 2010, on va entrenar el SH Benfica (Huambo) i l'Interclube on va guanyar la Copa i la Supercopa d'Angola. Va fer història amb l'Interclub, era la primera vegada que un equip d'Angola arribava a la semifinal de la Lliga de Campions de la CAF. Actualment entrena el GD Sagrada Esperança.

## Referències

* ↑ «Época 1984/85: Primeira Divisão» (en portuguès). Arquivos da Bola, 24-06-2007. [Consulta: 15 agost 2015].
* ↑ «António Caldas deixou o Interclube» (en portuguès). , 17-04-2012 [Consulta: 17 juny 2012]. Arxivat 22 de juliol 2015 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-07-22. [Consulta: 14 juny 2022].

## Enllaços externs

* António Caldas, fitxa a ForaDeJogo
* António Caldas manager stats at ForaDeJogo
* António Caldas at Footballdatabase
# Montgrí (discogràfica)

Montgrí és un segell discogràfic català creat el 2019 pe Joan Delgado i Aleix Turon, els membres del duet empordanès Cala Vento, per a autoeditar el seu tercer àlbum, Balanceo. Al llarg de la seva història, Montgrí ha publicat treballs de Lagartija Nick, Manos de Topo, Joan Colomo, Biznaga i La Élite, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Castillón, Xavier. «Montgrí celebra el Record Store Day amb discos de Cala Vento i Lagartija Nick». El Punt Avui, 31-03-2020. [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ «Showcase del sello Montgrí en Barcelona y Madrid» (en castellà). Rock Zone, 28-01-2024. [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ Abascal, Laia. «Si el mundo fuera de otra manera, tocaríamos gratis» (en castellà), 20-05-2023. [Consulta: 10 octubre 2024].
# Barbus papilio

Barbus papilio és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.