OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aristandre de Telmessos

Aristandre (en grec antic Αρίστανδρος, Arístandros) fou l'herald i endeví més famós d'Alexandre el Gran, nascut a Termessos, a Lícia. Formava part de la família d'endevins anomenats telmessis.
Plutarc explica que la primera intervenció coneguda d'Aristandre va tenir lloc una mica abans que nasqués Alexandre, quan Filip de Macedònia va somiar, després de casar-se amb Olímpia, que imprimia un segell en forma de lleó al ventre de la seva dona. Altres endevins no van donar importància al somni, però Aristandre va afirmar que Olímpia estava encinta d'un nen amb l'ànim d'un lleó. En els mesos previs a l'expedició d'Alexandre a Àsia, Aristandre va demostrar la seva habilitat per donar sentits positius a prodigis aparentment ambigus o amenaçadors. Segons Plutarc i Arrià, una estàtua d'Orfeu situada al peu del mont Olimp, es va posar a suar. En general, aquesta mena de prodigis eren interpretats negativament, però Aristandre va dir que Alexandre realitzaria moltes gestes dignes de ser cantades i que donarien molta feina i suor als músics i poetes que les haguessin de descriure. Des d'aquell moment i fins a la batalla de Gaugamela, Aristandre va ser consultat amb molta freqüència per Alexandre, i resolia, a través de l'observació de les entranyes i la interpretació dels somnis i dels prodigis, els dubtes estratègics i polítics del guerrer. A partir de la batalla de Gaugamela, les interpretacions d'Aristandre es fan cada vegada més escadusseres, i les seves interpretacions dels presagis són menys favorables a Alexandre. Quan aquest va voler ser proclamat de naturalesa divina, Aristandre es va allunyar d'ell. A la mort d'Alexandre, Elià diu que quan els seus generals discutien on s'havia d'enterrar el seu cos, Aristandre, que havia profetitzat un poder etern al diàdoc que sepultés al macedoni en el seu territori, va convèncer Ptolemeu que traslladés el seu cos a Egipte.
La fama d'Aristandre es va perpetuar almenys fins al segle II dC. Clement d'Alexandria el cita entre altres endevins famosos. Llucià i Artemidor el consideren una autoritat en la interpretació dels somnis. Va escriure amb tota probabilitat un llibre sobre ornitomància i sobre el significat dels prodigis que és esmentat per Plini el Vell (Naturalis Historia. xvii. 25. s. 38; Elenchus, lib. viii. x. xiv. xv. xviii.) i Llucià (Philopat. c. 21).

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la Antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 73-76. ISBN 8481641618.
# Alameda (Califòrnia)

Alameda (Califòrnia) és el nom dels següents llocs:
# Sheridan

«Sheridan» té aquests significats:
* Toponímia
** Sheridan (Arkansas), ciutat en el Grant County
** Sheridan (Comtat de Placer), població a l'estat de Califòrnia
** Sheridan (Colorado), municipalitat al Comtat Arapahoe
** Sheridan (Illinois), al comtat de LaSalle
** Sheridan (Indiana), al comtat de Hamilton
** Sheridan (Missouri), ciutat al comtat de Worth
** Sheridan (Montana), al comtat de Madison
** Sheridan (Oregon), ciutat al comtat de Yamhill
** Sheridan (Washington), una població fantasma al comtat de King
** Sheridan (Wyoming), ciutat dels Estats Units
** Fort Sheridan, al Lake County (Illinois)
** Sheridan Lake, llac a Dakota del Sud
** Sheridan Lake (Colorado), població al comtat de Kiowa
* Biografies
** Philip Sheridan (1831–1888), General dels Estats Units
** Richard Brinsley Sheridan (1751–1816), escriptor i polític irlandès
** Sheridan Le Fanu (1814–1873), novel·lista irlandès
** Sheridan Morley (1941–2007), escriptor
** Sheridan Smith (born 1981), actriu britànica
** Sheridan Tongue, compositor britànic
* Miscel·lània
** M551 Sheridan, tanc lleuger
** Sheridan College, a Ontario, Canadà
# Transposició de McLafferty

Es coneix com a transposició de McLafferty una reacció observada en espectrometria de masses durant la fragmentació o dissociació d'ions orgànics. S'observa que una molècula que conté un ceto-grup sofreix una fragmentació β, alhora que l'oxigen del grup carbonil ataca un hidrogen en posició γ, la qual cosa condueix a la formació d'un grup hidroxil. Aquest reordenament pot tenir lloc mitjançant un mecanisme radical o iònic.
    Exemple de la transposició de McLafferty
El fenomen va ser descrit per primera vegada l'any 1954 per Nicholson a la Divisió de Física Química al CSIRO a Austràlia. Cinc anys més tard, el químic nord americà Fred McLafferty va publicar-ne una descripció que va fer que s'associés el seu nom a la reacció.

## Referències

* ↑ Nicholson, A. J. C. «The photochemical decomposition of the aliphatic methyl ketones» (en anglès). Transactions of the Faraday Society, 50, 1954, pàg. 1067. DOI: 10.1039/TF9545001067.
* ↑ McLafferty, F. W. «Mass Spectrometric Analysis. Molecular Rearrangements». Analytical Chemistry, 31, 1, 01-01-1959, pàg. 82–87. DOI: 10.1021/ac60145a015.
* ↑ Gross, Michael L. «Focus in honor of Fred McLafferty, 2003 Distinguished Contribution Awardee, for the discovery of the “McLafferty Rearrangement”». Journal of the American Society for Mass Spectrometry, 15, 7, 01-07-2004, pàg. 951–955. DOI: 10.1016/j.jasms.2004.05.009.
* ↑ Nibbering, Nico M. M. «The McLafferty rearrangement: A personal recollection». Journal of the American Society for Mass Spectrometry, 15, 7, 01-07-2004, pàg. 956–958. DOI: 10.1016/j.jasms.2004.04.025.
# Veit Stoss

Veit Stoss (o Stoß, en polonès: Wit Stwosz) (Horb am Neckar (Àustria Anterior), 1448 - Nuremberg, 20 de setembre de 1533) era un escultor alemany considerat el més important de la seva època en el territori del sud d'Alemanya i Cracòvia, al regne de Polònia.
El 1474 ja va fer un aprenantatge amb l'orfebre Woitken a Cracòvia. Després va estar-se un temps a Nuremberg abans d'establir el 1477 un taller a Cracòvia. El 1496 torna Nuremberg. Hi van desenvolupar «l'estil cracovià», una variant del gòtic bàltic.
Amb Adam Kraft i Peter Vischer, és considerat el representant més important de l'escultura gòtica tardana a Alemanya. Era un obrer ràpid, de gran habilitat tècnica, que en la seva joventut transmetia un naturalisme extrem. Potser corresponia a un tret del seu propi caràcter doncs als documents d'aquell temps es parla d'ell com a "ciutadà inquiet, insilenciós". Els seus treballs posteriors, tanmateix, mostren una profunditat indubtable de sentiment. A més, la qüestió pel que fa al nombre de les seves produccions no és encara satisfactòriament resolta; l'última investigació el considera el creador de gran part de les obres del cèlebre Vischer.
En la seva activa etapa a Cracòvia el 1477, en el seu primer treball, construeix el Retaula de Santa Maria, un altar de fusta policromada magnífic a la Basílica de Santa Maria. En el centre, gairebé de mida natural, la Mare de Déu que mor als braços d'un apòstol. Un altre altar seu en aquesta església descriu sis escenes de la vida de Sant Estanislau. Les qualitats excepcionals d'aquest treball, especialment l'animació del retrat i l'eficaç composició, fan que la comissió li encarregui la tomba del rei Casimir IV Jagelló a la catedral de Wawel, també a Cracòvia, que realitza en marbre vermell.
Per raons desconegudes Stoss retornava a Nuremberg, on acomplia una gran quantitat d'obres; tanmateix, només algun dels treballs que se li atribueixen són autèntics, car antigament gairebé cada peça important d'aquell temps al sud d'Alemanya se li atribuïa. Potser la seva millor feina és la Salutació de l'Àngel a l'Església de Sant Llorenç a Nuremberg (1518): l'arcàngel, una figura finament concebuda, i Maria, estan envoltats per una corona enorme de roses amb els set goigs de Maria. Altres produccions excel·lents però menys celebrades són la taula commemorativa de Konrad Imhoff, ara al Museu nacional a Múnic, i Jesucrist portant la Creu i l'Enterrament de Crist a l'Església de la Nostra Senyora a Nuremberg.
D'altres treballs importants són l'altar de la catedral de Bamberg, a Schwabach i altres escultures a Nuremberg.
* Retaula de Santa Maria a la Basílica de Santa Maria de Cracòvia
* Retaule a la catedral de Bamberg

## Referències

* 1 2 «Veit Stoss». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 12 agost 2023].
* ↑ Rée, 1893, p. 466.
* ↑ Lossnitzer, 1912, p. 36-37.

## Bibliografia

* Rée, Paul Johannes. «Veit Stoß». A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB) (en alemany). volum 36. Leipzig: Duncker & Humblot, 1893, p. 466–471.
* Lossnitzer, Max. Veit Stoss; Die Herkunst seiner Kunst, seine Werke und sein Leben (facsímil en línia). Leipzig, J. Zeitler, 1912.
# Xemeneia de la Linera (Parets del Vallès)

La Xemeneia de la Linera és una obra de Parets del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Xemeneia de planta circular de secció tronco cònica de peces ceràmiques recolzada en una base àmplia i coronada amb un treball coronament.

## Història

El 1880 s'instal·la la indústria Linera a Parets i tanca el 1971.
Juntament amb la casa del director, actual Escola de Música, són els darrers vestigis visibles de la Indústria Linera. La xemeneia presideix el parc municipal de la Linera, com a testimoni d'un record d'una altra època.

## Referències

* 1 2 3 «Xemeneia de la Linera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Sergio Ortega González

Sergio Ortega González (Torrelavega, 25 de novembre de 1980) és un futbolista càntabre, que ocupa la posició de defensa.
Sorgeix del planter de la Gimnástica de Torrelavega, d'on passa al CE Onda, llavors filial del Vila-real CF. Retorna a Cantàbria per militar al Racing de Santander B i de nou al Torrelavega.
El 2006 fitxa pel CD Numancia amb qui ascendeix a primera divisió el 2008. Eixa temporada, la 08/09, suma 20 partits. A l'any següent recala al Celta de Vigo.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Aristandre de Paros

Aristànder de Paros (en llatí Aristander, en grec antic Άρίστανδρος) fou un escultor de l'illa de Paros.
Va ser l'autor d'un dels trípodes elaborats a partir de les restes de la batalla d'Egospòtam (405 aC) dedicats a Amicles. L'altre trípode el va fer Policlet. Els dos trípodes tenien figures a sota, entre els peus, el d'Aristànder una imatge d'Esparta amb una lira, i la Policlet una figura d'Afrodita.

## Referències

* ↑ Aristander a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 290
# Schwalbach

«Schwalbach» té aquests significats:
* Schwalbach (Saarland) : municipi alemany de Saarland
* Schwalbach am Taunus : ciutat alemanya de Hessen
* Bad Schwalbach : ciutat alemanya de Hessen
# Sheridan (Montana)

Sheridan és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 659 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sheridan tenia 659 habitants, 302 habitatges, i 170 famílies. La densitat de població era de 249,5 habitants per km².
Dels 302 habitatges en un 22,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 43,7% no eren unitats familiars. En el 39,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,5% tenia menys de 18 anys, un 3,8% entre 18 i 24, un 20,5% entre 25 i 44, un 26,4% de 45 a 60 i un 28,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.118 $ i la renda mediana per família de 26.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.639 $ mentre que les dones 15.000 $. La renda per capita de la població era de 15.369 $. Aproximadament el 22% de les famílies i el 25,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sheridan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sheridan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vladislav Vašćuk

Vladislav Vašćuk (Kíiv, 2 de gener de 1975) és un exfutbolista ucraïnès de la dècada de 2000.
Fou 63 cops internacional amb la selecció d'Ucraïna amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 2006.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Dinamo de Kíiv, FC Spartak Moscou, FC Chornomorets Odessa i FC Lviv.

## Referències

* ↑ «Vladyslav Vashchuk - International Appearances». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ Profile on website Football Ukraine
* ↑ «ru:Юрчишин: "Ващук будет выступать в нашей команде один год"» (en rus). football.ua. [Consulta: 18 juliol 2008].
* ↑ «ru:Владислав Ващук вернулся в "Черноморец"» (en rus). Chernomorets Official Site, 11-03-2009. [Consulta: 11 març 2009].
* ↑ «ru:Виктор Гришко: "Никто не приехал в "разобранном" состоянии"» (en rus). Chernomorets Official Site, 25-06-2009. [Consulta: 1r juliol 2009].
* ↑ Profile on Dynamo Kyiv official website
* ↑ Full season stats on Odessa Football website
* ↑ Profile on Football Squads
# Xemeneia de la Bòbila d'en Rigual

La Xemeneia de la Bòbila d'en Rigual és una obra de Cambrils (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Xemeneia de bòbila, situada a una antiga zona preindustrial, coneguda com la zona de la Bòbila, a l'entrada de Cambrils pel Raval de Gràcia.
A la mateixa àrea es conserva també la xemeneia de la Bòbila del Vidiella i el Forn del Ferré.
Estructura arquitectònica de secció circular sobre podi de base rectangular, alçada amb maó vist. A la part superior te dos anells de ferro que ajuden a evitar l'obertura d'esquerdes en l'estructura.

## Referències

* 1 2 3 «Xemeneia de la Bòbila d'en Rigual». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# Antoni Forteza Pinya

Antoni Forteza Pinya (Palma, 17 d'abril de 1901 - ídem, 21 de gener de 1969) va ser el propietari del Forn de Santa Eulàlia, forn de pa situat a la plaça d'Espanya de Palma (Illes Balears). Va tenir un destacat paper com a dirigent esportiu local, especialment en el món del futbol i del bàsquet.
Forteza va ser un dels fundadors de l'equip de futbol del Balear FC, devers mitjans de l'any 1922. Als pocs mesos un grup de socis, juntament amb el mateix Forteza, marxaren per fundar un nou club: l'Athletic FC, fundat el 13 de setembre de 1922. Forteza en fou president uns anys i, des de 1931, president honorari. Des de 1932 el club va tenir secció de bàsquet, un dels primers conjunts existents a Mallorca. Actualment el club segueix existint amb el nom de Club Esportiu Atlètic Balears, però sense la secció de bàsquet.
Posteriorment va ser el primer president de la recentment creada Federació de Bàsquet de les Illes Balears (1935) i també va presidir, durant pocs anys, la Federació de Futbol de les Illes Balears. També fou president honorari del Club Esportiu Atlètic Balears.

## Bibliografia

* García Gargallo, Manuel. Els orígens de l'Atlètic Balears (1920-1942). Dels inicis a la fusió. Barcelona: Lulu, 2013.
* Salas Fuster, Antoni. L'Atlètic Baleares. Una història de supervivència. Palma: Ingrama SA (impr.), 2009. DL 272-2009. ISBN 84-85932-78-1.
* Salas Fuster, Antoni. L'Atlètic Baleares. La història en imatges. Palma: Ed. Ramon Llull, 2011. DL 830-2011. ISBN 84-935664-4-9.

## Referències

* ↑ García Gargallo, 2013, p. 28.
* ↑ García Gargallo, 2013, p. 30.
* ↑ García Gargallo, 2013, p. 157.
* ↑ García Gargallo, 2013, p. 174.
# Ahora

Ahora és un setmanari espanyol en castellà especialitzat en política, economia i cultura. Ahora va publicar el seu primer número el divendres 18 de setembre de 2015 i es va presentar com un espai per al debat i l'anàlisi. «Davant l'allau d'informació precipitada que rebem dels mitjans digitals i les xarxes, Ahora pretén recuperar les virtuts del periodisme lent, detallat, precís», va afirmar el setmanari. Amb un preu de tres euros, es ven a 8.000 quioscos d'Espanya i també compta amb una versió digital. Abans del seu naixement, va aconseguir el finançament necessari a través d'aportacions de 3000 euros que van realitzar els seus 120 socis. La publicació té la seu a l'edifici de la Fundació Diario de Madrid, situada a la calle Larra de Madrid, on es trobava el desaparegut diari Madrid.
Publicat en gran format, està dirigit per Ramón González Férriz i el seu president editor és Miguel Ángel Aguilar, que va ser l'impulsor de la publicació. La subdirectora del setmanari és la cronista política Rosa Paz i el vicepresident editorial és l'escriptor i diplomàtic José María Ridao. En el grup promotor del setmanari també hi formava part la periodista Soledad Gallego-Díaz, que va desvincular-s'hi abans de l'estiu de 2015. Al seu torn s'hi va incorporar Miguel Mora Díaz, exredactor d'El País i director de Ctxt.es. Formen part del consell d'administración de l'editorial d'Ahora els exministres Mercedes Cabrera i Tomás de la Quadra-Salcedo, l'enginyer Juan Ignacio Lema, l'advocada Ángela Uría, el notari Rodrigo Tena i el periodista José Vicente de Juan. També hi han col·laborat els periodistes Xavier Vidal-Folch, Xavier Mas de Xaxàs i José Antonio Zarzalejos.

## Referències

* 1 2 3 4 «¿Quién está detrás del semanario Ahora?». El Triangle, 21-09-2015. Arxivat de l'original el 5 d’octubre 2015 [Consulta: 4 d’octubre 2015]. Arxivat 5 October 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* 1 2 3 Intxausti Martínez, Aurora «AHORA, un periódico con edición semanal en papel». El País, 18-09-2015 [Consulta: 3 octubre 2015].
* ↑ «El semanario 'Ahora' de Miguel Ángel Aguilar saldrá en papel el próximo 18 de septiembre». Europa Press, 09-09-2015. [Consulta: 4 octubre 2015].
* ↑ «Miguel Ángel Aguilar lanzará el semanario 'Ahora' en abril, con dos exministros del PSOE en su Consejo». Vozpópuli, 21-11-2014. Arxivat de l'original el 5 d'octubre 2015.
* 1 2 «Soledad Gallego-Díaz se desvincula del 'Ahora'». eldiario.es, 08-09-2015. [Consulta: 4 octubre 2015].
* ↑ «Periodistas ligados a 'El País' y 'La Vanguardia' invierten en el semanario 'Ahora'». Economía Digital, 15-02-2015. Arxivat de l'original el 26 de juliol 2015. [Consulta: 4 d’octubre 2015].

## Enllaços externs

* Ahora - Lloc web oficial
Viccionari
# Tresor públic

El tresor públic és un departament de l'administració pública d'un estat (sovint amb categoria de ministeri) que el representa en les seves relacions financeres amb els ciutadans, amb el banc central i amb altres països; també fa funcions de control i d'administració amb relació a la caixa de l'estat, el deute públic i altres aspectes de les finances públiques.
El tresor públic intervé en la recaptació d'imposts, la distribució de la despesa pública, la política d'endeutament de l'estat (via l'emissió i reemborsament del deute públic, crèdit del banc central), els moviments de les reserves de caixa de l'estat, etc.
En diversos diversos països, —com l'Estat espanyol o els EUA, el tresor públic pot emetre moneda metàl·lica dins el límits que assenyalen les respectives legislacions.

## A l'Estat espanyol

EL tresor públic espanyol rep el nom oficial de Dirección General del Tesoro y Política Financiera essent adscrit a la Secretaría de Estado de Economía del Ministerio de Economía y Hacienda. Les funcions d'aquest estan regulats pel reial decret 1552/2004, del 25 de juny de 2004.

### competències bàsiques

* Gestió de la tresoreria de l'Estat:
** Pagaments a l'exterior
** Avals de l'estat
** encunyació de moneda
** Ordenació de pagaments
** Autorització i control de les comptes del Tresor Públic
** Gestió de la caixa general de dipòsits (Caja General de Depósitos).
* Estudi, proposta i gestió del deute de l'Estat, riscs financers i la promoció de la distribució i liquiditat d'aquesta.
* Direcció i desenvolupament de la política financera, elaboració i tramitació de disposicions relatives a entitats financeres i de crèdit, mercats de valors, sistemes i instruments de pagament i al règim de societats cotitzades, així com als moviments de capitals i transaccions econòmiques.
* Prevenció del blanqueig de capitals i funcions d'investigació i inspecció per tal de prevenir infraccions en els moviments de capitals i transaccions econòmiques amb l'exterior.
* Coordinació de tots els temes monetaris i financers en el Comitè Econòmic i Financer de la Unió Europea.
En l'organització de les finances del sector públic espanyol el tresor públic té un compte obert al Banco de España, en el qual són abonades les emissions de moneda metàl·lica que fa el tresor a través del banc, i també els ingressos que rep com a caixer de l'estat, mentre que hi són carregats els fons retirats a càrrec d'ingressos anteriors o del crèdit del Banco de España.

## Referències

* 1 2 3 «Tresor públic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Lloc web Tesoro Público». Arxivat de l'original el 2010-08-24. [Consulta: 27 agost 2010].
# Schwalbach (Saarland)

Schwalbach és un municipi del districte de Saarlouis a l'estat federat alemany de Saarland. Està situat aproximadament a 5 km a l'est de Saarlouis i a 15 km al nord-oest de Saarbrücken.

## Nuclis

* Elm, Sprengen, Derlen i Knausholz
* Hülzweiler
* Schwalbach i Griesborn.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Verdet alablau

El verdet alablau (Chloropsis moluccensis) és una espècie d'ocell de la família dels cloropseids (Chloropseidae) que habita principalment al Sud-est asiàtic.

## Descripció

* Mascle de color verd amb un to groguenc al cap. Cara i gola negre. Bordell dabanter de l'ala blau.
* La femella es diferencia en el fet que té el cap completament verd i la gola blava.
* Els joves són semblants a la femella sense pegat blau a la gola.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos i terres de conreu de l'est de l'Índia en Assam i Manipur, Bangladesh, sud-oest de la Xina, Sud-est asiàtic, Sumatra, Borneo i altres illes properes.

## Taxonomia

Els verdets de Jerdon, de Java i de Borneo eren considerats coespecífics del verdet alablau. Actualment són considerats espècies de ple dret> Actualment es consideren 6 subespècies.
* C. m. auropectus Wells DR, Dickinson et Dekker, 2003. Sud-est de Tailàndia i sud d'Indoxina.
* C. m. chlorocephala (Walden, 1871). Des de l'est de Bangladesh i nord-est de l'Índia fins a Myanmar i oest de Tailàndia.
* C. m. kinneari Hall, BP et Deignan, 1956. Des del nord-est de Tailàndia fins al sud de la Xina i nord d'Indoxina.
* C. m. moluccensis Gray, JE, 1831. Sud de la península Malaia, Sumatra i petites illes properes.
* C. m. serithai Deignan, 1946. Península de Tailàndia.
* C. m. viridinucha (Sharpe, 1877). Borneo

## Referències

* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ Verdet alablau al Integrated Taxonomic Information System Rev. 19/11/2013