OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ivan Aivazovski

Ivan Konstantínovitx Aivazovski (en armeni: Հովհաննես Այվազովսկի, Hovhannes Aivasovsky, i més pròpiament Aivazian; en rus: Иван Константинович Айвазовский) (Feodòssia, Crimea, 29 de juliol de 1817 – Feodòssia, Crimea, 5 de maig de 1900) fou un pintor rus d'origen armeni, que va representar sobretot paisatges marins. De fet, se'l considera un dels millors creadors d'aquesta especialitat de tots els temps.
Al llarg dels seus 60 anys de carrera va produir més de 6,000 pintures.

## Algunes obres destacables

* Paisatge amb la lluna i un naufragi
* Tempesta
* L'"Emperadriu Maria" atrapat en una tempesta
* Batalla de Navarino
* La novena onada
* Batalla de Çeşme
* Tempesta nocturna al mar
* El bergantí "Mercuri" atacat per dos vaixells turcs

## Referències

* ↑ Ghazarian, Manya. Soviet Armenian Encyclopedia. 1. Yerevan: Armenian Encyclopedia, 1974, p. 350–351.
* ↑ «Aivazovsky's View of Venice leads Russian art auction at $1.6m» (en anglès). Paul Fraser Collectibles, 29-11-2012 [Consulta: 28 març 2017]. «Aivazovsky (1817–1900) is widely regarded as one of the greatest seascape artists in history, and the work at auction certainly attests to this.» Arxivat 2014-03-19 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-03-19. [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ «Ayvazovskiy (Gayvazovskiy), Ivan (Oganes) Konstantinovich» (en anglès). The State Tretyakov Gallery [Consulta: 28 març 2017].
# Juana María Díez Anton

Juana María Díez Anton (Torrevella, 1962) és una científica valenciana especialitzada en microbiologia i virologia molecular, professora titular i directora del Laboratori de Virologia Molecular en el Departament de Ciències Experimentals i de la Salut (DCEXS) a la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona. Va obtenir el seu doctorat a la Universitat Autònoma de Madrid i va realitzar el seu postdoctorat a l’Institut de Biologia Molecular de la Universitat de Madison-Wisconsin.
Díez ha contribuït de manera significativa a la comprensió de la regulació de l'expressió gènica en les cèl·lules afavorint una millor comprensió de com funcionen i de com prevenir les patologies relacionades amb l'expressió gènica. El seu treball se centra en desxifrar les interaccions clau entre virus i hoste i utilitzar aquest coneixement per al desenvolupament d'antivirals de gran espectre. Díez ha col·laborat amb equips científics de institucions com l'Institut Max Planck de Biomedicina Molecular a Alemanya, la Universitat de Berna a Suïssa, la Universitat de València o el Institut Tecnològic d'Israel - Technion.
El 2019, va dirigir un estudi, publicat a Nature Communications, sobre un nou sistema de seguretat en les cèl·lules que les fa més robustes en contra de possibles alteracions en l'expressió gènica. Aquest descobriment revela un paper no conegut fins ara en la regulació de l'expressió de proteïnes de membrana i evita agregacions tòxiques. El 2022 va liderar un equip que va identificar el mecanisme pel qual els virus poden modificar la maquinària cel·lular per llegir millor les instruccions en el genoma del virus invasor, i així produir grans quantitats de descendència viral.

## Referències

* ↑ «AQUI en Torrevieja (Núm. 38)» (en castellà), 01-02-2021.
* ↑ elEconomista.es. «Cuatro investigadores postdoctorales aportarán su talento a la UPF gracias a las ayudas de la europea Marie Curie 2021 - elEconomista.es» (en castellà). [Consulta: 14 febrer 2023].
* 1 2 3 4 «Lección de la célula: mejor coordinados que aislados» (en castellà). Eurekalert. [Consulta: 13 febrer 2023].
* 1 2 Diez, Juana «Host-directed broad-spectrum antiviral drugs». Virology & Mycology, 06, 01, 2017. DOI: 10.4172/2161-0517.c1.017. ISSN: 2161-0517.
* ↑ «Dra. Juana María Díez Antón. Col·legiada d’honor 2018 - Col·legi de Biòlegs de Catalunya». [Consulta: 14 febrer 2023].
* ↑ «Lección de la célula: mejor coordinados que aislados» (en castellà). Eurekalert. [Consulta: 13 febrer 2023].
* ↑ «Four postdoctoral researchers will bring their talent to UPF thanks to the grants obtained in the European Marie Curie 2021 call» (en anglès), 2022-04-01CEST07:32:00. [Consulta: 13 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Barcelona, Universitat Pompeu Fabra-. «Viruses rewire host cellular machinery to maximize viral production» (en anglès). [Consulta: 14 febrer 2023].
# Ma mère s'appelle fôret

Ma mère s'appelle fôret (literalment, "La meva mare es diu bosc") és la primera pel·lícula de la cineasta suïssa Rachel Noël estrenada l'any 2013, que ha rebut The Student Jury Prize al Message to Man International Film Festival de Sant Petersburg (2013).
L'element detonant en l'elaboració d'aquest film fou un concurs llançat l'any 2005 per la Fundació Emilie Gourd, titulat "Les Idées contemporaines féministes", a partir del qual creà l'embrió de la pel·lícula.

## Argument

És una pel·lícula amb elements documentals i autobiogràfics, ja que moltes de les imatges, gravades en Súper 8, van ser gravades pel pare de la cineasta i són imatges quotidianes de la seva infantesa, que rachel va recuperar després de la mort del seu pare. Una veu en off acompanya l'espectador mentre s'endinsa en records i projeccions que qüestionen el passat, el futur i el pas del temps, les elecciones de vida, la institució de la família, la construcció de l'esdevenir en relació amb allò viscut o imaginat, i el canvi de mirada de qui filma y de qui és filmat. Així mateix, evoca també la història de les dones de la seva família i la seva pròpia, i la transició de la infantesa a la maduresa de les dones.

## Premis i nominacions

* 2013: The Student Jury Prize, Message to Man International Film Festival de Sant Petersburg.

## Festivals de Cinema

La pel·lícula ha estat presentada als següents festivals de cinema:
* Festival Visions du Réel, Nyon (2013)
* Festival Doc, Buenos Aires (2013)
* Festival IFF, Sant Petersburg (2013)
* Filmpodium, Biel/Bienne (2014)
* 22a Mostra Internacional de Films de Dones de Barcelona (2014)

## Referències

* 1 2 «MA MÈRE S'APPELLE FORÊT by Rachel Noël». Swiss Films. Arxivat de l'original el 6 de juny 2014. [Consulta: 3 juny 2014].
* 1 2 «Rachel Noël, destins de femmes». Le Courrier, 29-09-2013 [Consulta: 3 juny 2014].
* ↑ «Ma mère s'appelle fôret [Rachel Noël - 2013]». solothurnerfilmtage.ch. Arxivat de l'original el 6 de juny 2014. [Consulta: 3 juny 2014].
* ↑ «Souvenirs d'enfance regardés à la loupe». 20 minutes, 24-09-2013 [Consulta: 3 juny 2014].
* ↑ «NEW SWISS DOCUMENTARY CINEMA». XXIV INTERNATIONAL FILM FESTIVAL MESSAGE TO MAN. 20-27 SEPTEMBER 2014, SAINT-PETERSBURG. Arxivat de l'original el 6 de juny 2014. [Consulta: 3 juny 2014].
* ↑ «Ma mère s'appelle fôret (La meva mare es diu bosc), Rachel Noël». Mostra Internacional de Films de Dones. [Consulta: 3 juny 2014].
* ↑ «Commentaires». Web oficial de Ma mère s'appelle fôret. Arxivat de l'original el 7 de juny 2014. [Consulta: 3 juny 2014].
* ↑ «Projections». Web oficial. Arxivat de l'original el 21 de juliol 2014. [Consulta: 3 juny 2014].
* ↑ «Ma mère s'appelle fôret». Mostra de Films de Dones. [Consulta: 3 juny 2014].

## Enllaços externs

* Ma mère s'appelle fôret - Lloc web oficial
# Hadiya Khalaf Abbas

Hadiya Khalaf Abbas (àrab: هدیة خلف عباس) (Dayr al-Zor, 1958 - Dayr al-Zor, 13 de novembre de 2021) (en àrab, هدیة خلف عباس) va ser una política siriana que va exercir com a presidenta del Consell del Poble de Síria des del juny del 2016 fins al juliol del 2017. És l'única dona que ha ocupat aquest càrrec fins ara.

## Joventut i estudis

Abbas va néixer a la governació de Deir ez-Zor el 1958, i es va doctorar en enginyeria agrícola per la Universitat d'Alep. També va ser professora a la Universitat Al-Furat.

## Carrera professional

Després de les eleccions parlamentàries sirianes de 2016, Abbas va ser escollida presidenta del Consell del Poble de Síria en la primera sessió de la cambra el 6 de juny de 2016, convertint-se en la primera dona a assolir aquest càrrec. Va guanyar indiscutiblement.
El 20 de juliol de 2017, el Parlament de Síria va emetre una resolució que destituïa Abbas del seu càrrec de presidenta, amb la majoria de vots dels membres. Abbas va ser acusada per alguns parlamentaris «d'impedir que alguns membres presentessin la seva interposició i fer els ulls grossos davant la seva voluntat de discutir una sèrie d'articles d'acord amb les normes constitucionals», un comportament que altres parlamentaris van qualificar «d'irresponsable i il·legal». El vicepresident va ser nomenat president interí fins que la votació de Hammouda Sabbagh com a successor d'Abbas va tenir lloc el 28 de setembre de 2017.

## La seva mort

Abbas va morir el 13 de novembre de 2021 a l'Hospital Militar de Deir ez-Zor als 63 anys d'edat, després de patir un atac de cor.

## Referències

* ↑ «250 New Parliament Members Take Constitutional Oath» (en anglès). Syria Times, 06-06-2016.
* ↑ Refaat, Taarek «Hadiya Khalaf Abbas was elected as the Speaker of the People's Council of Syria, becoming the first woman to hold the post» (en anglès). See, 14-11-2021.
* 1 2 «Syrian woman becomes first female parliament speaker» (en anglès). AP News, 06-06-2016.
* ↑ «People's Assembly discharges Mrs. Hadyiah Abbas from her post as Speaker» (en anglès), 20-07-2017.
* ↑ «Little-known Syrian politician elected parliament speaker» (en anglès). AP News, 28-09-2017.
* ↑ «وفاة هدية عباس.. أول رئيسة لمجلس الشعب السوري في زمن نظام الأسد (La mort de Hadiya Abbas... la primera dona presidenta de l'Assemblea Popular de Síria durant el règim d'Assad)» (en anglès). Syria TV, 14 Novemberde novembre 2021.
# Louis-Claude de Saint-Martin

Louis-Claude de Saint-Martin «el filòsof desconegut» (18 de gener del 1743 - 13 d'octubre del 1803) fou un filòsof. Va estudiar dret i va formar part del regiment de Foix. Allà va conèixer a Martinez de Pasqually, teòleg i teòsof que va fundar l'any 1754, l'ordre dels elus cohen de l'Univers on la qual oferien ensenyaments místics judio-catòlics. L'any 1765, Saint-Martin va ingressar a l'ordre què li va aportar molts coneixements a nivell teòric per les seves obres següents. Entre els anys 1773 i 1774, va quedar-se a Lyon en casa de Jean-Baptiste Willermoz. És en aquest habitatge on Louis Claude va començar a escriure el llibre Dels errors i la veritat (1775). Després de la seva mort l'any 1803, van aparèixer nous estudiants de les seves peces filosòfiques-esotèriques i es va fundar el martinisme de la mà de Gérard Encausse Papus i Augustin Chaboseau a partir de les obres del filòsof desconegut i de Martinez de Pasqually.

## Referències

* ↑ Melton, J. Gordon; Baumann, Martin. Religions of the World: A Comprehensive Encyclopedia of Beliefs and Practices (en anglès). ABC-CLIO, 2010, p. 1813. ISBN 1598842048.

## Enllaços externs

* http://livres-mystiques.com/partieTEXTES/Textes/index.html
# Halichoeres radiatus

Halichoeres radiatus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 51 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Bermuda i Carolina del Nord (Estats Units) fins al Golf de Mèxic, les Índies Occidentals i el Brasil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Hanníbal Psar

Hanníbal (en púnic: 𐤇𐤍𐤁𐤏𐤋, ḥnbʿl; grec antic: Ἀννίβας, Annibas, llatí: Hannibal), anomenat Psar (grec antic: Ψάρ, 'estornell'), va ser un dirigent polític cartaginès que pertanyia al partit favorable al rei Masinissa I de Numídia en els conflictes interns que va patir Cartago després del final de la Segona Guerra Púnica. Va ser desterrat com altres polítics del seu bàndol.

## Referències

* ↑ Smiyh, William (ed.). «Hannibal». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 17 desembre 2022].
# Hanníbal Monòmac

Hanníbal (en púnic: 𐤇𐤍𐤁𐤏𐤋, ḥnbʿl; grec antic: Ἀννίβας, Annibas, llatí: Hannibal), anomenat Monòmac (grec antic: Μονομάχος, 'el que lluita tot sol'), va ser un general cartaginès, oficial de l'exèrcit del gran Hanníbal en la Segona Guerra Púnica.
Polibi el descriu com un home ferotge i sanguinari, l'autor de moltes crueltats atribuïdes a Hamílcar Barca. Entre les anècdotes que s'expliquen, en una ocasió va recomanar a Hanníbal que ensenyàs a les seves forces a viure de la carn humana, cosa que és esgrimida pels autors romans per desacreditar el pare d'Hanníbal i que no pot ser comprovada. També en parlen Titus Livi i Cassi Dió.
Sembla que és el mateix que l'Hanníbal, esmentat també per Polibi (VII, 2.3-6) i Titus Livi (XXIV 6), que va ser enviat a Siracusa pel gran Hanníbal, junt amb Hipòcrates i Epícides, per assolir l'aliança del rei Jerònim. Hanníbal es va limitar a portar-los a Sicília, i no va prendre part en les converses polítiques, de manera que va tornar a Cartago.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «11. Hannibal». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 17 desembre 2022].
* ↑ «Hannibal 9». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). «12. Hannibal». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 17 desembre 2022].
# Gould (Oklahoma)

Gould és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 206 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gould tenia 206 habitants, 74 habitatges, i 52 famílies. La densitat de població era de 220,9 habitants per km².
Dels 74 habitatges en un 43,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,5% hi vivien parelles casades, en un 2,7% dones solteres, i en un 28,4% no eren unitats familiars. En el 27% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,42.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 15% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.250 $ i la renda mediana per família de 28.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.417 $ mentre que les dones 15.000 $. La renda per capita de la població era de 12.128 $. Entorn del 10,9% de les famílies i el 19,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gould». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gould». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Gouldochloa

Gouldochloa és un gènere de plantes de la subfamília centotecòidia, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* G. curvifolia Valdés-Reyna, Morden et S. L. Hatch
# Madhav Rao II Scindia

Ali Jah Umdat al-Umara Hisam us-Sultanat Mukhtar al-Mulk Azim ul-Iqtidar Rafi-us-Shan Wala Shikoh Muhtasham-i-Dauran Maharajadhiraj Maharaja Shrimant Sir Madhav, Madhoji, Mahadji o Madho Rao Scindia (o Sindhia) Bahadur Shrinath Mansur-i-Zaman Fidvi-i-Hazrat-i-Malika-i-Mua'zzama-i-Rafi-ud-Darja-i-Inglista (Gwalior 20 d'octubre de 1876 - Paris 5 de juny de 1925) fou maharaja Scindia de Gwalior
El seu pare Jayaji Rao Scindia va morir el 20 de juny de 1886 i el va succeir el seu fill Madhav Rao Sindhia, llavors un noi de 10 anys, sota un consell de regència fins al 15 de desembre de 1894. Fou cavaller de l'orde de l'estrella de l'Índia (25 de maig de 1895) i cavaller de l'orde de la reina Victòria (31 de desembre de 1902). Es van patir grans fams al seu regne el 1896-1897 i 1899-1900 i la població va mimvar; el 1900 el maharajà va visitar Xina.
Va rebre salutació de 21 canonades a tot el territori britànic (12 de desembre de 1911), hereditària el 1917 quan també va ser nomenat cavaller de l'orde de l'Imperi (4 de desembre de 1917). Va servir amb els britànics a diversos llocs.
Es va casar el 1891 amb Shrimant Akhand Soubhagyavati Maharani Chinku Bai Raje Sahib Scindia (+ 1931) Regent de 1925 a 1931; es va casar per segon cop el 1913 amb Shrimant Akhand Soubhagyavati Maharani Gajrabai Raje Sahib Scindia (+ 1943), regent de 1931 a 1936.
Va morir a París el 5 de juny de 1925. Va deixar un fill i una fill. El fill, Jivaji Rao Scindia, el va succeir.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia
# Grimpa-soques muntanyenc

El grimpa-soques muntanyenc (Lepidocolaptes lacrymiger) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als boscos de muntanya, altres formacions boscoses i clars, de les muntanyes des de Colòmbia i oest i nord de Veneçuela, cap al sud, a través dels Andes de l'oest i est de l'Equador i est del Perú fins al centre de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Grimpa-soques muntanyenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 29-12-2010, (català)
# Louis Prosper Lofficial

Louis Prosper Lofficial, (Montigné-sur-Moine (Maine i Loira), 28 de novembre, 1751 - París, 8 de juliol, 1815), va ser un polític de la Revolució Francesa i del Primer Imperi.

## Biografia

Louis Prosper Lofficial era tinent general a la bailía de Vouvant quan va ser elegit representant del tercer estat pel senescal de Poitou als Estats Generals de 1789.
Va ser jutge del tribunal de Parthenay quan va ser elegit, el setembre de 1792, diputat pel departament de Deux-Sèvres, el sisè de set, a la Convenció Nacional. A l'inici de la sessió, és elegit membre de la Comissió de Patrimoni, substitut de la 'Comissió de Legislació i membre de la Comissió de Liquidació. S'asseu als bancs de la Plana. En el judici de Lluís XVI, va votar a favor de la detenció durant la guerra i el desterro en pau. Va votar a favor de l'acusació de Marat i a favor del restabliment de la Comissió dels Dotze. Lofficial va ser enviat en missió, al costat de Chaillon, Delaunay, Gaudin, Menuau i Morisson, a l'exèrcit occidental entre Frimaire Any II i Prairial Any III (entre desembre de 1794 i juny de 1795).
Va ser diputat del Consell dels Cinc-cents pel departament de Marne el 27 Vendémiaire Any IV. En abandonar el concili l'any VII, va ser nomenat jutge consular a Angers, assessor de la cort imperial el 1811.

## Homenatges

Un carrer porta el seu nom a la seva ciutat natal a Montigné-sur-Moine.

## Referències

* ↑ Montigné-sur-Moine, Paroisse Saint-Martin-de-Vertou - Baptêmes, mariages, sépultures d'avril 1722 à 1752, Archives départementales de Maine-et-Loire (lire en ligne [archive]), p. 219
* ↑ Archives parlementaires de 1787 à 1860, Première série, tome 8, p. XXVI.
* ↑ Archives parlementaires de 1787 à 1860, Première série, tome 52, p. 59.
* ↑ Ibidem., séance du 13 octobre 1792, p. 480.
* ↑ Ibidem., séance du 14 octobre 1792, p. 492.
* ↑ Ibidem., séance du 16 octobre 1792, p. 518.
* ↑ Archives parlementaires de 1787 à 1860, Première série, tome 62, séance du 13 avril 1793, p. 70.
* ↑ Archives parlementaires de 1787 à 1860, Première série, tome 65, séance du 28 mai 1793, p. 533.
* ↑ Alphonse Aulard, Recueil des Actes du Comité de Salut public tome 18, Représentants en mission, 12 frimaire an III (2 décembre 1794), p. 477-478.
* ↑ Alphonse Aulard, Recueil des Actes du Comité de Salut public tome 24, Représentants en mission, 29 prairial an III (17 juin 1795), p. 411.

## Fonts

* «Louis Prosper Lofficial», en Adolphe Robert i Gaston Cougny, Dictionnaire des parlementaires français, Edgar Bourloton, 1889-1891
# Grimpa-soques rogenc

El grimpa-soques rogenc (Dendrocincla homochroa) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, clars i matolls espesos de les terres baixes des de Mèxic cap al sud, fins Panamà, nord de Colòmbia i oest de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Grimpa-soques rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 29-12-2010, (català)
# Grimpa-soques simitarra

El grimpa-soques simitarra (Drymornis bridgesii) és una espècie d'ocell sud-americana de la família Furnariidae. És l'únic membre del gènere Drymornis.

## Hàbitat i distribució

Pot trobar-se en els boscos secs tropicals o subtropicals de l'Argentina, Bolívia, Brasil, el Paraguai i l'Uruguai.
# José María Ridao

José María Ridao (Madrid, 19 de setembre de 1961) és un escriptor i diplomàtic espanyol. llicenciat en dret i en filologia àrab, ingressa en la carrera diplomàtica l'any 1987. Com a escriptor ha explorat l'assaig i la novel·la.
En la seva primera etapa com a diplomàtic, va estar destinat a Angola, la Unió Soviètica, Guinea Equatorial i França. L'any 2000, va sol·licitar l'excedència per dedicar-se a la literatura. L'any 2004 va reprendre la seva carrera diplomàtica en ser nomenat ambaixador d'Espanya davant la UNESCO per decisió del Consell de Ministres, càrrec que va exercir fins a la seva renúncia el 2006, moment en què va ser membre del consell editorial del diari El País i col·laborador de la ràdio Cadena SER. El va succeir en la representació espanyola davant la UNESCO l'exministra d'Educació i Ciència socialista María Jesús San Segundo. És cònsol general adjunt de l'ambaixada d'Espanya a París. El 2015 va ser nomenat vicepresident editorial del setmanari Ahora i col·labora amb Alternativas Económicas.

## Obres

* Agosto en el Paraíso (1998)
* Excusas para el doctor Huarte (1999)
* Contra la Historia (2000, ampliada y reeditada en 2009)
* La desilusión permanente (2000)
* El mundo a media voz (2001)
* La elección de la barbarie (2002)
* El pasajero de Montauban (2003)
* La paz sin excusa (2004)
* Weimar entre nosotros (2004)
* Dos visiones de España (ed.) (2005)
* Elogio de la imperfección (2006)
* Por la gracia de Dios (ed.) (2008)
* Mar Muerto (2010)
* Radicales libres (2011)
* Apología de Erasmo (2013)
* La estrategia del malestar (2014)
* Filosofía accidental (2015)

## Referències

* ↑ «José María Ridao». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ «¿Quién está detrás del semanario Ahora?». El Triangle, 21-09-2015. Arxivat de l'original el 5 d’octubre 2015 [Consulta: 4 d’octubre 2015]. Arxivat 5 October 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Ridao, José María «El mito de las dos Españas». Letras Libres, 103, 01-04-2010 [Consulta: 24 maig 2014].
* Ridao, José María «Teoría y práctica del tiranicidio». El País, 28-10-2011 [Consulta: 24 maig 2014].
* Ridao, José María «Estado de excepción económica permanente». El País, 26-11-2011 [Consulta: 24 maig 2014].
* Ridao, José María «El fin del optimismo». El País, 26-05-2012 [Consulta: 24 maig 2014].
* Ridao, José María «Camus ante su tiempo». Letras Libres, 144, 01-09-2013 [Consulta: 24 maig 2014].