OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jordi Roch i Bosch

Jordi Roch i Bosch (Barcelona, 1931) és un metge i gestor musical.
Llicenciat en medicina, compagina aquesta professió amb les activitats musicals. De 1957 a 1963 fou president de Joventuts Musicals de Barcelona i des del 1963 ho és de les Joventuts Musicals d'Espanya. De 1983 a 1992 presidí la Federació Internacional de Joventuts Musicals, de la que n'és president d'honor des de 1992. El 1983 també fou vicepresident del Consell Assessor de la Música del Ministeri de Cultura d'Espanya.
De 1993 a 1997 va presidir el Consell Internacional de la Música de la UNESCO, i de 1996 a 2000 en fou el representant d'Espanya. Entre altres iniciatives, ha organitzat el 1963 el Festival Internacional de Música de Barcelona, el 1972 la Fundació Pau Casals, el 1974 l'Associació Catalana de Compositors, el 1970 el Festival Internacional de Música de Cadaqués, el 1967 l'Orquestra Ciutat de Barcelona, el 1980 el Festival Internacional de Música de l'Empordà i actualment la Schubertiada a Vilabertran. El Govern de Catalunya li concedí la Creu de Sant Jordi el 2013.

## Referències

* ↑ Jordi Roch presidirá la Federación Mundial de los Jóvenes Músicos a El País, 11 d'agost de 1983
* ↑ «Jordi Roch i Bosch». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 25 personalitats i 15 entitats». Web oficial de la Generalitat de Catalunya, 30-04-2013. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 2 abril 2014].
* ↑ Jordi Roch: ‘La cultura no és concebible sense les xarxes' entrevista a nuvol.com
# Gangani

Els gangani (grec Γαγγανοι), coneguts també com a concani, foren un poble de la costa occidental d'Irlanda (Ierne o Hibèrnia) esmentats pel geògraf Claudi Ptolemeu, qui els situa en el territori proper a la desembocadura del riu Shannon, entre els uterni al nord, els uellabori al sud, i els nagnatae.
Hi ha indicis de l'existència d'un grup amb el mateix nom al nord-oest de Gal·les, que Ptolemeu denomina Península de Lleyn el promontori dels Gangani (Γαγγανὤν ἄκρον).

## Referències

* ↑ «Geographia, Book 2, Chapter 2: Albion island of Britannia» (en (anglès)).
* ↑ Philip Freeman, Ireland and the Classical World, University of Texas Press, 2001, pp. 73-74
* ↑ T. F. O'Rahilly, Early Irish History and Mythology, Dublin Institute for Advanced Studies, 1946, p. 2, 10
* ↑ Barry Cunliffe, Iron Age Communities in Britain, Routledge, 2005, p. 206

## Bibliografia

* Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
# Hindmarsh

«Hindmarsh» té aquests significats:
* Illa de Hindmarsh, illa al costat de la península de Fleurieu, a prop del poble de Goolwa, Austràlia Meridional
* John Hindmarsh (Chatham, 1785 - Londres, 1860), oficial naval britànic
# Josep Francàs i Casas

Josep Francàs i Casas (Barcelona, 9 d'octubre de 1915 - Barcelona, 3 de setembre de 1987) fou un futbolista català de les dècades de 1930 i 1940.

## Trajectòria

Començà a destacar al CE Júpiter al començament dels anys trenta. Entre 1933 i 1935 milità al FC Barcelona i es proclamà campió de Catalunya. La campanya 1935-36 jugà amb el Girona FC, amb el qual fou campió de segona divisió i disputà la fase d'ascens a Primera. Durant la Guerra Civil jugà al FC Badalona, i finalitzada la contesa tornà al Girona (1940-43) i a continuació jugà al CE Sabadell, club amb el qual jugà a primera divisió la temporada 1943-44.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 4 «Josep Francàs Casas». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Escola de Lleida

L'Escola de Lleida fou el col·lectiu d'artesans andalusins que, després de la conquesta de Lleida per part del comtat d'Urgell i del comtat de Barcelona (any 1149 aproximadament), van col·laborar en la decoració de construccions cristianes. Van treballar sobretot en la decoració de les portes de la Seu Vella de Lleida i en les portalades de les esglésies de Tàrrega i Agramunt (totes tres romàniques).

## Característiques

Es caracteritza per absència de timpà i per una profusió d'ornamentació als arcs, amb elements vegetals, geomètrics, etc. L'estil decoratiu és típicament andalusí, de manera que es pot considerar que aquestes portalades són una barreja de l'art cristià del segle xii (romànic) i de l'art andalusí. Hi ha qui sosté, però, que aquest art no és ben bé d'inspiració andalusina, ja que també es troba a França.
Segons el Museu de Lleida, foren escultors d'ascendència nord-italiana, rossellonesa, provençal i sobretot llenguadociana, els que posaren les bases d'aquesta escola, dins un context clarament eclèctic d'influències entrecreuades i amb una tendència clarament inercial.

## Referències

* ↑ «Escola de Lleida». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Franklinfurnaceïta

La franklinfurnaceïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la clorita. Rep el nom del nom antic de la ciutat de Franklin, Franklin Furnace, que es va anomenar d'aquesta manera fins al 23 d'abril de 1913.

## Característiques

La franklinfurnaceïta és un silicat de fórmula química Ca₂Fe$^{3+}$Mn$^{2+}$₃Mn$^{3+}$(Zn₂Si₂O$_{10}$)(OH)₈. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, txernikhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, efesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Franklin, una mina que es troba a la localitat homònima dins el districte miner de Franklin, al comtat de Sussex (Nova Jersey, Estats Units). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Franklinfurnaceite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2020].
# Icneumònids

Els icneumònids (Ichneumonidae), també conegudes com a vespes icnèumon o vespes de Darwin, són una família d'himenòpters apòcrits. Són un dels grups més diversos dins dels himenòpters amb unes 25.000 espècies descrites actualment. Tanmateix, això probablement representa menys d'una quarta part de la seva veritable riquesa, ja que falten estimacions fiables, juntament amb gran part del coneixement més bàsic sobre la seva ecologia, distribució i evolució.

## Característiques

La seva mida és molt diversa, normalment entre 2-20 mm de longitud. Es diferencien d'altres himenòpters similars, especialment de la família Braconidae, per la presència en les ales anteriors d'una vena 2m-cu i l'absència de la vena 1/Rs+M el que origina una gran cel·la 1M+1R1 sota la meitat anterior del pterostigma.

## Història natural

Els icneumònids són parasitoides d'altres artròpodes. Amb molt poques excepcions ataquen les etapes immadures d'insectes i aranyes, i finalment maten els seus hostes. Així, compleixen un paper important com a reguladors de les poblacions d'insectes, tant en sistemes naturals com seminaturals, convertint-los en agents prometedors per al control biològic.

## Taxonomia

La família dels icneumònids conte nombroses subfamílies:
* Lycorininae
* Orthopelmatinae
* Orthocentrinae
* Tersilochinae
* Microleptinae
* Mesochorinae
* Xoridinae
* Acaenitinae
* Ophioninae
* Anomaloninae
* Cremastinae
* Porizontinae (= Campopleginae)
* Diplazontinae
* Metopiinae
* Scolobatinae (= Ctenopelmatinae)
* Tryphoninae
* Banchinae
* Ephialtinae (=Pimplinae)
* Cryptinae (=Gelinae)
* Ichneumoninae

## Referències

* ↑ Yu, D. S.; van Achterberg, C.; Horstmann, K. (2016). Taxapad 2016. Ichneumonoidea 2015 (Biological and taxonomical information), Taxapad Interactive Catalogue Database on flash-drive. Nepean, Ottawa, Canada.
* ↑ "Principios de Entomología Agrícola", Rodolfo Bastidas y Yanet Zavala, Ediciones Sol de Barro, año 1995, ISBN 980-245-006-5
* ↑ Quicke, D. L. J. (2015). The braconid and ichneumonid parasitoid wasps: biology, systematics, evolution and ecology. Chichester: John Wiley & Sons, Ltd.
* ↑ Broad, G. R.; Shaw, M. R.; Fitton, M. G. (2018). Ichneumonid wasps (Hymenoptera: Ichneumonidae): their classification and biology. Handbooks for the Identification of British Insects, 7(12): 1-418.
* ↑ Klopfstein, Seraina; Santos, Bernardo F.; Shaw, Mark R.; Alvarado, Mabel; Bennett, Andrew M. R.; Dal Pos, Davide; Giannotta, Madalene; Herrera Florez, Andres F.; Karlsson, Dave «Darwin wasps: a new name heralds renewed efforts to unravel the evolutionary history of Ichneumonidae». Entomological Communications, 1, 2019, pàg. ec01006. DOI: 10.37486/2675-1305.ec01006.
# La Coma (Sant Pere de Ribes)

La Coma o Can Barba és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada al nord oest de Ribes, a mig camí de la Font d'en Zidro. Està formada per un conjunt de cases de dues crugies adossades entre sí. Hi ha un total de quatre cases, dues orientades a migdia i dues més a llevant, de planta baixa i pis. La primera té la coberta a una sola vessant i està oberta amb un portal d'arc de mig punt ceràmic amb brancals ceràmics, sobre el qual hi ha dues finestres d'arc pla arrebossat. La casa del costat té la coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana i sobresurt d'un nivell respecte les altres. Totes les obertures del frontis són d'arc pla arrebossat. A la seva façana posterior, orientat a llevant, hi ha la tercera casa, amb coberta a dues vessants i el carener paral·lel a la façana. El portal i les finestres són totes d'arc pla arrebossat. La quarta casa supera en alçada a la resta a causa del desnivell del terreny, i té la coberta com l'anterior. Té un portal d'arc escarser amb brancals ceràmics, així com un finestral ceràmic al pis. A la façana de llevant de la segona hi ha adossat un cos annex d'un sol nivell d'alçat. L'acabat exterior és arrebossat i pintat, excepte la quarta casa, que presenta la pedra vista. Entorn les façanes de tramuntana i de ponent hi ha les restes d'altres cases.

## Història

L'heretat la Coma consta al cadastre de l'any 1717 com a propietat d'Eulàlia Quadras. Antigament estava constituït per set cases, que es coneixien com a Can Barba, Can Soques, Can Guillet, Can Tió, Can Monjo, Can Puig i Can Fèlix. En l'actualitat només se'n conserven quatre.

## Referències

* 1 2 «La Coma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 La Coma, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Josep Català i Medina

Josep Català i Medina (1945 - Mataró, 1 de gener de 2011) va ser un enginyer químic, biòleg molecular i periodista científic català.
Doctor en biologia. El 1994 va crear Tecnopress, una agència científica de notícies que va fer servir com a eina de difusió de continguts, assessorament i divulgació científica. Des d'aleshores Català va dedicar la seva carrera professional a la divulgació dels assumptes científics a diversos mitjans de comunicació, entre ells, el diari Avui, les emissores RAC 1 i COM Ràdio, i al canal TV3, on va fer-se popular per les seves intervencions, el seu to planer però també vehement i de vegades agre. Josep Català va ser un dels pioners en la divulgació científica a Catalunya. També va formar de l'equip de redacció de la revista Quaderns Tècnics, publicació pionera de la divulgació tecnològica en català. Una de les seves prioritats de la tasca divulgativa fou combatre la falta de rigor de les informacions científiques, les supersticions i les creences no fonamentades en el criteri científic, i defensà la biotecnologia agrària i la transgènesi.

## Referències

* ↑ «Mor el periodista i científic Josep Català». El Punt Avui, 03-01-2011. [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ Mor el periodista científic Josep Català, 324, 3 de gener de 2011
* ↑ El Dr. català al Matins de Josep Cuní
* ↑ «Col·laboradors Quaderns Tècnics».
* ↑ Zamora, Alfredo L. «Fallece Josep Catalá, luchador infatigable por la ciencia como base del desarrollo humano» (en castellà), 03-01-2011. [Consulta: 8 febrer 2024].
# Frida Sundemo

Frida Sundemo, de nom real Frida Anna Carina Sundemo, nascuda el 1986 a Göteborg, és una cantant sueca. Frida era estudiant de medicina, però va abandonar els seus estudis per tal de centrar-se en la música. La seva cançó "Towers", gravada al seu estudi casolà a Göteborg el 2011, es va convertir en una de les més reproduïdes a les ràdios del Japó durant l'estiu d'aquell any.

## Discografia
### Àlbum

* Dear, Let It Out (2010)

### Singles

* Indigo (2012)
* Snow (2013)
* Home (2013)

## Referències

* ↑ Larsen, Claus "Frida fra Göteborg er ugens helt igennem uundgåelige på P3" 15 d'abril del 2013 (Consultat el 26 d'abril del 2013)
* 1 2 "Frida Sundemo" bandcamp.com (Consultat el 28 de setembre del 2014)
* ↑ "Frida Sundemo Arxivat 2013-07-04 a Wayback Machine." The line of Best Fit (Consultat el 28 de setembre del 2014)
# Hèrmies de Cària

Hèrmies de Cària (en llatí Hermeias o Hermias, en grec antic Ἑρμείας o Ἑρμίας) fou un funcionari d'origen cari que va arribar a favorit de Seleuc III Ceraune (o Soter) (225 aC-223 aC) i se li va encarregar portar els afers polítics de Síria com a regent mentre el rei va anar en expedició al Taure, expedició en el curs de la qual va morir (223 aC).
Això va deixar a Hèrmies amb tot el poder, ja que l'hereu i successor, Antíoc III el Gran, era llavors menor d'edat (15 anys). La revolta dels sàtrapes Moló i Alexandre a la Mèdia segurament hauria requerit la presència del jove rei, però Hèrmies el va convèncer d'enviar als generals Xenó i Teodot Hemioli, mentre Hèrmies i el rei avançarien per Celesíria llavors en mans dels Ptolemeus. Però les tropes reials van ser derrotades per Ptolemeu IV Filopàtor en aquesta regió, i a Mèdia els dos generals enviats també van ser derrotats i així Moló es va fer amo de diverses províncies de la regió del Tigris.
Hèrmies es va seguir oposant a que el rei marxés contra els sàtrapes rebels però aquesta vegada Antíoc no li va fer cas i a la primavera següent el rei va agafar el comandament i va anar a la Mèdia. Hèrmies es va poder desfer del seu rival Epígenes amb un fals càrrec de conspiració, però la seva manca de capacitat militar va quedar en evidencia quan Antíoc va seguir els consells de Zeuxis en contra dels d'Hèrmies, i va derrotar els sàtrapes rebels recuperant les províncies que s'havien perdut.
Poc temps després Antíoc va tenir un fill de la seva dona Laodice i l'ambiciós ministre va pensar a desfer-se d'Antíoc per governar en nom d'aquest infant. Però el complot va ser descobert per una revelació al rei, i aquest, que esperava també l'oportunitat per desfer-se del seu ministre en el que ja no confiava, va aprofitar per fer-lo matar per enverinament pel seu metge Apol·lofanes i altres amics. Polibi, que és la única autoritat per aquests fets, descriu a Hèrmies com una persona cruel i sense escrúpols, i diu que la seva mort va comportar una alegria general.

## Referències

* ↑ 2.Hermeias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 410-411
# Josep-Francesc Delgado i Mercader

Josep-Francesc Delgado i Mercader (Barcelona, 6 de febrer de 1960) és un escriptor català nascut a Barcelona el 1960. També ha treballat com a professor de secundària. Va passar la seva infantesa a Sitges, Mallorca i Menorca. L'any 1977 inicia les carreres d'Història i de Filologia Catalana a la Universitat Autònoma de Barcelona i comença l'activitat literària amb poesia i narrativa curta, que li val diversos reconeixements que l'animen a escriure.

## Obra publicada

Durant el 1987-1988 escriu la primera novel·la: Si puges al Sagarmatha quan fumeja neu i vent. (premi Joaquim Ruyra 1987) És una novel·la que situa l'acció a l'Himàlaia, on un grup d'alpinistes catalans s'ha proposat arribar al cim de l'Everest (Sagarmatha en nepalès). El misteri gira al voltant de la desaparició de la Mireia, l'única membre dona de l'expedició. Els membres d'aquesta expedició es reuneixen uns mesos després dels fets a Barcelona per reviure les aventures al Sagarmatha. Els ajuden la lectura de les cartes escrites pels expedicionaris al germà de la Mireia, el diari de la noia i les noves informacions donades per Reinhold Messner, escalador que havia pujat anteriorment al cim, i el mateix germà de la Mireia. Finalment tot lliga amb les prediccions que li havia fet el Gran Lama a la Mireia i s'aclareix el misteri. Després d'escriure aquesta novel·la viatja a la zona i s'hi interessa. D'aquí surten dues novel·les juvenils més: Sota el signe de Durga (1991-1993) i Nima, el xerpa de Namtxe o la recerca d'un norpa errant (1993).
També escriu narrativa per a infants i joves. En destaquen:
* L'empaitagrills i la noia de la Lluna (1993, premi Guillem Cifre de Colonya)
* El mussol Oriol i el lladre de les endevinalles (1994)
* El mag i l'estrella(1996)
* Perquè els nens no tenen por de l'Home del Sac jove (1996)
* Endevina, endevinaràs quin animal seràs (1995)
* Ulldevellut (1999, premi Josep M. Folch i Torres)
* El concertista d'ocells (2002)
* Els llops de la lluna roja (2002, premi Ramon Muntaner)
* L'Alba ja no va tenir por (2003)
* Papitis (2004)
* Mamitis (2005)
Ha publicat els contes infantils L'arbre de Nadal (2008), la novel·la continuació de les tres sobre l'Himàlaia La tomba de Thiangbotxé (2008) i L'Empaitagrills i la noia de la Lluna (2012).

## Referències

* ↑ «Josep-Francesc Delgado i Mercader». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Josep F. Delgado i Herminia Mas, guanyadors del premi Folch i Torres, viuen a la Garriga». Vilaweb, 20-12-1999.
* ↑ «"Els llops de la Lluna roja", una història d’amor i de guerra». Jaume Centelles, 08-02-2023. [Consulta: 7 febrer 2024].

## Enllaços externs

* «Josep-Francesc Delgado i Mercader». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* Josep-Francesc Delgado a Grup 62.
# Icilia de tribunis

Icilia de tribunis va ser una antiga llei romana aprovada a proposta del tribú de la plebs Espuri Icili (o potser per Espuri Sicini, d'on la llei s'anomenaria lex Sicinia de tribunis) l'any 492 aC, quan eren cònsols Tit Gegani Macerí i Publi Minuci Augurí.
Prohibia contradir o interrompre a un tribú mentre parlava al poble, i imposava a l'infractor una multa que havia de determinar el mateix tribú junt amb els seus col·legues; si el culpable no podia pagar havia de presentar fiadors i si no ho feia podia ser condemnat a mort i a la confiscació de tots els seus béns.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 151 [Consulta: 14 abril 2022].
# L'ordre d'avui és el desordre de demà

L'ordre d'avui és el desordre de demà, també coneguda per L'ordre d'avui o The Present Order, és una obra realitzada per l'escultor escocès Ian Hamilton Finlay, amb la col·laboració de Peter Coats, inaugurada el 30 de novembre de 1999, sobre una idea de 1982. Actualment es troba al Parc dels Tres Turons, concretament en el Mirador de l’Arquitecte Ignasi de Lecea, a la carretera del Carmel amb el camí de Can Mora (a dins del bosc). El 1999 la Fundació Joan Miró va fer una exposició d'aquest artista i l'Ajuntament de Barcelona va adquirir aquesta obra.

## Anàlisi artística

La pedra és de Montjuïc (procedent de la caserna militar de Girona situada abans al Carrer Lepant). Recollia una pretesa frase d'una de les figures clau de la Revolució Francesa, la del jove Louis Antoine Léon Saint-Just, col·laborador de Robespierre: «L'ordre d'avui és el desordre del demà».
Finlay utilitza frases que s'atribueixen a personalitats històriques, però no consta que fossin frases autèntiques, sinó que haurien pogut ser-ho, i corresponen al seu estudi i coneixement dels personatges. L'ordre-desordre que s'apercebia de les àmplies vistes des d'aquest punt, que l'artista havia vist per les fotografies fetes pels seus col·laboradors, li va semblar un excel·lent marc per a aquesta versió.

## Referències

* ↑ «L'ordre d'avui». Art Públic. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 8 febrer 2013].
* ↑ «Monument L'ordre d'avui és el desordre de demà (Louis Antoine Saint-Just)». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. [Consulta: 8 febrer 2013].
* ↑ Fontova, Rosario. «Ian Hamilton plantarà una obra en un turó del Carmel». El Periódico (Barcelona), 25 febrer 1999, p. 32

## Bibliografia

* Memòria 1995-1998. Sector d'Urbanisme. Ajuntament de Barcelona, Barcelona, 1999, p. 96.
* Remesar, Antoni; Naya, Andrés. «A Barcelona dos bairros», a Brandão, Pedro; Remesar, Antoni (Coord.). O Espaço Público e a interdisciplinariedade. Centro Português Design, Lisboa 2000, p. 323.
* Capó, Jaume; Catasús, Aleix. Barcelona escultures. Fotografies de Mihail Moldoveanu. Ajuntament de Barcelona, Barcelona 2001, p. 184-185, 203.
* Gausa, Manuel; Cervelló, Marta; Pla, Maurici. Barcelona: Guía de Arquitectura Moderna. Ajuntament de Barcelona - Actar, Barcelona 2001, fitxa o42.
* Capó, Jaume; Catasús, Aleix. Barcelona. Guia d'escultures. Guía de esculturas. Open-Air Sculptures Guide. Ajuntament de Barcelona - Edicions Polígrafa, Barcelona 2003, p. 116-117.

## Vegeu també

* Art públic de Barcelona
# Jorge Burruchaga

Jorge Burruchaga (9 d'octubre de 1962) és un exfutbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1986.

## Referències

* ↑ «World Cup 2014: 100 great World Cup moments – 41 days to go». BBC Sport, 02-05-2014. Arxivat de l'original el 8 de juliol 2014. [Consulta: 24 juny 2014].
* ↑ «Jorge Burruchaga». National Football Teams. [Consulta: 11 juny 2015].
* ↑ «Copa Libertadores 1984». World Football. [Consulta: 24 juny 2014].
* ↑ Jorge Burruchaga Fitxa i estadístiques a la FIFA