OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fira del llibre de València

La Fira del llibre de València se celebra anualment en aquesta capital durant el mes d'abril dins del recinte dels Jardins del Real (coneguts com els «Jardins de Vivers»), situació de l'antic Palau Real de València.
És una fira oberta al públic amb una durada de tretze dies, durant els quals a més de poder comprar llibres signats pels mateixos autors es pot assistir a diversos actes literaris, com a lectures poètiques, presentacions, conferències i taules rodones. També s'ofereixen activitats dirigides al públic infantil i juvenil, com contacontes, tallers i teatre, juntament amb una biblioteca infantil que disposa de més de 350 títols.
El nombre de visitants incrementa anualment gràcies a l'activa participació del Gremi de llibrers de València, organitzador de l'esdeveniment des de 1965, que ja supera les 45 edicions (l'any 2018). La seua ubicació, propera als campus universitaris de la ciutat, ha propiciat la popularitat de l'esdeveniment entre el sector dels estudiants.
En 2016, la Fira va disposar de 90 stands i la participació de 46 editorials valencianes.
Des de l'any 2017 es programen activitats fora de recinte i dates pròpies de la Fira per a promoure el consum cultural i fer presents els llibres a la ciutat de València, realitzant-se activitats a l'Oceanogràfic, la Filmoteca Valenciana, al Mercat Central, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Fira del llibre de València | Xarxa Vives». www.vives.org. Arxivat de l'original el 2016-10-22. [Consulta: 21 octubre 2016].
* 1 2 «Una Fira del Llibre en llengua pròpia i en defensa de la llibertat d'expressió». El Temps.
* ↑ «Arranca una Fira del Llibre de Valencia más amplia». La Vanguardia, 20-04-2016.

## Enllaços externs

* FiraLlibre.com web oficial
# Mantidactylus mocquardi

Mantidactylus mocquardi és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus mocquardi. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Eàrendil

Eärendil el Mariner (AFI: [ε.a'rεndil]) és un presonatge fictici de l'obra de J.R.R. Tolkien, i una de les figures més importants del seu llegendari. La seva història s'explica al Silmaríl·lion, i es troben diverses referències a ell durant El Senyor dels Anells
Va ser un mig elf, fill de l'home Tuor i de l'elf Ídril. El seu nom és quenya, i significa "amant del mar".

## Biografia

Eàrendil va néixer i va ser criat a la ciutat del seu avi Turgon, Gondolin. Quan només tenia set anys va fugir del saqueig de Gondolin amb els seus pares, refugiant-se a les Goles del Sírion. Amb el temps esdevindria el líder dels refugiats que s'hi van instal·lar.
Allà va casar-se amb Èlwing, filla de Dior i neta de Beren i Lúthien. Van tenir dos fills: els bessons Élrond i Élros.
Amb l'ajuda de Círdam el mestre d'Aixa, Eàrendil va construir un vaixell, Vingilótë, que en quenya significa "flor d'escuma". La seva passió era navegar per les costes de la Terra Mitjana. Coneixedors d'això, els fills de Fèanor van aprofitar per atacar la seva gent quan no hi era per robar el Silmaril, en el que es convertiria en la Tercera Matança Fratricida entre elfs. La seva esposa Elwing, per evitar que el robessin, es va llençar amb el Silmaril al mar. Ulmo, però, la va salvar a ells i el Silmaril.
A l'assabentar-se de la tragèdia, Eàrendil va decidir de navegar fins a Vàlinor, convertint-se en el primer mortal que hi posava els peus. Es va presentar davant dels Vàlar oferint-los el Silmaril com a tribut i els va suplicar que intervinguessin en la lluita dels homes i els elfs en contra de Mórgoth.
Els Vàlar van acceptar la demanda d'Eàrendil, i a més el van recompensar a tota la seva família el do de poder decidir a quin dels dos llinatges volien pertànyer. Elwing va escollir la inmortailitat dels elfs. Eàrendil hauria preferit triar els homes, però per amor a la seva esposa va triar els elfs. Dels seus dos fills bessons, Élrond va escollir ser comptat entre els elfs, mentre que Élros es decantava pels homes.
Varda, la reina dels Vàlar, va posar el Silamril que va portar Eàrendil a la cúpula celestial convertint-lo en la més brillant de les estrelles. Des d'aleshores és conegut com l'Estrella d'Eàrendil, o el Guil-Estel (l'Estel d'Alta Esperança)
Convençuts per intervenir a la Terra Mitjana, els Vàlar van organitzar un exèrcit poderós per enderrocar a Mórgoth. Liderat per Maenwë, i format per molts maiar i vànyar, lluitar l'última de les batalles de Beleríand: la Guerra de la Còlera. Eàrendil va prendre part en la batalla, des de dalt del Vingilot al costat de Thoròndor i les àguiles. Va ser per la seva mà que el gran drac Ancalagon el Negre va caure sobre el Tangorodrim, causant la destrucció d'Àngband,
# Jan Tomaszewski

Jan Tomaszewski (Breslau, 9 de gener de 1948) és un exjugador de futbol polonès que jugava a la posició de porter.
Es va fer famós per un partit de classificació de la selecció de Polònia enfront Anglaterra i que significà l'eliminació d'aquesta darrera de la fase final de la Copa del Món de futbol 1974. Polònia es classificà per aquella Copa del Món i acabà en la tercera posició final. Tomaszewski aturà dos penals en dos partits diferents (a Staffan Tapper i Uli Hoeness). També guanyà una medalla d'argent als Jocs Olímpics de 1976 i jugà a la Copa del Món de 1978. Fou 63 cops internacional amb la selecció.
A nivell de clubs, al seu país jugà principalment al ŁKS Łódź. En aquells anys, el govern comunista prohibia als esportistes abandonar el país abans dels 30 anys. Després del Mundial de 1978, Tomaszewski va jugar al Beerschot belga i a l'Hèrcules d'Alacant, abans de retirar-se el 1984.

## Referències

* ↑ «England v Poland: 'clown' Jan Tomaszewski has the last laugh 40 years on». The Daily Telegraph, 13-10-2013.
* ↑ «Olympedia – Jan Tomaszewski». [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «Piłka nożna, Euro 2012, Reprezentacja Polski, Ligi Europejskie». Kadra.pl. Arxivat de l'original el 10 febrer 2012.
* ↑ Strack-Zimmermann, Benjamin. «Jan Tomaszewski (Player)» (en anglès). [Consulta: 16 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Jan Tomaszewski (90minut.pl) (polonès)
Jan Tomaszewski amb Polònia - Caixes de navegació :
Selecció de futbol de Polònia – Copa del Món de Futbol de 1974
1 Fischer •
2 Tomaszewski •
3 Kalinowski •
4 Szymanowski •
5 Gut •
6 Gorgoń •
7 Wieczorek •
8 Bulzacki •
9 Żmuda •
10 Musiał •
11 Ćmikiewicz •
12 Deyna (c) •
13 Kasperczak •
14 Maszczyk •
15 Jakóbczak •
16 Lato •
17 Szarmach •
18 Gadocha •
19 Domarski •
20 Kapka •
21 Kmiecik •
22 Kusto •
Entrenador: Górski
Selecció de futbol de Polònia – Copa del Món de Futbol de 1978
1 Tomaszewski •
2 Mazur •
3 Maculewicz •
4 Szymanowski •
5 Nawałka •
6 Gorgoń •
7 Iwan •
8 Kasperczak •
9 Żmuda •
10 Rudy •
11 Masztaler •
12 Deyna •
13 Kupcewicz •
14 Justek •
15 Kusto •
16 Lato •
17 Szarmach •
18 Boniek •
19 Lubański •
20 Wójcicki •
21 Kukla •
22 Kostrzewa •
Seleccionador: Gmoch :
# Euclides (tirà)

Euclides (en llatí Eucleides, en grec antic Εὐκλείδης) va ser un dels Trenta Tirans d'Atenes.
De la seva vida res és conegut, només el seu breu pas pel poder a l'època dels trenta tirans, quan l'esmenta Xenofont

## Referències

* ↑ Xenofont. Hel·lèniques II, 3,2
# Fotja de lligacames

La fotja de lligacames (Fulica armillata) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita llacs i rius de la zona meridional de Sud-amèrica, a Xile, el Paraguai, Uruguai, sud-est del Brasil i Argentina fins Terra del Foc.
# Mantidactylus majori

Mantidactylus majori és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Viu als aiguamolls, boscos humits tropicals i subtropicals, i rius.
Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus majori. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Falces (mitologia)

* Pel que fa al municipi de Navarra,vegeu Falces.
Falces (en grec antic Φάλκης) va ser, segons la mitologia grega, un fill de Temen, i per tant, un heràclida. Va ser rei de Sició, ciutat de la que es va apoderar en una incursió nocturna. Al rei anterior, Lacèstades, Falces el va fer corregent, ja que també era un descendent d'Hèracles. Va aixecar un temple a Hera, perquè deia que la deessa l'havia guiat en la conquesta de la ciutat.
Falces i els seus germans, Cerines i Agreu, van anar a la ciutat d'Epidaure amb la intenció de separar a la seva germana Hirneto del seu marit Deifontes. Deifontes havia estat nomenat per Temen corregent de l'Argòlida. Però els nois temien per la seva herència i van matar el seu pare mentre es banyava al riu. Deifontes i Hirneto van marxar a Epidaure. Els fills de Temen van anar a Epidaure i van parlar amb la seva germana Hirneto, per convèncer-la que els entregués el seu marit. Van aturar el carro on viatjaven al peu de la muralla i van dir que volien parlar amb Hirneto. Van llançar falses acusacions contra Deifontes, li van prometre que si tornava a Argos la casarien amb un home més poderós. Ella va dir que Deifontes era un bon marit, i un gendre exemplar de Temen, i que a ells els haurien de dir assassins de Temen, més que fills seus. Falces i Cerines la van agafar, la van pujar al carro i van fugir. Un noi va córrer a avisar Deifontes. Quan aquest els va trobar, va disparar a Cerines i el va matar. Como que Falces tenia agafada a Hirneto, va tenir por de ferir-la a ella i el va provar d'agafar amb les mans. Falces va resistir-se i agafant fort a Hirneto la va matar, perquè estava embarassada. Falces va tenir un fill, Règnidas.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 193. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Glossarium Mediae Latinitatis Cataloniae

El Glossarium Mediae Latinitatis Cataloniae (GMLC) és un diccionari especialitzat del llatí medieval emprat als territoris corresponents al domini lingüístic del català entre els anys 800 i 1100, publicat des del 1960 pel grup de filologia llatina medieval de la Institució Milà i Fontanals del CSIC sota la direcció de Marià Bassols de Climent i Joan Bastardas i Parera. El director actual és Pere J. Quetglas Nicolau. Aquesta labor s'integra en el projecte europeu de la Unió Acadèmica Internacional que té per objecte la publicació del Novum Glossarium Mediae Latinitatis, diccionari europeu de llatí medieval conegut com a Nouveau Du Cange.
La seva pretensió és posar a l'abast de filòlegs, lingüistes, historiadors, juristes i de tota persona interessada per l'Edat Mitjana el lèxic llatí específic que presenten els textos escrits a Catalunya des del segle IX fins al XII. És finançat pel Ministeri de Cultura d'Espanya, pel Ministeri d'Economia, Indústria i Competitivitat i per la Generalitat de Catalunya. El 2006 se n'havien publicat 12 fascicles (A-D, F i G).
El diccionari recull els mots llatins i romànics documentats en fonts arxivístiques i literàries catalanes de l'any 800 al 1100. Els articles del diccionari consten del lema amb les formes i variants en què apareix, el derivat català actual (si existeix), l'etimologia, el significat, els testimonis documentals per ordre cronològic, i, si cal, un comentari adient. La gran riquesa documental d'aquest recull el fa d'un gran interès no tan sols per a lingüistes, sinó també per a historiadors, juristes i estudiosos de la literatura.
L'any 2012 es presentà el Corpus Documentale Latinum Cataloniae (CODOLCAT), projecte desenvolupat pel CSIC i la Universitat de Barcelona, que permet la consulta per internet de la base de dades textual a partir de la qual es redacta el Glossarium. L'any 2021, es va publicar la primera versió del Glossarium Mediae Latinitatis Cataloniae digital (ISSN: 2696-841X; e-NIPO, 833-21-181-8).

## Vegeu també

* Corpus Documentale Latinum Cataloniae (CODOLCAT)

## Referències

* 1 2 3 «Glossarium Mediae Latinitatis Cataloniae». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Corpus Documentale Latinum Cataloniae». Arxivat de l'original el 27 d’agost 2017. [Consulta: 5 febrer 2015].

## Bibliografia

* Gómez Rabal, Ana «La Realització d'un projecte lexicogràfic: el Glossarium Mediae Latinitatis Cataloniae; la seva història, el seu present, les seves perspectives». Estudis Romànics, Núm. 31, 2008, pàg. 215-221. ISSN: 2013-9500 [Consulta: 19 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Informació sobre el GMLC Arxivat 2016-08-28 a Wayback Machine.
* Corpus Documentale Latinum Cataloniae (CODOLCAT)
# Franc Veliu

Franc Veliu (Vlorë, Comtat de Vlorë, Albània, 11 de novembre de 1988) és un futbolista d'Albània que juga de defensa al KS Flamurtari Vlorë de la Kategoria Superiore d'Albània des del 2006. Hi va haver un gran interès per molts equips britànics, entre ells Portsmouth, Aston Villa i Celtic.

## Referències

* ↑ «Franc Veliu afër ishullit britanik» (en albanès). Lajme-news.blogspot.com, 30-07-2009.

## Enllaços externs

* Franc Veliu a National-Football-Teams.com (anglès)
* Perfil a Football Database
# Mantidactylus massorum

Mantidactylus massorum és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar. Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus massorum. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Llengües bak

Les llengües bak són un grup de llengües atlàntiques del Senegal i Guinea Bissau. Les llengües bak són llengües no tonals.

## Classificació

Recentment (2010) es va proposar que existia una relació entre les llengües bak i el bijago que prèviament es va considerar una branca aïllada dins del grup atlàntic. L'arbre cladístic proposat és el següent:
| Bak (nuclear) | Balanta llengües diola (Jola) llengües papel |
| | Bijago |

### Bijago

El bijago és altament divergent. Sapir (1971) va classificar aquesta llengua com una llengua aïllada dins de l'atlàntic occidental. Tanmateix, Segerer va mostrar que això es devia a canvis fonètics prèviament no reconeguts, i que el bijago de fet està emparentat amb les llengües bak. Per exemple, els següents cognats en bijago i joola kasa (una llengua diola) són completament regulars, però no havien estat identificats fins fa poc:
    GLOSABijagoJoola Kasa cap bufu-kow ull nɛji-cil

## Comparació lèxica

Els numerals reconstruïts per a diferents grups de llengües bak-bijago són:
| GLOSSA | Bijago | Balanta-Ganja | Balanta-Ganja | Bayot | Bayot | Jola | Jola | Jola | Jola | Jola | Jola | Manjaku-Papel | Manjaku-Papel | PROTO-BAK- BIJAGO |
| GLOSSA | Bijago | Ganja | Kentohe | Bayot (GNB) | Bayot (SEN) | Bandial | Gusilay | Foñi (Dyola) | kaasa | karon | kwatay | Makaña | Pepel | PROTO-BAK- BIJAGO |
| '1' | nɔːd | -woda | fhoːdn | ɛndon | 'ɛndon | 'jɐnʊɾ | janʊr | jəkon | 'jɐnɔ | jɔːnɔːl | hifeːneŋ | ulolɛ̂n | o-loŋ | * |
| '2' | n-som | -sibi | ksibm | tɪgˑga | 'ɪɾɪɡːə | 'suːβɐ | suːβa | sigaba | 'sil̥uβə | susupək | kúsuba | ŋɨ́tɛp | ŋ-pugus | * |
| '3' | ɲ-ɲɔːkɔ | -aːbí | khobm | fɜzɪ | i'feɟi | si'fʰəʝi | sifːəɟi | sifeːɡiːr | si'həːɟi | sihəːciːl | kíhaːji | ŋɨ̀wàdʒɛ̀nt | ŋ-ɟenʂ | * |
| '4' | ya-aɡɛnɛk | -tahla | ktahli | iβɛɪ | ɪ'βɛj | sɪ'bɐɣɪɾ | sɪbːaɣɪr | sibaːkiːr | sɪ'bɐkɪː | sɪpɐːkɪːl | kibaːkir | ŋɨbakɨr | ŋ-uakr | *-bakir |
| '5' | n-deɔkɔ | -jíːf | ʧɪf | oɾɔ | 'ɔɾɔ | fʊ'tɔx | fʊtɔx | futɔk | hʊ'tɔk | ɪsɐk | hutok | kaɲɛn | k-ɲene | *fʊtɔk/ *-ɲene |
| '6' | 5 + 1 | faːj | 5 + 1 | 5 + 1 | 5 + 1 | 5 + 1 | 5 + 1 | 5 + 1 | 5 + 1 | 5 + 1 | 5 + 1 | padʒɨ | paːɟ | * |
| '7' | 5 + 2 | faːjinɡoːda | 5 + 2 | 5 + 2 | 5 + 2 | 5 + 2 | 5 + 2 | 5 + 2 | 5 + 2 | 5 + 2 | 5 + 2 | nawuloŋ | ɟand | * |
| '8' | 5 + 3 | taːtaːla | 5 + 3 | 5 + 3 | 5 + 3 | 5 + 3 | 5 + 3 | 5 + 3 | 5 + 3 | 5 + 3 | 5 + 3 | bakɾɛ̂ŋ | bakari | * |
| '9' | 5 + 4 | -jíntahla | 5 + 4 | 5 + 4 | 5 + 4 | 5 + 4 | 5 + 4 | 5 + 4 | 5 + 4 | 5 + 4 | 5 + 4 | kaɲɛ́ŋkalɔŋ | k-ɲeŋ k-loŋ | * |
| '10' | n-ruakɔ | -jímːin | ʧɪːfmɛn | gʊtˑtɪɛ | ʊ'sɛβɔkɔ | ɣʊ'ɲɛn | ɡʊɲɛn | uɲɛn | kʊ'ŋɛn | ŋɐːsʊwɐn susupək | sumoŋu | iɲɛ̂n | o-diseɲene | * |

## Referències

* ↑ «Numerals in Atlantic languages». Arxivat de l'original el 2012-12-31. [Consulta: 7 juliol 2016].

## Bibliografia

* Guillaume Segerer and Florian Lionnet, 2010. "Isolates" in "Atlantic". Presentation at « Language Isolates in Africa », Lyons, Dec. 3–4.
* (francès) Jacqueline M.C. Thomas et Anne Behaghel, La linguistique africaniste française (en France et en Afrique) : le point de la question en 1980, Paris, SELAF, 1980, 84-30 p. ISBN 2-85297-077-5
# Haplochromis gilberti

Haplochromis gilberti és una espècie extinta de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles podien assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es trobava al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eresma

L'Eresma és un riu d'Espanya que neix a la serra de Guadarrama i passa per Segòvia. Abans d'arribar al Duero s'uneix a l'Adaja.
# Jena (Louisiana)

Jena és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 2.971 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jena tenia 2.971 habitants. La densitat de població era de 213,2 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 22,5% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 18,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.938 $ i la renda mediana per família de 39.848 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.332 $ mentre que les dones 18.317 $. La renda per capita de la població era de 13.761 $. Entorn del 9,9% de les famílies i el 15,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* ↑ «Fact Sheet- Jena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
# Falcidia

La lex Falcidia va ser una important llei romana que buscava combatre la manca de respecte de les lleis Furia testamentaria i Voconia. Per evitar aquesta llei els testadors romans feien sovint petits llegats a moltes persones que de vegades superaven el que es deixava a l'hereu.
La llei deixava llibertat de llegar però obligava a que l'hereu havia de rebre almenys la quarta part de l'herència, i si era necessari, descomptant un quart de cadascun dels petits llegats. Es va aprovar l'any 39 aC (714 de la fundació de Roma) a proposta del tribú de la plebs Publi Falcidi, quan eren cònsols Gneu Domici Calví i Gai Asini Pol·lió. Aquesta norma continua vigent en l'actual codi de successions de Catalunya amb l'anomenada "quarta falcídia" que justament estableix que l'hereu ha de rebre un quart de l'herència quan els llegats siguin superiors a aquesta.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 55-56 [Consulta: 27 abril 2022].
* ↑ «Falcídia (o quarta falcídia)». Diccionari.cat. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 27 abril 2022].
# Giuseppe Pericu

Giuseppe Romeo Pericu (Gènova, 20 d'octubre de 1937) és un polític italià que va desenvolupar els càrrecs de diputat entre els anys 1994 i 1996 pel Partit Socialista Italià i de batlle municipal de Gènova entre els anys 1996 i 2007 per a la unió de centreesquerra.
Ocupà també la càtedra de professor de dret administratiu a la Universitat de Milà i a la Universitat de Gènova.

## Referències

* ↑ «Biografia de Giuseppe Pericu al lloc del Istituto Italiano di Tecnologia». Arxivat de l'original el 2016-10-29. [Consulta: 22 març 2017].
* ↑ Professor Giuseppe Pericu

## Enllaços externs

* Ficha de Giuseppe Pericu en el Site de la Camara de los Diputados
# Ferrol en Comú

Ferrol en Comú (en gallec: Ferrol en Común) és un moviment ciutadà i partit polític de la ciutat de Ferrol que lidera una candidatura d'unitat popular d'esquerres que es presenta per primer cop a les eleccions municipals de maig de 2015.
El candidat a l'Ajuntament de Ferrol fou Jorge Suárez Fernández. En el moviment participen diversos partits polítics, com Esquerda Unida, Anova-Irmandade Nacionalista i alguns membres de Podemos a títol individual.
És una de les moltes candidatures d'unitat popular formades per partits d'esquerres que es van presentar a les eleccions municipals de 2015, com Ara Madrid, Barcelona en Comú, Saragossa en Comú, Marea Atlàntica, Compostel·la Oberta, Marea Pontevedra, Lugonovo, Marea de Vigo o Màlaga Ara.

## Referències

* ↑ Ferrer i Fornells, Mariona «Neix Ara en Comú, una alternativa a Podem de cara a les generals». Ara, 09-07-2015 [Consulta: 29 juliol 2015].
* ↑ http://www.lavozdegalicia.es/noticia/ferrol/ferrol/2015/04/10/jorge-suarez-candidato-unanimidad-ferrol-comun/0003_201504F10C5992.htm
* ↑ http://www.diariodeferrol.com/articulo/ferrol/eu-anova-independientes-cabeza-ferrol-comun/20150408220213120081.html

## Enllaços externs

* Ferrol en Comú - Lloc web oficial
# Manuel Salas i Sureda

Manuel Salas i Sureda (Palma, 1880-1942) fou un industrial, financer i polític mallorquí.
Fill de Manuel Salas Palmer. De molt jove es va fer càrrec dels negocis familiars, els més considerables dels quals eren La Petrolera situada en es Molinar (Palma), empresa de refineria de petroli, i La Salinera Española (amb factories a Eivissa i a San Pedro del Pinatar). Fundà diverses empreses, que tingueren una considerable influència en l'economia illenca, entre les quals La Naviera Mallorquina (1924) i L'Agrícola Mallorquina.
Feu grans inversions a les seves propietats rurals en la promoció del camp i introduí noves tècniques de conreu i d'adobs químics. Tenia nombroses possessions tant al pla com a la muntanya (Xorrigo, es Cabàs, Son Sureda, s'Alqueria d'Avall, Solleric, Pocafarina, etc. Fou vocal del Banc de Crèdit Balear (1905-11) i cessà per discrepar dels importants crèdits concedits a Joan March i Ordinas. Intervingué (1933-34) en l'establiment del Banco Español de Crédito a Palma.
Políticament fou maurista i, encara que no ocupà cap càrrec en el partit, fou una de les seves personalitats més visibles; en diverses ocasions finançà campanyes electorals de Maura a Mallorca. Va tenir un paper destacat en l'organització del caciquisme rural de signe conservador. Fou regidor de l'Ajuntament de Palma pel Partit Conservador (1909-13) i diputat provincial (1919-22).

## Referències

* ↑ Peñarrubia i Marquès, Isabel. Els partits polítics davant el caciquisme i la qüestió nacional a Mallorca (1917-1923). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1991. ISBN 84-7826-272-5
* ↑ «Manuel Salas i Sureda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.