OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Muro y López-Salgado

José Tomás Muro y López-Salgado (Valladolid, 21 de desembre de 1842 – Madrid, 18 de juny de 1907) va ser un advocat i polític espanyol.

## Biografia

Advocat, catedràtic de la Universitat de Valladolid i posteriorment de l'Institut Cardenal Cisneros de Madrid, es va distingir per les seves idees republicanes. Va ser diputat per primera vegada en les Corts de 1871, sent-ho després en les legislatures següents. En la Primera República, Francesc Pi i Margall el va portar al Ministeri d'Estat, cartera que va exercir durant un mes solament. Després de la Restauració es va mantenir algun temps allunyat de l'activitat pública, tornant al Congrés en 1884. Poc abans de la seva mort va succeir a Nicolás Salmerón en la prefectura de la minoria republicana del Congrés.
Molt volgut a la seva ciutat natal, Valladolid, l'ajuntament d'aquesta va posar el seu nom a un nou carrer, ara una important cèntrica via, el 27 de juny de 1894. De la mateixa manera, el consistori va cedir la seva seu per a la seva capella ardent el 20 de juny de 1907, per la qual van desfilar més de 10.000 val·lisoletans abans de traslladar-lo al Panteón de Vallisoletanos Ilustres.

## Referències

* 1 2 Peiró Martín i Pasamar Alzuria, 2002, p. 436.
* ↑ Cañas, Mariano. «José Muro». El Norte de Castilla, 15-10-2007.

## Bibliografia

* Peiró Marín, Ignacio; Pasamar Alzuria, Gonzalo. Diccionario Akal de historiadores españoles contemporáneos. Madrid: Ediciones Akal, 2002, p. 436-437. ISBN 8446014890.

## Enllaços externs

* Biografia de José Muro y López Salgado
# Jorge Cardona Llorens

Jorge Cardona Llorens (València, País Valencià, 30 d'abril de 1957) és un advocat valencià, catedràtic de Dret Internacional Públic de la Universitat de València, autor de més d'un centenar de treballs científics sobre Dret Internacional Públic i membre del Comitè dels Drets dels Infants, òrgan de 18 membres de diferents països que supervisa l'aplicació de la Convenció sobre els Drets del Nen als països que l'han ratificat. Cardona va ser triat en 2010, reelegit en 2014 i ha estat el primer espanyol en aquest òrgan.
Ha aportat al treball del Comitè, en xerrades i ha escrit en assajos sobre la infància amb discapacitat, destacant el dret a la participació i la perspectiva de l'aplicació de garanties com a subjectes de dret en lloc d'objectes de dret, és a dir, no només considerar-los com a subjectes passius de protecció, sinó considerar el seu dret a decidir.

## Referències

* ↑ CRIN. «CV de Jorge Cardona Llorens» (en anglès), 2010. Arxivat de l'original el 4 d'octubre de 2013. [Consulta: 16 setembre 2013].
* ↑ Universidad de Valencia. «Perfil de Jorge Cardona Llorens» (en castellà). Arxivat de l'original el 25 de setembre de 2013. [Consulta: 16 setembre 2013].
* ↑ Plataforma de Infancia. «Jorge Cardona Llorens elegido nuevo miembro del Comité de Derechos del Niño» (en castellà), 31-01-2011. [Consulta: 16 setembre 2013].
* ↑ Plataforma de Infancia. «La Plataforma de Infancia celebra la reelección de Jorge Cardona como miembro del Comité de Derechos del Niño» (en castellà), 27-06-2014. [Consulta: 8 juliol 2014].
* ↑ Levante EMV. «El valenciano Jorge Cardona entra en el Comité de Derechos del Niño de la ONU» (en castellà), 23-12-2010. [Consulta: 16 setembre 2013].
* ↑ Jorge Cardona. «La participación de las niñas y niños con discapacidad» (en castellà). [Consulta: 17 setembre 2013].
* ↑ Jorge Cardona. «Intervención de Jorge Cardona en la Jornada SOLCOM de Valencia» (en castellà), 25-05-2011. [Consulta: 17 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Entrevista a Jorge Cardona Llorens davant el seu nomenament com a membre del Comitè
# La voluntària

La voluntària (originalment en castellà, La voluntaria) és una pel·lícula dramàtica de la directora de cinema catalana Nely Reguera estrenada el 2022. Gravada originalment en castellà, s'ha doblat al català.

## Sinopsi

La Marisa, una doctora recentment jubilada, s'avorreix amb els alts i baixos de les seves amigues que són àvies així que decideix marxar com a cooperant al camp de refugiats de Malakasa, a Grècia. Es trobarà amb realitats que fins llavors no havia pogut imaginar i començarà a ajudar als refugiats. Quan coneix el petit Ahmed descobrirà nous sentiments.

## Repartiment

* Carmen Machi: Marisa
* Itsaso Arana
* Dèlia Brufau
* Yohan Lévy
* Enriqueta Rauth

## Referències

* ↑ Martínez, Por Beatriz. «Crítica de 'La voluntaria', con Carmen Machi» (en espanyol europeu). Fotogramas, 09-06-2022. [Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ Martín, Javier P. «‘La voluntaria’, una incómoda mirada a la crisis de los refugiados con una arrolladora Carmen Machi» (en castellà). infoLibre, 09-06-2022. [Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ La voluntària a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «La voluntària». Goita què fan ara. [Consulta: 1r octubre 2022].
* ↑ «La voluntaria» (en castellà). Cineuropa - lo mejor del cine europeo. [Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ Dueñas, Gonzalo Espí. «Crítica - 'La voluntaria' - 35 Milímetros» (en castellà). 35 Milímetros, 08-06-2022. [Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ «Entrevista a Itsaso Arana por 'La Voluntaria'» (en espanyol europeu). Tu Cine Crítico, 11-06-2022. [Consulta: 12 juny 2022].
# Principi de Harnack

En anàlisi complexa, el principi de Harnack o teorema de Harnack és un de diversos teoremes estretament relacionats sobre la convergència de successions de funcions harmòniques, que es deriven de la desigualtat de Harnack.
Si les funcions $u_{1}(z)$, $u_{2}(z)$, ... són harmòniques en un subconjunt connex obert $G$ del pla complex C, i
    $u_{1}(z)\leq u_{2}(z)\leq ...$
o bé és infinit en cada punt del domini $G$ o és finit en cada punt del domini, en ambdós casos de manera uniforme en cada subconjunt compacte de $G$.
En aquest últim cas, la funció de
    $u(z)=\lim _{n\to \infty }u_{n}(z)$
és harmònica en el conjunt $G$.

## Referències

* Kamynin, L.I.. Michiel Hazewinkel (ed.). Harnack theorem. Encyclopedia of Mathematics (en anglès). Springer, 2001. ISBN 978-1-55608-010-4. (anglès)
* https://planetmath.org/harnacksprinciple Principi de Harnack a Planet Math (anglès)
# Molibdat de plom(II)

El molibdat de plom(II) és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions molibdat ${\ce {MoO4^{2-}}}$ i cations plom (2+) ${\ce {Pb^{2+}}}$, la qual fórmula química és ${\ce {PbMoO4}}$. S'empra com a pigment.

## Propietats

El molibdat de plom(II) es presenta en forma de cristalls grocs que cristal·litzen en el sistema tetragonal. La seva densitat és de 6,92 g/cm³ i el seu punt de fusió és de 1060 °C - 1070 °C. És insoluble dins aigua (només 0,000012 g en 100 g d'aigua). A la naturalesa es troba formant el mineral wulfenita.

## Obtenció

Aquest molibdat pot sintetitzar-se escalfant una mescla d'òxid de plom(II) ${\ce {PbO}}$ i òxid de molibdè(VI) ${\ce {MoO3}}$entre 500 °C i 600 °C.

## Aplicacions

Es fa servir com a pigment mesclat amb altres sals de plom, en concret el cromat de plom(II) i el sulfat de plom(II), sota el nom de taronja molibdè, especialment en senyalització a aeroports. S'ha estudiat la seva aplicació en optoelectrònica i fotocatàlisi.

## Referències

* ↑ «10190-55-3 CAS MSDS (LEAD MOLYBDATE) Melting Point Boiling Point Density CAS Chemical Properties». [Consulta: 20 octubre 2019].
* ↑ Gupta, C. K.. Extractive metallurgy of molybdenum. Boca Raton: CRC Press, 1992. ISBN 0849347580.
* ↑ Charvat, Robert A., 1930-. Coloring of Plastics : Fundamentals.. Hoboken: John Wiley & Sons, 2005. ISBN 9780471721567.
* ↑ Molybdenum : an outline of its chemistry and uses. Amsterdam: Elsevier, 1994. ISBN 9781483290898.
* ↑ Kwolek, Przemysław; Pilarczyk, Kacper; Tokarski, Tomasz; Łapczyńska, Marta; Pacia, Michał «Lead molybdate – a promising material for optoelectronics and photocatalysis» (en anglès). Journal of Materials Chemistry C, 3, 11, 2015, pàg. 2614–2623. DOI: 10.1039/C4TC02750G. ISSN: 2050-7526.
# Phanoperla ceylonica

Phanoperla ceylonica és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Referències

* ↑ Banks, 1938. Jour.Fed.Malay States Mus. 18(2):221.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kawai, 1975 (1973). Entomol. Scand., Suppl. 4:75.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 1982: A revision of the Oriental stonefly genus Phanoperla (Plecoptera: Perlidae). Systematic Entomology, 7: 87–126.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. Arxivat 2022-10-17 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
# Lleidatà

«Lleidatà» té aquests significats:
* Relatiu o pertanyent a la ciutat de Lleida, les Terres de Lleida o a la província homònima.
* Nom de la varietat del Català nord-occidental parlada a les Terres de Ponent.
# José Lage Lage

José Lage Lage (Maceda, 18 de juny de 1938 - 9 de desembre de 2007) va ser un veterà polític gallec, diputat, parlamentari i delegat provincial, va néixer en la parròquia de Fontcuberta, Maceda, província d'Ourense. Estava casat amb Raquel Vidal Docampo i era pare de dos fills. Llicenciat en Ciències Econòmiques.

## Biografia

Professionalment va ser president del consell d'administració de la Caixa d'Estalvis Provincial d'Ourense. Regidor del municipi de Maceda, dona el salt a l'ajuntament d'Ourense on va ser regidor encarregat de trànsit. El 1981 i de la mà de la UCD és elegit diputat a les eleccions al Parlament de Galícia de 1981. El 1989 es passa al Partit Popular, i continua al Parlament de Galícia. Va ser subdelegat de govern, responsable d'Assumptes Socials i delegat de la Xunta de Galícia a Ourense. També titular a Ourense de Justícia i Interior. En 2005 al complir els 65 anys es jubila. A mitjan octubre de 2007, sofreix un greu accident de trànsit de què no aconsegueix recuperar-se. Les seves restes reposen en el cementiri de la parròquia de Foncuberta, al municipi de Maceda.

## Referències

* ↑ «Fallece José Lage, ex delegado de la Xunta y parlamentario autonómico durante 10 años» (en castellà). La Región, 10-12-2007.
# Jorge Torregrossa García

Jorge Torregrossa García (Alacant; 3 d'octubre de 1973) és un director de cinema i televisió valencià.

## Biografia

En la dècada dels anys noranta va rebre beques de la Fundació La Caixa i de Martin Scorsese (el Martin Scorsese Young Filmmaker Award). Va residir a Nova York on va romandre deu anys i va completar la seva formació amb un màster en cinematografia, en el postgrau per a directors de la Tisch School of the Arts, Nova York University. En aquesta ciutat, va dirigir els seus primers curts, Family Pictures i SaloMe PaMela Me, el 1998, i Desire, el 1999, que suposaria el seu reconeixement per la indústria i que va aconseguir premis al Festival d'Alcalá i del Festival Nacional de Curtmetratges d'Almeria, i Women in a Train (2001),
A la seva volta a Espanya, va alternar la direcció de curtmetratges com Manchas (2005) i Verano o los defectos de Andrés (2006), vídeos musicals per a artistes com Antonio Orozco o Najwa Nimri, anuncis comercials i sèries de televisió com Gran Hotel, La Señora, Herederos o Imperium.
En 2012, va debutar com a director de llargmetratge, amb Fin (2012), adaptació d'una novel·la de David Monteagudo i en 2013 va rodar la La vida inesperada, que es va estrenar en 2014, amb guió d'Elvira Lindo i protagonitzada per Javier Cámara i Raúl Arévalo, i que va rebre el premi nous realitzadors als XXIII Premis Turia.

## Filmografia
### Cinema

* 2014 La vida inesperada
* 2012 Fin

### Televisió

* 2020 - Élite (4 episodis)
* 2019 - Especialː Una Navidad para recordar (1 especial)
* 2018 - Fariña (4 episodis)
* 2017 - 2019 Velvet Colección (21 episodis)
* 2016 - Bajo sospecha (6 episodis)
* 2015 - 2016 Carlos, rey emperador (5 episodis)
* 2014 - 2015 Sin identidad (4 episodis)
* 2012 - Gran Hotel (2 episodis)
* 2012 - Imperium (3 episodis)
* 2011 - 14 de abril. La República (2 episodis)
* 2010 - Tierra de lobos (3 episodis)
* 2008 - 2010 La Señora (10 episodis)
* 2007 - 2008 Herederos (8 episodis)
* 2008 - El comisario (1 episodi)
* 2007 - Los simuladores (1 episodi)
* 2003 - Un lugar en el mundo (6 episodis)

## Referències

* ↑ Jorge Torregrossa: “He querido desmitificar el sueño americano”, elcultural.com, 25 d'abril de 2014
* ↑ «Jorge Torregrossa debutará en la gran pantalla con 'Fin'. El septimoarte.net». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 17 juny 2020].
* ↑ «Jorge Torregrossa, un director novel con mucha experiencia. Contraplano.es». Arxivat de l'original el 8 de gener de 2014. [Consulta: 8 gener 2014]. Arxivat 2014-01-08 a Wayback Machine.
* ↑ 'Fin', de Jorge Torregrossa, un thriller apocalíptico que llegará a las pantallas en agosto Arxivat 2020-06-18 a Wayback Machine., teinteresa, 20 d'abril de 2012
* ↑ La Cartelera Turia homenajeará a Raimon en la gala de sus XXIII premios, La Vanguardia, 26 de juny de 2014
# La volva d'or

La bolva d'or (La volva d'or, en català normatiu) és un drama en tres actes i en vers, original de Josep Feliu i Codina, estrenat al teatre Romea de Barcelona, la nit del 10 d'octubre de 1880.
L'escena té lloc a Canet de Mar.

## Repartiment de l'estrena

Actors de repartiment.
* Cristina: Carme Parreño
* Mariàngela: Carolina Cabello
* Maties: Hermenegild Goula
* Sadurní: Lleó Fontova
* Don Medir: Iscle Soler
* Don Marc: Andreu Cazurro
* Gisleno: Frederic Fuentes
* Besora: Joaquim Pinós
* Tomàs: Josep Sarriera
* Senyor Arcís: N. Casas
* Jaume: N. Casas
* Miquel: N. Casas
* Parents, coneguts, criatures, un secretari i un agutzil

## Referències

* 1 2 «LA VOLVA D'OR». Arxiu digital històric dels espectacles del Teatre Romea. [Consulta: 24 abril 2022].

## Enllaços externs

* La volva d'or, a la xarxa Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine.
# Principi de Huygens-Fresnel

El principi de Huygens-Fresnel, anomenat així pel físic neerlandès Christiaan Huygens i el físic francès Agustin Jean Fresnel, estableix que qualsevol punt d'un front d'ones és suceptible de convertir-se en un nou focus emissor d'ones idèntiques a les que el van originar, anomenades ones secundàries i que tenen la mateixa freqüència i fase de les ones principals. L'ona que avança es pot considerar com la suma o la resultant de totes les noves ones secundàries que sorgeixen de punts del medi ja travessats. Les ones resultants es converteixen en un front d'ones que avança en la mateixa direcció que el que el generà i cada front d'ones és així susceptible de ser origen d'un de nou.
Aquesta visió de la propagació de les ones ajuda a entendre millor diversos fenòmens ondulatoris, com la difracció. En aquest cas el principi simplement afirma que en una obertura cada punt generarà noves ones, de manera que els punts situats als extrems de l'obertura produiran ones que, en no tenir altres a cada banda, es podran "obrir" donant el resultat esperat de la difracció.

## Referències

* 1 2 Baker, Joanne. 50 cosas que hay qiue saber sobre física (en castellà). Ariel, S.A., agost de 2009, p. 64-67. ISBN 9788434488137.
# Pietro Guerra

Pietro Guerra (San Pietro di Morubio, Província de Verona, 28 de juny de 1943) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1966 i 1974.
De jove va córrer en un club ciclista de Verona, la Polisportiva Bruno Gaiga, aconseguint una cinquantena de victòries. La seva especialitat eren els 100 km per equips, en la qual va aconseguir la victòria al Campionat del Món de 1964 i 1965 i la medalla de plata als Jocs Olímpics de Tòquio de 1964.
Com a professional els seus èxits no seran tan importants, tot i que destaquen una etapa aconseguida a la Volta a Espanya i una altra al Tour de França.

## Palmarès

* 1964
** Campíó del món de contrarellotge per equips (amb Severino Andreoli, Luciano Dalla Bona i Ferruccio Manza)
** Plata a la contrarellotge per equips del Jocs Olímpics de Tòquio (amb Ferruccio Manza, Severino Andreoli i Luciano Dalla Bona)
* 1965
** Campíó del món de contrarellotge per equips (amb Luciano Dalla Bona, Mino Denti, Giuseppe Soldi)
** 1r a la Coppa Collecchio
* 1966
** Vencedor de 2 etapes de la Cursa de la Pau
* 1967
** Vencedor d'una etapa del Giro a Sicília
* 1968
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1969
** Vencedor d'una etapa del Circuit de les Sis Províncies
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1970
** 1r a la Coppa Bernocchi
** 1r a la Cronostafetta
** 1r al GP Cemab
* 1971
** Campió d'Itàlia de persecució
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1972
** Campió d'Itàlia de persecució
** 1r al Giro della Romagna
* 1973
** Vencedor d'una etapa de la Tirrena-Adriàtica

### Resultats al Tour de França

* 1968. Abandona (3a etapa b)
* 1969. 81è de la classificació general
* 1970. 71è de la classificació general
* 1971. 69è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1972. 86è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1967. 32è de la classificació general
* 1971. 70è de la classificació general
* 1972. Abandona
* 1973. 106è de la classificació general
* 1974. 94è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1968. 46è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «GUERRA Pietro». [Consulta: 29 novembre 2022].
* 1 2 «Olympedia – Pietro Guerra». [Consulta: 29 novembre 2022].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Pietro GUERRA» (en italià). [Consulta: 29 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Pietro Guerra a sitiodeciclismo.net
# Juan Bautista Alemany Limiñana

Juan Bautista Alemany Limiñana (Alacant, 1858 – Alacant, 1918) fou un escriptor i autor teatral valencià. L'autor obtingué diversos guardons en certàmens poètics i jocs florals.
L'octubre de l'any 1885, la seva comèdia Las consecuencias, en un acte i escrita en vers, va ser premiada, amb la «Rosa de Plata», al certamen celebrat per la Societat Echegaray, de la qual Alemany era membre. L'obra va ser representada amb molt èxit al Teatro Español d'Alacant el 15 de novembre del mateix any.
Alemany va ser un dels alacantins més prolífics de la Restauració, amb obres, com ara, El gabán (1886), A caza de aventuras (1889), En busca de mi mujer (1896), Estrella errante (1897), Morir por no sufrir, Quiquet el de burriana, ¡Esa soy yo! o Tiple cómica.
Un carrer d'Alacant porta el seu nom, el «carrer de Juan Alemany Limiñana».

## Referències

* 1 2 3 Lloret i Esquerdo, Jaume (2002): Personajes de la Escena Alicantina – Personatges de l'Escena Alacantina, Alacant, Patronat Municipal de Cultura.
* 1 2 «Las consecuencias :comedia en un acto, original y en verso / por Juan Alemañy [i.e. Alemany Limiñana - Alemany Limiñana, Juan - Libro - 1886]» (en castellà). [Consulta: 12 maig 2021].
* ↑ Club, Callejero. «Estado del tráfico en Calle de Juan Alemany Limiñana» (en espanyol europeu). [Consulta: 12 maig 2021].

## Enllaços externs

* Alemany Liminana, Juan. En busca de mi mujer (PDF) (en castellà). Alicante: Tip. de Costa y Mira, 1886.
* «Obres d'Alemany Limiñana» (en castellà). Biblioteca Digital Hispánica (BDH). [Consulta: 12 maig 2021].
# Josep Puig i Boix

Josep Puig i Boix (Vic, 1947) és un polític i enginyer industrial, especialitzat en tècniques energètiques (ETSEIB, 1973), diplomat en Enginyeria Biomèdica (Càtedra d'Enginyeria Química Especial, ETSEIB, 1973), diplomat en Enginyeria del Medi Ambient, Ecologia i Gestió Ambiental (AEIC, COEIC, ETSEIB-UPC, CPE, 1979) i doctorat en enginyeria industrial (UPC, 1982). Ha ocupat càrrecs polítics com a regidor de l'Ajuntament de Barcelona i diputat al Parlament de Catalunya.
L'any 1992 fou fundador d'Ecoserveis, una associació professional dedicada a la consultoria i a l'educació sobre energia i medi ambient. També va formar del Consell Assessor, a més de col·laborar amb diversos articles, de la revista Quaderns Tècnics, publicació pionera de la divulgació tecnològica en català. A més de ser membre d'Ecoserveis i de l'ONG ecologista Alternativa Verda, fou president i vicepresident del Consell Rector de la cooperativa de producció i consum d'energia renovable Som Energia. El 1991 va rebre el premi Joaquín Costa de Periodismo (1991).
El 2017 va anar al número 24 de la llista de Junts per Catalunya per Barcelona a les Eleccions al Parlament de Catalunya de 2017. Des del 2019 que és diputat al Parlament de Catalunya, substituint el pres polític Josep Rull que renuncià a l'escó en ser elegit com a diputat al Congrés dels Diputats. El 2020 es va saber que havia fet una donació de 1000 euros a l'entitat Dolça Revolució de Josep Pàmies.

## Obra

* Ecologisme: Aprenent a Rehabitar la Terra (Barcanova, 1991) ISBN 978-84-753-3603-9
* Energies Netes (Barcanova, 1993) ISBN 978-84-7533-940-5

## Referències

* ↑ «Col·laboradors Quaderns Tècnics».
* ↑ «Premios. Joaquín Costa de periodismo» (paper). ABC, pàg. 82.
* ↑ «Junts per Catalunya, la llista del PDECat que liderarà Puigdemont». VilaWeb, 13-11-2017 [Consulta: 13 novembre 2017].
* ↑ «Pep Puig serà diputat al Parlament». El 9 Nou, 08-05-2019.
* ↑ NacióLleida. «Un diputat del Parlament dona 1.000 euros a l'entitat Dolça Revolució de Josep Pàmies | NacióLleida». [Consulta: 12 juny 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de diputat al Parlament de Catalunya
# Pseudopaludicola mineira

Pseudopaludicola mineira és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Nascimento, L.B., Eterovick, P.C. & Silvano, D. 2004. Pseudopaludicola mineira. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# Milis

Milis (en sard, Milis) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 1.670 habitants. Es troba a la regió de Campidano di Oristano. Limita amb els municipis de Bauladu, Bonarcado, San Vero Milis, Seneghe i Tramatza.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Antonio Mastinu | Llista cívica |
# Lluita grega

La lluita grega o pálē (grec: πάλη) era un esport de lluita formava part del programa dels antics Jocs Olímpics i els altres Jocs Panhelènics. Un lluitador s'anotava un punt quan el seu rival tocava amb l'esquena a terra, el maluc o l'espatlla. Amb tres punts es guanyava el combat. També es podia guanya per rendició del rival després d'una immobilització o si aquest era tret de la zona de lluita.
Aquesta fou la primera competició inclosa als Jocs Olímpics que no consistia en una cursa a peu. Fou inclosa el 708 aC.

## Referències

* ↑ Christopher Miller, Submission Fighting and the Rules of Ancient Greek Wrestling. Official PDF link.
* 1 2 Stephen G. Miller, Ancient Greek Athletics. New Haven: Yale University Press, 2004.
* ↑ Greek Wrestling Research Article
# Perdiu boscana de Hainan

La perdiu boscana de Hainan (Arborophila ardens) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita les zones boscoses de muntanya de l'illa de Hainan.