OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Maria de Borredà

Santa Maria de Borredà és una església del nucli antic i urbà de Borredà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església situada al centre històric de la ciutat. És de planta basilical coberta a dues aigües amb teula àrab. Té tres naus, amb un presbiteri rectangular, una capella i sagristia. Les naus laterals són força estretes, i havien aixoplugat antigues capelles. El campanar, de secció quadrada, està als peus del recinte i el remata una barana de pedra. L'edifici és una construcció de pedra i calç, que tot i que conserva elements de l'època romànica com és el cas de la porta de ferramenta, situada a migdia, és una obra de finals del segle xvii i de tot el segle xviii. La porta d'entrada actual, a ponent, és d'època romànica amb les portes fetes de fusta amb ferramenta de ferro forjat. Pel que fa a l'interior, cal destacar les seves decoracions pictòriques de la segona meitat del segle xx.
El portal d'entrada és de dues fulles o batents que s'obren cap a l'interior i que tanca el portal de mig punt de cara a ponent de l'església. El ferro fou durant l'edat mitjana el material bàsic per a protegir les portes, material que aviat evolucionà cap a formes decoratives. el cas de la porta de ferro forjat de Borredà, repeteix el model de ferramenta de la gran majoria d'esglésies romàniques de la comarca que conserven la seva porta original.

## Història

La primera menció de l'església data del 938. Es conserven alguns vestigis del segle xi, possiblement l'església primitiva, identificats amb l'actual. L'església romànica data del segle xii, es feu en substitució de la preromànica del 938. Al segle xviii quedà petita a causa del fort creixement demogràfic de Borredà; les reformes efectuades a finals del s. XVIII per tal d'encabir el retaule barroc de la Mare de Déu de la Popa resultaren insuficients i el 1718 l'abat de Ripoll donà permís per a fer una nova capella del Sant Crist. Les obres definitives es realitzaren l'últim terç del s. XVIII, concretament el 1784. El campanar fou bastit el 1790. Durant la Guerra Civil de 1936-1939 fou incendiada i es van perdre el conjunt de retaules barrocs que decoraven les capelles laterals i l'altar major; als anys setanta del s. XX es redecorà l'altar major amb pintures murals dels pintors vigatans Camil Bofill i Benet Barniol.
En un cambril s'hi venera la Mare de Déu de la Popa, patrona del poble, amb uns Goigs dedicats per la devoció popular.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de Borredà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
* 1 2 «Santa Maria de Borredà». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 30 setembre 2015].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu de la Popa de Borredà». [Consulta: 2015].
# Bernolákovo

Bernolákovo és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Bratislava, a l'extrem occidental del país, prop de la frontera amb Àustria.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1209.

## Persones il·lustres

* Ján Popluhár (1935-2011): futbolista txecoslovac
# Santa María del Val

Santa María del Val és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Ľubotín

Ľubotín és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1330.
# South Renovo

South Renovo és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 557 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Renovo tenia 557 habitants, 226 habitatges, i 141 famílies. La densitat de població era de 1.075,3 habitants/km².
Dels 226 habitatges en un 29,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,9% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 37,6% no eren unitats familiars. En el 35,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,3% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 22,1% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 27,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.853$ i la renda mediana per família de 34.625$. Els homes tenien una renda mediana de 30.455$ mentre que les dones 17.639$. La renda per capita de la població era de 14.751$. Entorn del 6,8% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Renovo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Renovo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tumor neuroendocrí

Els tumors neuroendocrins (TNE) són neoplàsies sorgides de cèl·lules del sistema endocrí (hormonal) i nerviós. Moltes són benignes, mentre que algunes són malignes. Se solen produir a l'intestí, on sovint s'anomenen tumors carcinoides, però també es troben al pàncrees, als pulmons i a la resta del cos.
Tot i que hi ha molts tipus de TNE, es tracten com un grup de neoplàsies perquè les seves cèl·lules comparteixen trets comuns, com ara semblar, tenir grànuls secretors especials i produir sovint amines biogèniques i hormones polipeptídiques.

## Referències

* ↑ «Guidelines for the management of gastroenteropancreatic neuroendocrine (including carcinoid) tumours». Gut, 54, Suppl 4, 01-06-2005, pàg. iv1–iv16. Arxivat de l'original el 2008-12-09. DOI: 10.1136/gut.2004.053314. PMC: 1867801. PMID: 15888809.
# Ussama ibn Múnqidh

Ussama ibn Múrxid ibn Alí, també conegut com a Ussama ibn Múnqidh (àrab: أسامة بن منقذ, Usāma b. Munqiḏ) (1095-1188) fou un poeta i príncep munqídhida de Xaizar, fill de Múrxid ibn Alí que va renunciar al poder en 1098.
Va servir a Zengi i va anar a Xaizar per defensar la ciutat contra Joan II Comnè, combats en els quals va morir el seu pare el 1138. Després fou desterrat per por que demanés els seus drets successoris i va servir als búrides de Damasc sent l'home de confiança de Muín-ad-Din Únur. Cansat de les lluites de faccions se'n va anar el 1144 a Egipte on va esdevenir col·laborador del visir fatimita Al-Àdil ibn as-Salar. El 1150 el visir el va enviar al zàngida Nur-ad-Din per negociar una aliança contra els francs per conquerir Ascaló. El 1153 va participar en un complot contra el visir i el 1154 en una conspiració contra el mateix califa, i va haver de fugir a Síria. Nur-ad-Din, que acabava de conquerir Damasc, el va acollir i va restar al seu servei deu anys. Després de la victòria de Harim el 1164 fou enviat a la cort de l'ortúquida Kara Arslan d'Hisn Kayfa i va passar al servei d'aquest. Aquí va escriure la major part de la seva obra poètica. El 1174 fou cridat per Saladí que el va acollir amb alegria a la seva cort, però dos anys després les relacions s'havien refredat i va viure els darrers anys retirat. Va morir el 16 de novembre de 1188, a l'edat de 93 anys.

## Bibliografia

* H. Derenbrourg, Ousama ibn Mounkidh: un émir syrien au premier siècle des Croisades, París 1893.
* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Munḳid̲h̲, Banū".
# Ars: revista del Centro de Lectura

Ars: revista del Centro de Lectura va ser el nom que va prendre el portaveu de l'entitat Centre de Lectura de Reus com a continuació de la segona època de la Revista del Centro de Lectura.

## Història

El febrer de 1906 el Centre de Lectura va iniciar converses amb Francesc Cubells i Florentí, el qual, junt amb Jaume Aiguader, Miquel Barberà, Ròmul Salleres, Jaume Simó i altres, publicaven una revista de caràcter modernista, Germinal, per a veure si es voldrien fer càrrec de la nova publicació de l'entitat. Van arribar a acords, i desaparegut Germinal el mateix gener de 1906, el 15 de març d'aquell any va sortir el primer número d'Ars: revista del Centro de Lectura. Tenia setze pàgines de text, vuit d'anuncis i una portada amb una orla al voltant del títol. S'imprimia a la Litografia d'Eduard Navàs. Anunciava que sortiria cada quinze dies, però era de periodicitat irregular. L'equip de redacció era el mateix que Germinal, equip que va donar un contingut literari a la revista de marcat accent modernista. A més dels citats, hi col·laboraven Josep Aladern, Joan Puig i Ferreter, Plàcid Vidal i altres components del Grup modernista de Reus. Els col·laboradors hi publicaven articles i poemes, traduccions de Baudelaire, Anacreont, Turguénev i Schopenhauer, i un recull de notícies locals i culturals. En van sortir almenys quatre números, tots el 1906. La desaparició prematura d'Ars no va permetre la publicació d'un monogràfic dedicat a la memòria del poeta d'Alcover Antoni Isern que també havia estat membre de la Colla modernista.
La continuació del portaveu del Centre de Lectura va sortir amb el títol d'Athenaeum: revista del Centro de Lectura.
La segona etapa de la Revista del Centre de Lectura (1901-1904), aquesta revista Ars i la seva continuadora, Athenaeum (1910-1911), van definir la fase més important del modernisme reusenc i per altra banda expliquen la celebració a Reus del I Congres d'Ateneus de Catalunya el 1911.

## Localització

* Exemplars a la Biblioteca del Centre de Lectura de Reus.
* L'exemplar número 1 digitalitzat al Dipòsit Digital de Documents de la UAB.

## Referències

* ↑ Anguera, Pere. El Centre de Lectura de Reus: una institució ciutadana. Barcelona: Edicions 62, 1977, p. 143-144. ISBN 8429712879.
* ↑ Ferré Trill, Xavier. "Comunitat imaginada" A: Un segle i mig de cultura a Reus i a Catalunya. Reus: Centre de Lectura, 2017, p.91. ISBN 9788494533594
* ↑ «Ars». [Consulta: 7-IV-2014].
* ↑ «Ars». [Consulta: 7-IV-2014].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Santa Maria de Brullà

Santa Maria de Brullà és l'església parroquial, romànica, del poble rossellonès de Brullà, a la Catalunya del Nord.
És a l'extrem de llevant de la vella cellera de Brullà, de la qual sorgí el poble.
Està documentada des del 959, tot i que l'obra romànica conservada és del segle xii.

## L'edifici

Es tracta d'una església romànica que ha respectat molt el seu aspecte original. D'una sola nau amb una capçalera trevolada, formada per un absis central semicircular força ample i dues absidioles semicirculars més petites, encarades, de forma que formen transsepte amb l'absis principal. La nau està dividida en cinc trams, amb arcs torals que sostenen i reforcen la volta de canó. La façana està coronada per un campanar d'espadanya.
A la façana de migdia hi ha un bell portal de marbre, mostra dels tallers d'escultura romànica del Rosselló. Té una arquivolta decorada, amb una motllura cilíndrica a l'interior, decorada amb motius vegetals geomètrics, com l'arquivolta. A banda i banda, dos capitells amb impostes, decorats amb grifons i lleons. És de mitjan segle xii, i pertany al mateix taller del Mestre de Serrabona i de la tribuna de Cuixà.
Detalls diversos de l'església :
| Absis principal | Façana occidental i espadanya | Façana meridional |
L'església conserva una marededéu de tradició romànica, però ja pertanyent al segle xiv, i a la sagristia, dues taules del segle xvi que representen la vida de Jesucrist.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. «Ros 40. Santa Maria de Brullà». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003, p. 334. ISBN 978-2-8599-8244-7.
* Ponsich, Pere. «Brullà: Santa Maria de Brullà». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Santa Maria de Brullà, al bell mig de la cellera
# Belize (Angola)

Belize és un municipi d'Angola a la província de Cabinda. Té una extensió de 1.600 km² i 19.459 habitants segons el cens de 2014. Comprèn les comunes de Luali i Miconje. Limita al nord i est amb la República del Congo, al sud amb la República Democràtica del Congo, i a l'oest amb el municipi de Buco Zau.

## Referències

* ↑ Belize al cens d'Angola
Viccionari
# Saluc

Saluc és una empresa belga, primer fabricant mundial de boles de billar i de snooker. Realitza uns 80% de totes les boles utilitzades al món sota la marca Aramith.
L'empresa es va crear el 1923 a Callenelle (Hainaut). A l'inici fabricava tanins sintètics per servir les nombroses adoberies de la regió, una indústria que va declinar després de la segona guerra mundial. Aleshores va desenvolupar noves activitats, aprofitant el seu coneixement de química industrial. Són fetes d'una combinació de resina fenòlica i baquelita. La perícia en la realització de boles perfectament esfèriques també serveix per a altres aplicacions industrials, com ara boles de ruleta, ratolins de bola, boles a ús medical, bombes etc. El 2012 Iwan Simonis SA, una societat de Verviers des de 1680, especialitzada en la fabricació de la baieta verda per a taules de billar va adquirir Saluc. Es considera una de les empreses far de Bèlgica que per la seva innovació ha pogut crear un quasi monopoli a la seva veta de mercat.

## Referències

* ↑ «80% du marché mondial des boules de billard Les 'Belgian Balls' de Saluc ont conquis les cinq continents» (en francès). L'Echo, 12-02-1991.
* ↑ «België heeft opnieuw een wereldkampioen biljart» (en neerlandès). De Tijd, 05-07-2012.
* ↑ «Simonis Acquired Saluc» (en anglès). United States Billiard Association, 18-05-2012. [Consulta: 17 maig 2017].
* ↑ Delterm de Woot, Philippe. L'innovation, moteur de l'économie: Destruction créatrice (en francès). Brussel·les: Académie royale de Belgique, 2014, p. 96 (L'Académie en poche). ISBN 9782803104277.

## Enllaços externs

* «Belgium: Company Manufactures 85% of World's Billard Balls» (vídeo) (en anglès). Associated Press, 15-11-1997. Retrat de la fàbrica i intervista al 35 vegades campió mundial del billar de caramboles Raymond Ceulemans
* «Intervista a Curt Bossuyt, director de l'empresa» (mp3) (en francès). BFM TV, 29-02-2008. Arxivat de l'original el 2016-03-09. [Consulta: 19 maig 2017].
# Ľudovít Potúček

Ľudovít Potúček (nascut el 16 d'abril de 1912) fou un mestre d'escacs eslovac.
El 1941, va empatat al 2n-3r lloc amb József Szily, rere Jan Foltys, a Trenčianske Teplice (Trentschin-Teplitz, Trencsénteplic), i va jugar al segon tauler contra Braslav Rabar (0.5 : 1.5) en un matx Croàcia-Eslovàquia a Zagreb 1941.
Després de la II Guerra Mundial, va empatar als llocs 10è - 12è a Zlín 1945 (el campió fou Petar Trifunović). Potúček va jugar representant Txecoslovàquia en matxs amistosos contra Anglaterra a Londres 1947, MCCU a Birmingham 1947, França a París 1947, i els Països Baixos a la Haia 1947.

## Referències

* ↑ «1941». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 2 gener 2017].
* ↑ http://www.vjesnik.hr/pdf/2001%5C12%5C09%5C31A31.PDF Arxivat 2004-12-25 a Wayback Machine. KRONOLOGIJA HRVATSKOGA ŠAHA (393)
* ↑ «Vina del Mar». Arxivat de l'original el 2009-01-03. [Consulta: 2 gener 2017].
* ↑ Welcome to the Chessmetrics site
# Sokrat Mojsov

Sokrat Mojsov (1 de març de 1942) és un exfutbolista macedoni de la dècada de 1960.
Fou 3 cops internacional amb la selecció iugoslava. Pel que fa a clubs, defensà els colors de FK Vardar i Stade Rennais.

## Referències

* ↑ Profile on Serbian federation official site
# Txe Arana

Txe Arana (Lleida, Segrià, 1972) és una actriu i presentadora catalana, que es va donar a conèixer el 1993 presentant el programa musical Sputnik. També ha estat la veu d'anuncis publicitaris i d'algunes produccions audiovisuals, com ara la gala dels II Premis Gaudí de l'Acadèmia del Cinema Català, l'1 de febrer de 2010. A més, ha sigut la veu dels programes de televisió Ànima i Quan arribin els marcians. Col·labora en la revista digital Esguard.
El 10 de juliol del mateix any va fer, juntament amb l'actor Lluís Soler, la lectura de la declaració final de la manifestació "Som una nació. Nosaltres decidim" en nom dels organitzadors. Txe Arana defensa la independència de Catalunya, i ha participat en una campanya per a promoure la participació en el consulta el 2014.

## Filmografia principal
### Televisió

* 1993: Sputnik (presentadora)
* 1993: Tres senyores i un senyor (presentadora)
* 1998-2000: Laberint d'ombres
* 1999: Coses de la vida (presentadora)
* 2001: Temps de Silenci (2 episodis)
* 2005: El cor de la ciutat
* 2007: Colors en sèrie (veu, episodi "Vermell")
* 2007: Un lloc per viure (veu, documental)
* 2009-2010: Ànima
* 2010: Adéu, Espanya? (veu, documental)
* 2007- actualitat: Mic de TV3 (veu en off)

### Cinema

* 2008: Reality, curtmetratge de Kim Gázquez
* 2009: Marcianas, curtmetratge de Sintu Amat
* 2017: Barcelona 1714, llargmetratge d'Anna M. Bofarull

## Referències

* ↑ «La Vermella - La veu en off, amb Dolors Martínez i Xavi Martín». CCMA. [Consulta: 4 juliol 2024].
* ↑ «La revista per a pissarretes Esguard fa el salt a Android». VilaWeb, 02-01-2013.
* ↑ «Txe Arana: 'És absurd no defensar una Catalunya independent'». Crònica.cat, 09-02-2011. Arxivat de l'original el 2011-03-16. [Consulta: 11 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Txe Arana - Lloc web oficial
* «Capítol II: Espartac Peran i Txe Arana - Els 80». TV3. [Consulta: 11 febrer 2011].
# Barbus humeralis

Barbus humeralis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Congo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Saltsburg

Saltsburg és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 955 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Saltsburg tenia 955 habitants, 406 habitatges, i 261 famílies. La densitat de població era de 1.755,8 habitants/km².
Dels 406 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,8% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 33,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 19% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.448$ i la renda mediana per família de 37.614$. Els homes tenien una renda mediana de 32.778$ mentre que les dones 24.688$. La renda per capita de la població era de 14.580$. Entorn de l'11,4% de les famílies i el 12,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Saltsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Saltsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Zaccariniïta

La zaccariniïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom en honor de la Dra. Federica Zaccarini, de la Universitat de Leoben, a Àustria, pel seu treball sobre PGE en cromitites i roques ultrabàsiques.

## Característiques

La zaccariniïta és un arsenur de fórmula química RhNiAs. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 3,5 i 4. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Mineralògic de Leoben (Àustria).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Loma Peguera, a la localitat de Bonao, a la província de Monseñor Nouel, a la República Dominicana, en forma de grans anèdrics d'entre 1 i 20 μm de grandària, formant intercreixements amb garutiïta, la qual també va ser descoberta en aquest indret. Sol trobar-se associada a altres minerals com l'hexaferro, la cromita o la ja esmentada garutiïta. També ha estat descrita a la granja Mooihoek, a la localitat de Lydenburg de la província de Mpumalanga, a Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Zaccariniite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 novembre 2017].
# Simianne

Simianne (en (ucraïnès): Сім'яне, en rus: Семенное) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 717 habitants. Pertany al districte de Nijnegorski. Fins al 1948 la vila es deia Beixaran.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].
# Tsanatl

Tsanatl (en rus: Цанатль) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 388 habitants. Pertany al districte rural de Mekhelta.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Virus de l'encefalitis de la vall de Murray

L'encefalitis de la vall del riu Murray és una infecció vírica transmesa per mosquits, causada pel MVEV (virus de l'encefalitis de la vall de l'Murray), un membre del gènere Flavivirus, de la família Flaviviridae, els primers casos es van produir els anys 1917 i 1918.

## Vegeu també

* Encefalitis vírica
# Barbus humilis

Barbus humilis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Tsana (Etiòpia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.