OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campoo de Yuso

Campoo de Yuso (yuso és castellà antic: baix, del llatí sub, Campoo de Baix) és un municipi situat en la Comunitat Autònoma de Cantàbria, en la comarca de Campoo-Los Valles. Els seus límits són: al nord amb Santiurde de Reinosa, San Miguel de Aguayo i Luena, a l'oest amb Campoo de Enmedio, al sud amb Las Rozas de Valdearroyo i l'Embassament de l'Ebre i a l'est la província de Burgos.

## Localitats

* Bustamante, 39 hab.
* Corconte, 40 hab.
* La Costana (Capital), 44 hab.
* Lanchares, 104 hab.
* Monegro, 55 hab.
* Orzales, 113 hab.
* La Población, 130 hab.
* Quintana, 7 hab.
* Quintanamanil, 11 hab.
* La Riva, 44 hab.
* Servillas, 33 hab.
* Servillejas, 13 hab.
* Villapaderne, 21 hab.
* Villasuso, 61 hab.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2007 |
| 1.701 | 2.215 | 2.368 | 2.400 | 2.396 | 2.315 | 1.748 | 1.209 | 957 | 916 | 739 | 724 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 336 | 59,89% | 5 |
| PP | 164 | 29,23% | 2 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 293 | 57% | 4 |
| PP | 219 | 42,61% | 3 |
# Bosc Comunal de Naüja

El Bosc Comunal de Naüja (oficialment en francès Forêt communale de Nahuja) és un bosc del terme comunal de Naüja, a la comarca de l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
El bosc, de 1,45 km² està situat en el sector sud-est del terme comunal, també al sud-est del poble de Naüja, en una zona molt boscosa.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per la comuna de Naüja, atès que es bosc és propietat comunal. Té el codi F16250Z dins de l'ONF (Office national des forêts).

## Referències

* ↑ El Bosc Comunal de Naüja en els ortofotomapes de l'IGN
# Casa Caramany (Girona)

La Casa Caramany és un edifici del Carrer Ciutadans del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana principal presenta carreus ben tallats en el conjunt, excepte a la planta superior, que hauria estat afegida posteriorment. La portalada principal correspon a una porta dovellada que probablement fou retallada al segle xviii. El recinte del vestíbul que dona accés a l'escala que condueix a les plantes és cobert amb volta amb llunetes. A la façana es conserven dues finestres gòtiques amb arcs conopials i arquets i amb impostes ornades. A l'interior de la botiga Moriscot de la planta baixa es conserven arcs i restes de pedra dels segles XV o XVI.

## Història

A l'actual casa del número 2 hi hagué antigament la casa Caramany. Actualment és ocupat per l'hotel Centre. Aquella família tenia altres cases de la seva propietat al mateix carrer, com la casa del carrer de l'Arc i l'edifici de l'antic hotel Italians.

## Referències

* 1 2 «Casa Caramany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Cantó de Villeneuve-la-Garenne

El cantó de Villeneuve-la-Garenne és un antic cantó francès del departament dels Alts del Sena, que estava situat al districte de Nanterre. Comptava amb el municipi de Villeneuve-la-Garenne.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori es va unir al nou cantó de Gennevilliers.

## Municipis

* Villeneuve-la-Garenne

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1999 | Roger Prévot | Divers droite, després UDF |
| 1999- | Alain-Bernard Boulanger | Divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 13.780 | 22.715 | 23.691 | 23.906 | 23.824 | 22.349 | 25.183 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Almost Easy

Almost Easy és un senzill de la banda de heavy metal nord-americà Avenged Sevenfold. La cançó apareix en el seu àlbum homònim, on és el primer single d'aquest àlbum, llançat a la ràdio de rock establerta. La cançó va tenir el seu premier en un concert a Indonèsia.

## Referències

* ↑ UK Music Charts | The Official UK Top 75 Singles: Week of Mon 11 Feb - Yahoo! Music UK

## Enllaços externs

* Web oficial del grup (anglès)
# Bufaler becblanc

El bufaler becblanc (Bubalornis albirostris) és un ocell de la família dels ploceids (Ploceidae).

## Hàbitat i distribució

Habita sabanes àrides del Senegal, Gàmbia, sud de Mauritània, Guinea Bissau, Guinea, sud de Mali, Burkina Faso, sud de Níger, nord de Ghana, nord de Benín, nord de Nigèria, Camerun, sud de Txad i nord de la República Centreafricana, Sudan del Sud, nord d'Etiòpia, Eritrea i cap al sud al nord d'Uganda i oest de Kenya.

## Referències

* ↑ «Bufaler becblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Aleta pectoral

Les aletes pectorals són unes aletes aparellades localitzades als costats del cos dels peixos o els cetacis, generalment darrere de les brànquies darrere de l'opercle, soldades a la cintura escapular. En els peixos primitius, es troben a la part inferior del cos.
Poden variar tant en forma com en mida, depenent de l'espècie. Els radis de les aletes pectorals dels peixos voladors són molt prolongats i formen una mena d'ales, mentre que els d'alguns peixos que caminen sobre el fons estan lliures per poder recolzar-s'hi. Les aletes pectorals més grans corresponen a la balena geperuda, i en les rajades s'uneixen formant un gran disc i constitueixen la part principal del seu teixit muscular, que els permet desplaçar-se fent moviments ondulatoris.
Són homòlogues a les extremitats anteriors dels tetràpodes terrestres, i en els mamífers aquàtics poden tornar a adoptar la forma d'aletes, com ara en els cetacis, els sirenis i els pinnípedes.
La seva funció principal és la de mantenir l'equilibri, tot i que en algunes espècies tenen també una funcionalitat natatòria ja que es balancegen sobre la seva base, com en el cas dels taurons. Així com passa amb les aletes pelvianes i dorsals, durant la natació es pleguen per tal d'aportar més aerodinàmica a l'animal. En moltes espècies, en canvi, ajuden a caminar, com en el cas dels oxudercins.

## Referències

* 1 2 3 Aleta a enciclopedia.cat
* ↑ Hall, Brian K. Fins into Limbs: Evolution, Development, and Transformation (en anglès). University of Chicago Press, 2008-09-15. ISBN 9780226313405.
* ↑ A. Belluscio. «Biologia e sistematica dei pesci (Università di Roma "La Sapienza", Laurea Triennale in Scienze Naturali e Scienze Biologiche)» (PDF) (en italià), 11-05-2006. Arxivat de l'original el 15 febbraio 2010. [Consulta: 20 setembre 2007].
* ↑ Club d'Immersió Biologia :: 24. Glossari, · Peix òssi, Facultat de Biologia · UB
* ↑ Harris, V.A. «On the locomotion of the mudskipper Periophthalmus koelreuteri (Pallas): Gobiidae» (en anglès). Proceedings of the Zoological Society of London, 134, 1961, pàg. 107–135.
# Can Barnils

Can Barnils és una masia del municipi de Sant Quirze Safaja (Moianès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal de planta rectangular amb teulada a doble vessant.
La façana és arrebossada i amb esgrafiats de tons rosats. Pedres angulars a les cantonades, finestres amb llindes de pedra i balcons de ferro. Edifici de planta baixa, pis i golfes.
A la façana hi ha el portal, amb dues pilastres que sostenen la llinda. A sobre hi ha un balcó amb llinda i dues finestres als costats. A les golfes hi ha un altre balcó, coronat per una finestra en el·lipse, i dues finestres més als costats. A la banda esquerra, entre el balcó i les finestres, hi ha un rellotge de sol. Al fons hi ha un pou de planta semicircular i altres dependències de la masoveria, que componen l'antic mas Hortolà, avui formant part d'un mateix conjunt.
S'hi accedeix pel Camí de Barnils, que surt del costat mateix de l'església parroquial de Sant Quirze Safaja, a l'extrem de llevant i més enlairat del poble, i s'adreça cap al nord-est pujant en amples revolts per anar a cercar l'extrem sud-oest de la Serra de Bernils i, des d'allí, seguir la carena de la serra. En quasi tres quilòmetres arriba a la masia de Serratacó, i continuant per la mateixa pista, en poc més d'un quilòmetre i mig arriba a Bernils.
Prop de Barnils hi ha el Roure Gros del Fabregar, arbre monumental.

## Història

El mas Barnils és l'antic Mas Hortolà, que fou renovat a principis del segle xix. Del Mas Hortolà antic en queden restes que formen les dependències de l'actual masoveria de Can Barnils.
La façana és de finals del segle xix, i està datada: 1887 (amb un escut al centre).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Barnils». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Bosc Comunal de Millars

El Bosc Comunal de Millars (en francès, oficialment, Forêt Communale de Millas) és un bosc de domini públic del terme comunal de Millars, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
El bosc, que ocupa 0,68 km², està situat a l'extrem nord del terme comunal, en els vessants meridionals del massís de Força Real, o Mont Ner.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per la comuna de Millars. Té el codi identificador de l'ONF (Office National des Forêts) F16239O.

## Referències

* ↑ El Bosc Comunal de Millars en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «87 - Millars». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Millars». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
# Casa Valls i Valls

La Casa Valls i Valls és un edifici del municipi d'Igualada (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una antiga edificació senyorial que el 1914 és arranjada a partir d'un projecte de nova façana. Formada per planta celler amb una part coberta amb volta, planta baixa, planta primera i golfes. Construcció de murs de càrrega amb embigats de fusta i voltes de canó. En la façana destaca una tribuna amb columnes clàssiques i al seu interior està pintada amb temàtica floral, d'influència modernista. La façana està ornamentada amb motllures de guix, especialment en els ulls de bou que coronen els balcons del segon pis.

## Referències

* ↑ «Casa Valls i Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Cantó de Villeneuve-l'Archevêque

El cantó de Villeneuve-l'Archevêque és un cantó francès del departament del Yonne, situat al districte de Sens. Té 17 municipis i el cap és Villeneuve-l'Archevêque.

## Municipis

* Bagneaux
* Chigy
* Courgenay
* Flacy
* Foissy-sur-Vanne
* Lailly
* La Postolle
* Les Clérimois
* Les Sièges
* Molinons
* Pont-sur-Vanne
* Saint-Maurice-aux-Riches-Hommes
* Theil-sur-Vanne
* Vareilles
* Villeneuve-l'Archevêque
* Villiers-Louis
* Voisines

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Gabriel Laurent | Divers gauche |
| 1951-1958 | M. Gaumont | Divers droite |
| 1958-1970 | Gabriel Laurent | Divers gauche |
| 1970-1982 | Henri Kienlen | PS |
| 1982-2001 | Michel Pichon | UDF |
| 2001- | Jean Pingal | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 5.637 | 5.471 | 4.970 | 5.012 | 5.287 | 5.743 | 6.353 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Almorox

Almorox és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa. Limita amb Cenicientos, Cadalso de los Vidrios, San Martín de Valdeiglesias i Villa del Prado a la província de Madrid i Santa Cruz del Retamar, Escalona i Paredes de Escalona, a la de Toledo.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Rafael Silván Sen | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Adoración Silván Testillano | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Braulio Peña Sen (27/04/1989) Adoración Silván Testillano | PP PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Jesús Miguel Cortés | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Jesús Miguel Cortés | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | M. Julia Sen Benito | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Celestino González del Casar | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Celestino González del Casar | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | Julia Notario | PP | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Camí del Burgar

El Camí del Burgar és un antic camí situat a Reus (Baix Camp), que creua la partida del Burgar. Comença al Camí de Valls, vora el Mas del Tallapedra Vell, s'encreua amb el camí de la Selva a Salou, travessa la carretera de Sant Ramon i la via del tren a Barcelona i va per la partida de Montoliu. Després s'encreua amb la Riera de la Quadra i la del Pi del Burgar. En aquest punt, i en direcció sud, hi neix el camí Nou o Camí de la Grassa. El nostre camí va al Mas de Gusí i es considera que acaba al Mas del Pere Sanç, però abans d'arribar-hi el desús l'ha fet desaparèixer. Passat el barranc del Pi del Burgar, un ramal puja al Mas del Burgar.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 116. ISBN 8486387655.
# Aday

Aday (en àrab اداي, Adāy; en amazic ⴰⴷⴰⵢ) és una comuna rural de la província de Guelmim, a la regió de Guelmim-Oued Noun, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 3.005 persones

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Calomys fecundus

Calomys fecundus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Bolívia, on viu a altituds d'entre 600 i 2.700 msnm. Els seus hàbitats naturals són les iungues i els boscos secs. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, fecundus, significa ‘fecund’ en llatí.

## Referències

* ↑ Bernal, N.; Vivar, E. Calomys fecundus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 març 2017.
# Broadway (Virgínia)

Broadway és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 2.192 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Broadway tenia 2.192 habitants, 882 habitatges, i 610 famílies. La densitat de població era de 465 habitants per km².
Dels 882 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,6% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.167 $ i la renda mediana per família de 45.066 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.181 $ mentre que les dones 20.930 $. La renda per capita de la població era de 18.274 $. Entorn del 5,1% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Broadway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Broadway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Casa Duran i Reynals

El Casa Duran i Reynals és una obra noucentista de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge format de diversos cossos. El cos principal consta de planta baixa i pis. En destaquen les arcades situades al centre del primer pis. Als costats hi ha adossats sengles cossos d'una sola planta acabats amb balustrada. A la part central de la façana més pròxima al carrer s'alça un volum de planta quadrada com a torre. La coberta és de teula.

## Referències

* ↑ «Casa Duran i Reynals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Antònia Suau Mercadal

Antonia Suau Mercadal (Palma, 24 d'agost de 1908 - Valldemossa, 23 de juliol de 2003) va ser una de les primeres catedràtiques de llengua i literatura d'Ensenyament Secundari d'Espanya.

## Formació

Formada a l'Institut Balear de Palma, on tingué com a professor Gabriel Alomar, continuà els estudis iniciant la carrera de Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona. Un cop llicenciada, es traslladà a Madrid.

## Activitat professional

En aquesta època va ser una col·laboradora activa en les tasques pedagògiques de l'Instituto Escuela de Madrid i en la Residencia de Señoritas, on s'allotjà entre 1930 i 1936, quan la presidia María de Maetzu; hi participà com a conferenciant i com a bibliotecària. Va prendre part també en recerques relacionades amb el seu camp disciplinar en el Centre d'Estudis Històrics, i va ser protagonista de l'experiència pedagògica innovadora de l'Institut Obrer de València durant els anys finals de la II República, ja com a catedràtica d'Ensenyament Secundari; hi va treballar des de 1937 fins al final de la guerra.
Acabada la Guerra Civil va patir el procés de depuració franquista del magisteri espanyol i el 1943, mitjançant una oposició lliure va obtenir de nou una plaça de catedràtica de Llengua i Literatura en l'Institut de Bilbao. El 1961 es va traslladar a l'Instituto Nacional Femenino d'Ensenyanza Media Juan Alcover de Palma i tres anys més tard, el 1964, va passar a l'Institut Ramon Llull en el qual es jubilaria el 1978.

## Vida personal

El 1936 Antonia Suau conegué el cineasta italià Antonio Vistarini, i va intervenir en la pel·lícula Cara a cara; poc després el seu company moriria en la guerra. En la primavera de 1938 va ser mare d'una nena, Marta.

## Referències

* 1 2 3 4 Bernat Vistarini, Antonio; López Martínez, José Damián; Martínez Cañavate, Laura «Antonia Suau Mercadal (1908-2004), catedrática de Lengua y Literatura de enseñanza media: modelo para la formación del futuro profesorado de secundaria». Educació i Història: revista d'història de l'educació, 31, 05-02-2018, pàg. 167–195. ISSN: 2013-9632.
* ↑ Vázquez, Raquel Mujeres y educación en la España contemporánea. La Institución Libre de Enseñanza y la Residencia de Señoritas de Madrid. Akal, 2012.
* ↑ «Antonia Suau Mercadal». ACIO. Associació Cultural Institut Obrer de València. [Consulta: 21 juliol 2022].
* ↑ Studiolum. «Lexicografía, postguerra y cartas familiares». mesa revuelta, 01-06-2007. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ Lázaro, Rosa María; Sichar. Aquellos tiempos del «Insti». El Instituto de Enseñanza Media de Bilbao cumple 150 años. Madrid: Ediciones Beitia, 1997, p. 155, 194 y 198. ISBN 978-84-88890-30-6.

## Bibliografia

* Murga Castro, Idoia. Mujeres en vanguardia. La Residencia de Señoritas en su centenario (1915-1936). Residencia de Estudiantes, 2015. ISBN 978-84-939988-6-8.
# Altukhov

Altukhov (en rus: Алтухов) és un poble (un khútor) del krai de Stàvropol, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 806 habitants. Pertany al districte rural de Blagodarni.

## Referències

* ↑ «Реестр нормализованных названий ранее существовавших географических объектов, зарегистрированных в АГКГН на 18/11/2010. Ставропольский край». Arxivat de l'original el 2017-07-31. [Consulta: 31 gener 2021].
# Campoo-Los Valles

Campoo-Los Valles és una comarca històrica de Cantàbria, situada a l'Alt Ebre de poc més de 1.000 km². La cota més elevada està en el pic Cuchillón (2.225 msnm), i la més baixa a Pesquera (560 msnm), estant Reinosa a 850 msnm.
Originàriament, segons es recull en el Llibre de les Merindades de Castella o Becerro de les Behetrías de Castella (d'aproximadament 1352), la Merindad d'Aguilar de Campoo comprenia tant municipis del sud de l'actual Cantàbria, com del nord de la província de Palència i de la de Burgos, sent la capital l'avui palentina Aguilar de Campoo, antiga capital del vast Marquesat d'Aguilar de Campoo. Posteriorment, la capitalitat es va traslladar a Reinosa, ciutat que segueix ostentant aquesta condició. El "Campoo palentino", va quedar després de la divisió provincial, amb Aguilar com població més important, i englobat actualment en l'àmplia comarca de la Muntanya Palentina. Malgrat que ja existeix una llei de comarcalització de Cantàbria, aquesta encara no ha estat desenvolupada per tant la comarca no té entitat real.

## Municipis de la comarca

* Campoo de Enmedio.
* Campoo de Yuso.
* Hermandad de Campoo de Suso.
* Las Rozas de Valdearroyo.
* Pesquera.
* Reinosa.
* Santiurde de Reinosa.
* San Miguel de Aguayo.
* Valdeolea.
* Valdeprado del Río.
* Valderredible.

## Galeria d'imatges

* «El Cabezudo», de 4,85 metres, el més alt dels menhirs de Valdeolea.
* Colegiata de San Martín de Elines (Valderredible).
* Ermita rupestre de Santa María de Valverde (Valderredible).
* Robledal vora Navamuel (Valderredible).
* Interior de l'Ermita rupestre de Santa María de Valverde (Valderredible)
* Cementiri rupestre medieval junt a l'ermita de Santa María de Valverde (Valderredible).
* L'Ebre als voltants de Polientes (Valderredible).
* Plaça de la Llibertad en Reinosa.
* Vista de l'embassament de l'Ebre des de Julióbriga.

## Referències

* ↑ Llei 8/1999, de 28 d'abril, de comarques de la Comunitat Autònoma de Cantàbria «PDF». Arxivat de l'original el 2009-12-12. [Consulta: 15 maig 2008].
# Adaym

Adaym (Al-Adaym o Adem o Al Uzym) és un riu afluent oriental del Tigris. Es forma per la unió de diversos rius a les muntanyes paral·leles al Djabal Hamrim, entre els quals el Kirkuk (també Khasa o Kaza o Kissa o Kissačay o Kara su) el Tauk o Dakuka, el Ak su o Thuz Khurmatli. Normalment no té aigua a la desembocadura durant els mesos d'estiu.
El nom Adaym apareix al segle xiv sota la forma Azim o Uzayyim. Probablement abans era el Turnat de les inscripcions cuneïformes, i després Tornadotus o Tornas dels clàssics.

## Referències

* ↑ Oppenheim, A. Leo. Ancient Mesopotamia: Portrait of a Dead Civilization (en anglès). University of Chicago Press, 2013-01-31. ISBN 9780226177670.
* ↑ Emberling, Geoff. Diyala (en anglès). American Cancer Society, 2012. DOI 10.1002/9781444338386.wbeah24060. ISBN 9781444338386.
* ↑ Authors, Various. The World's Greatest Books (Ancient and Mediaeval History) (en anglès). Library of Alexandria. ISBN 9781465590282.
# Canarina canariensis

Canarina canariensis és una espècie de planta de la família de les Campanulàcies que es distribueix per Gran Canària, Tenerife, La Palma, La Gomera, El Hierro (Illes Canàries). És una planta bulbosa que es troba a les comunitats del montverd i del bosc termòfil. És una espècie que s'usa com a planta ornamental.
* Cultiu de C. canariensis a un hivernacle del Jardí Botànic de Berlín-Dahlem
* C. canariensis als seu hàbitat natural, el bosc de laurisilva d'Anaga, Tenerife
* Canarina canariensis al Jardí Botànic Viera y Clavijo a Gran Canària

## Referències

* ↑ «Canarina canariensis» a EOL. Data consulta: 04 d'abril de 2014.