OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Praha hlavní nádraží

Praha hlavní nádraží (sovint abreujat Praha hl.n) és la denominació de l'estació de ferrocarrils principal de Praga (República Txeca). És una de les estacions més importants del país. L'estació té connexió amb el metro de la capital i ofereix serveis de transport a l'interior de l'estat així com a països veïns. Fou inaugurada el 1871 i anomenada com Franz Joseph I en honor de Francesc Josep I d'Àustria. Durant el període de la República (1918-1939) l'estació fou denominada Estació Wilson (en honor del president dels Estats Units Woodrow Wilson). L'interior de l'estació ofereix vestíbuls d'estil Art-Nouveau que foren dissenyats posteriorment a la inauguració, el 1909, per l'arquitecte txec Josef Fanta. La connexió actual amb l'estació de metro (Hlavní nádraží - Línia C) fou construïda entre el 1972 i el 1979.

## Línia

* Línia 011
* Línia 070
* Línia 090
* Línia 091
* Línia 122
* Línia 171
* Línia 210
* Línia 221
* Línia 231
# Tysvær

Tysvær és un municipi situat al comtat de Rogaland, Noruega. Té 10,925 habitants (2016) i la seva superfície és de 425,41 km². El centre administratiu del municipi és el poble d'Aksdal.

## Referències

* 1 2 «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 24 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Tysvær - Lloc web oficial
# Ottokar I d'Estíria

Ottokar I d'Estíria (+ 1064) fou comte de Steyr i marcgravi d'Estíria fundador de la dinastia dels Ottokar.
El 1055 fou assassinat el marcgravi de Carantània Arnold II de Wels-Lambach i llavors la marca fou confiada al comte de Steyr, Ottokar, que va mantenir residència al seu comtat. Així la marca fou coneguda com a marca de Steyr derivat a Estíria. Va fer la pau amb Hongria amb qui la marca estava en guerra.
A la seva mort el 1064 el va succeir el seu fill gran Adalberó d'Estíria.

## Referències

* Walter Brandau, Geschichte der Steiermark, Graz 1966.
# Raleigh-Durham Skyhawks

Els The Raleigh-Durham Skyhawks van ser una franquícia de futbol americà que participà en la World League de futbol americà l'any 1991, amb seu a la ciutat de Raleigh, Carolina del Nord. El nom s'inspirà en els vols dels germans Wright a la regió. El seu estadi fou el N.C. State's Carter-Finley Stadium, the la mateixa ciutat de Raleigh L'equip va tenir una actuació decebedora amb 0 victòries i 10 derrotes i menys de 13.000 espectadors de mitja per partit, la qual cosa suposà la desaparició de l'equip la temporada següent, essent substituïts pels Ohio Glory el 1992.
# Percival James Patterson

Percival James Patterson, més conegut com a P. J. Patterson, és un polític jamaicà. Primer Ministre de Jamaica des de 1992 fins a 2006, fou el primer afroamericà de la història de Jamaica a ocupar aquest càrrec. Durant el seu govern va realitzar una política d'esquerres i d'integració amb el Caricom.
Va criticar l'actuació del president dels Estats Units George W. Bush a Haití, per l'expulsió del president d'aquest país Jean-Bertrand Aristide durant la Crisi d'Haití de 2004. Patterson va aconseguir que Jamaica fos el primer país del Carib que va signar l'acord energètic Petrocaribe promogut pel president veneçolà Hugo Chávez.
Patterson, el govern del qual fou el més longeu de la història jamaicana (amb una durada de 14 anys exactes), va ser succeït en el càrrec de primer ministre per Portia Simpson-Miller el 30 de març de 2006.
# Poder estadístic

El poder d'una prova estadística és la probabilitat que la prova es rebutja quan la hipòtesi nul·la és falsa (és a dir, que no va a cometre un error de tipus II, o una decisió de fals negatiu). A mesura que augmenta el poder, les possibilitats d'un error de tipus II disminueix. La probabilitat que ocorri un error de tipus II es coneix com la taxa de falsos negatius (β). Per tant, el poder és igual a 1 - β, que també es coneix com la sensibilitat. L'anàlisi del poder pot ser utilitzat per calcular la mida de la mostra mínima requerida perquè pugui ser raonable de detectar un efecte d'una determinada grandària. L'anàlisi del poder també es pot utilitzar per a calcular la mida mínima que pugui ser detectada en un estudi amb una mida de mostra. A més, el concepte de poder s'utilitza per fer comparacions entre els diferents procediments de les proves estadístiques: per exemple, entre un paramètric i una prova no paramètrica de la mateixa hipòtesi.

## Enllaços externs

* http://cran.r-project.org/web/packages/pwr/index.html
* http://www.southampton.ac.uk/~cpd/anovas/datasets/index.htm
* http://www.stat.uiowa.edu/~rlenth/Power/index.html
* http://effectsizefaq.com/
# Vicent Beguer Miquel

Vicent Beguer Miquel (Torrent, 1960) és un llibreter i polític valencià. Va ser regidor a Torrent del Bloc Nacionalista Valencià-Compromís.
Ha treballat a diverses llibreries al llarg de la seua vida professional i en diferents càrrecs a diferents establiments. La seua trajectòria li ha fet guanyar el reconeixement de l'Associació de Bibliotecaris Valencians, que en 2009 va lliurar-li el seu Premi d'Honor. Va ser regidor pel Bloc Nacionalista Valencià a Torrent des de l'any 2003 fins 2015, També va ser candidat al Senat per la circumscripció de València amb Bloc-Iniciativa-Verds a les Eleccions generals espanyoles de 2008. Fou expulsat del Bloc el 2015 i es va presentar com a cap de llista a la plataforma Actúa Torrent-Plataforma per l'Hospital. Per a les eleccions municipals de 2023 va donar suport a la candidatura de Ciutadans tancant la llista electoral en qualitat d'independent.

## Referències

* ↑ «Sento Beguer y Salut Cubells consiguen los premios de los bibliotecarios» (en castellà). Levante-EMV, 04-06-2009.
* ↑ «El candidato de Actúa-Torrent carga contra Compromís tras ser expulsado del Bloc: “Compromís no sabe lo que es una coalición”» (en castellà). Horta Noticias, 30-04-2015. [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ C.Moreno. «El regidor Sento Beguer ha estat expulsat del Bloc de Torrent de l'Horta». El Punt Avui, 30-04-2015. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ «Actúa-Sento Beguer: “Torrent no puede estar ni un día más sin un Servicio de Urgencias”» (en castellà). Nou Horta, 15-05-2015. Arxivat de l'original el 4 d’abril 2023. [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ Sena, Laura. «El nacionalista Vicent Beguer cerrará la lista de Ciudadanos en Torrent» (en castellà), 04-04-2023. [Consulta: 4 abril 2023].
# Olene S. Walker

Olene Smith Walker (Ogden, Utah, 15 de novembre de 1930 - Salt Lake City, 28 de novembre de 2015) va ser una política estatunidenca, 15a governadora de Utah nomenada el 5 de novembre de 2003. Va ser la primera i única governadora de Utah fins avui.
El fons polític de Walker inclou vuit anys en la legislatura estatal incloent-hi com a terme Majority Whip. Va fundar la Fundació d'Educació de Salt Lake City i va servir com la seva directora de la Divisió de Utah de Desenvolupament de la Comunitat. Ha presidit la comissió del Governador d'Atenció a la Infància i la Conferència Nacional de Tinents Governadors.

## Governadora

Va assumir l'ofici de Governador de l'Estat de Utah després que l'exgovernador, Mike Leavitt, renunciés al seu ofici per servir com a administrador de l'Agència de Protecció Mediambiental (EPA). Walker va servir com a governadora fins al final de la legislatura de Leavitt el 3 de gener de 2005. Poc després va esdevenir governadora, selecció a l'exrepresentant estatal Gayle McKeachnie per ser tinent governador. Va ser la primera dona governadora a prendre jurament per la Cap de la Cort Suprema de l'Estat (de Utah), Christine M. Durham.

## Referències

* ↑ Dan Harrie. «Olene Walker: A Utah original and pioneer is gone». The Salt Lake Tribune, 28-11-2015.
* ↑ Marc Haddock. «Utah County Democrats to honor former GOP Gov. Olene Walker». DeseretNews.com, 17-05-2010.

## Enllaços externs

* http://www.families.utah.gov/Walker.PDF Arxivat 2011-10-07 a Wayback Machine.
* http://www.nga.org/.../menuitem.29fab9fb4add37305ddcbeeb501010a0/?...
* http://www.weber.edu/walkerinstitute/default.html
# Trinidad Sanchis Picó

Trinidad Sanchis Picó (Alcoi, 20 febrer 1950), Trini Sanchis, és una pianista alcoiana que resideix a l'estat de Yucatán al Mèxic.
Va fer estudis de piano amb el mestre Rafael Casasempere Juan. Amb només nou anys, el 1959, va donar el seu primer concert al qual va tocar entre d'altres una obra de Haydn a quatre mans amb Casasempere. El 1968 viatja a Viena, on viurà fins al 1980 i hi fou mestra de piano durant set anys de l'escolania dels Wiener Sängerknaben. És professora emèrita de la Facultat de Música de la Universitat Veracruzana a la ciutat de Xalapa-Enríquez on va formar entre d'altres els pianistes Marielí Sosa, Edgar Bofil i Alfredo Arjona. Hi va ser membre del «Trío Clásico de Xalapa».
Ha actuat a la seva ciutat natal en diverses ocasions: al desembre de 1983 a un recital organitzat per l'Asociación de Amigos de la Música de Alcoy dedicat a Brahms, i una segona actuació amb l'Orquestra Simfònica Alcoiana sota la direcció de Gregorio Casasempere. Hi va tornar el juny de 2013 per donar un concert a dos pianos amb el professor alcoià Juan Antonio Recuerda, en motiu de la I Setmana Gran del Piano de l'AMMA. L'Ajuntament d'Alcoi la va proposar com a directora de l'Himne de Festes de Moros i Cristians 2019. A Viena va conèixer el violinista mexicà Carlos Marrufo Gurrutia amb qui es va casar el 1972.

## Reconeixement

* 1971 menció honorífica a l'Escola Superior de Música, l'actual Universitat de Música i Art Dramàtic de Viena
* Premi Maria Canals a Barcelona el 1973.

## Referències

* 1 2 Vilaplana, M. «La Fiesta de Alcoy traspasa fronteras» (en castellà). Información, 19-10-2018.
* 1 2 Jordà Morey, Alfonso «Rafael Casasempere Juan (Alcoy, 1909 – Alicante, 1995)» (en castellà). La Moderna, 05-05-2020.
* ↑ «Trinidad Sanchis será la directora del himno y Carlos Merchán, el autor del cartel de Fiestas» (en castellà). El Periòdic, 18-10-2018.
* 1 2 «Con "Dos conciertos para Piano", la orquesta sinfónica de Yucatán visita a la bella sultana del Oriente» (en castellà). Secretaría de Cultura – Gobierno de México, 01-08-2007. [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ Jordà, A. «Semana grande del piano en Alcoy, con Trinidad Sanchis como protagonista estelar». Información, 06·06·13.
* ↑ Redacción. «Voces y piano se juntan en el Círculo Industrial» (en castellà). Pagina 66, 08-06-2013.
* ↑ «Trinidad Sanchís: "l'Himne d'Alcoi és un cant a l'alegria, a la unitat de la gent"». Les Muntanyes, 03-05-2019 [Consulta: 7 març 2020].
* ↑ «Marrufo Gurrutia, Carlos». A: Yucatán en el tiempo : enciclopedia alfabética.. 1. ed. Mérida, Yucatán, México: Inversiones Cares, 1998. ISBN 970-9071-00-9.
* ↑ «Trinidad Sanchis Picó, la pianista alcoyana que lo fue de los Niños Cantores de Viena». El nostre, 26-10-2018.
# Ricard Farré i Climent

Ricard Farré i Climent (L'Espluga de Francolí, 26 de gener de 1894 - Tarragona, 19 d'octubre de 1939) va ser un empresari i polític català.
Ricard Farré va néixer en una família de tradició pastissera, els Farré-Gamell, que exercien l'ofici des de principis del segle xix. L'any 1916 va ser nomenat vicepresident de l'Agrupació Recreativa de la Cambra Agrícola de l'Espluga.
El 1917 va fundar el seu propi negoci, l'empresa de galetes Rifacli, acrònim de les tres primeres síl·labes del seu nom i cognoms. L'empresa venia els seus productes arreu d'Espanya al cap de pocs anys.
Farré va ser escollit alcalde de l'Espluga per l'Ateneu Federal Republicà (adherit a Esquerra Republicana de Catalunya) en guanyar les eleccions municipals espanyoles de l'abril de 1931. El desembre de l'any següent va deixar l'alcaldia però va seguir com a regidor fins a les eleccions de 1934.
L'Espluga de Francolí va ser ocupada per les tropes franquistes el gener de 1939. L'1 de març fou empresonat, juntament amb la seva esposa, Rosa Tarrats. El 22 de juny, Ricard fou sentenciat a pena de mort i va ser afusellat a la Muntanya de l'Oliva de Tarragona el 19 d'octubre del mateix any.
La segona estelada més antiga de Catalunya va ser trobada l'any 2015 a la casa pairal de la seva família, i Ricard Farré podria haver-ne estat el seu creador.

## Referències

* ↑ Fernández José, Xavier. «Argentina juzgará la ejecución por Franco de 11 alcaldes tarraconenses» (en castellà). Diari de Tarragona, 23-10-2013. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2015. [Consulta: 14 febrer 2015].
* ↑ «Coneix-nos». Galetes artesanals Rifacli.
* ↑ Vallès i Martí, Josep M. «Ricard Farré Climent: alcalde republicà de l'Espluga de Francolí, afussellat pel franquisme (1894-1939)» (pdf). Aplec de treballs [Montblanc], 32, 2014, pàg. 163-191.
* ↑ Roca i Armengol, Jordi. «Biografia Ricard Farré i Climent · memoriaesquerra.cat». Fundació Josep Irla. [Consulta: 14 febrer 2015].
* ↑ «LLEI 11/2017, del 4 de juliol, de reparació jurídica de les víctimes del franquisme. Llista de procediments judicials militars que afecten a 66.590 persones físiques i 15 jurídiques» p. 799. Arxiu Nacional de Catalunya, 07-07-2017.
* ↑ «Troben el que podria ser la segona estelada més antiga de Catalunya a l'Espluga de Francolí» (html). CCMA, 16-12-2015.
* ↑ «La segona estelada més antiga de Catalunya, localitzada a l'Espluga de Francolí» (html). Racó Català, 16-12-2015.
# Safareig del Comú

El Safareig del Comú és una obra de Dosrius (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El safareig del comú es troba emplaçat en la trama del nucli antic. Es tracta d'una construcció aïllada de planta rectangular amb coberta de teula àrab a quatre vessants recolzada en una estructura de bigues, riostes i quatre pilars de fusta.
Es troba obert a la trama viària per dos costats, amb un muret de protecció a davant, i pels altres dos queda protegit pel cos d'un edifici de planta de nova construcció. S'abasteix d'aigua mitjançant una font situada en un pilar amb coronament corbat. El voltant del safareig presenta rajola ceràmica col·locada de forma inclinada per a facilitar la feina de rentar.

## Història

A l'Arxiu Històric Municipal de Dosrius es conserva una acta de 20 de desembre de 1915 en la qual queda reflectida la construcció d'un camí veïnal que ocasiona la desaparició del safareig. S'acorda que se'n construirà un de nou prop de l'emplaçament on hi havia el vell.
En l'acta d'11 d'agost de 1916 queda recollit el finançament del safareig. Una part per la comissió de carreteres, una part per l'Ajuntament de Dosrius i pels particulars: Salvador Mauri, Joan Nogueres i Andreu Bartrés que feien servir l'aigua procedent del safareig per regar.
Inicialment aquest safareig es protegia del sol per un plàtan. El 6 de març de 1958 es cobreix. El projecte tècnic especifica el següent: construcció de dos pilars de fàbrica de totxo i un muret de formigó de 150 kg/m3 amb pedra de la localitat. El sostre havia d'estar format per biguetes de perfil amb doble T de ciment armat i la coberta de teula àrab amb solera de matxembrat. L'escala havia de ser amb aplacat de pedra sorrenca. El projecte no es va respectar, ja que la coberta es va fer d'uralita.
L'any 1999 es va rehabilitar el safareig i se li va donar l'aspecte que té actualment. Pel que fa a l'aigua que abastia originalment el safareig, no sé sap amb exactitud la procedència. Hi ha discrepàncies sobre l'origen de l'aigua. Un possibilitat era la mina de can Mandri i l'altra la mina de cal Raio. Se sap, però, que durant força temps l'aigua procedia de la mina del carrer Barcelona propietat de la Companyia d'aigües. Actualment l'aigua de la xarxa és la que es fa servir per a omplir el safareig.
A finals de la dècada del 2010, l'aigua del safareig del Comú és una "deixa" de la companyia d'Aigües de Barcelona al poble, a conseqüència del conveni signat entre aquesta i l'Ajuntament a canvi de l'explotació de l'aqüífer de Dosrius.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Safareig del Comú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2019].

## Enllaços externs

* Safareig del Comú, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Sofia de Brandenburg-Ansbach

Sofia de Brandenburg-Ansbach (en alemany Sofia de Brandenburg-Ansbach) va néixer a Ansbach (Alemanya) el 10 de juny de 1614 i va morir a Bayreuth el 23 de novembre de 1646. Era filla de Joaquim Ernest (1583-1625) i de Sofia de Solms-Laubach (1594-1651).

## Matrimoni i fills

El 8 de desembre de 1641 es va casar a Ansbach amb el seu cosí Erdmann August de Brandenburg-Bayreuth (1615-1651), fill del marcgravi Cristià (1581-1655) i de Maria de Prússia (1579-1649), membre per tant de la Casa de Hohenzollern com ella mateixa. El matrimoni va tenir només un fill:
* Cristià Ernest (1644-1712), casat primer amb Erdmuda Sofia de Saxònia (1644-1670), després amb Sofia Lluïsa de Württemberg (1642-1702) i finalment amb Elisabet Sofia de Brandenburg (1674-1748).

## Enllaços externs

* Sofia de Brandenburg
# Pratgibert

Pratgibert és una masia de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia formada per tres cossos, un de central i els altres adossats. El més característic és la homogeneïtat que presenten les obertures i l'aparella en tota la construcció. Les finestres són de testera recta d'un sol carreu a la llinda, amb ampit motllurat i carreus carejats i escairats als brancals. Les portes són també de testera recta, amb llinda d'un sol carreu. El cos lateral esquerra està adossat al cos central, gairebé com si fos una ampliació, mentre que el cos lateral dret sembla que fou sobrealçat a partir del primer pis.

### Finestres

N'hi ha una situada a l'ala dreta de la façana principal, formada per dos grans carreus que formen l'ampit, dos carreus més formen els brancals i un sol la llinda, treballada amb una sanefa molt senzilla.
Destaca una llinda d'un sol carreu de pedra, tallat i polit amb la data de construcció, tres carreus als brancals i ampit motllurat adossat.
La diferent factura i el tipus de pedra fan pensar en que podrien representar dues de les etapes constructives de la masia. Degut a la similitud de la finestra de 1760 amb la resta d'obertures de la casa, se suposa que la finestra del segle xiv seria un testimoni, reaprofitada de l'antiga masia del segle xiv.

## Història

El 22 de maig de 1346 consta en un document fet a la casa d'Eures (Sala d'Heures) de la parròquia de Santa Eugènia de Berga, que el castlà de Sta. Eugènia, que conreaven els pagesos Bernat del Prat casat amb Maria, juntament amb el mas Vendrell (ara Cal Queu). El 13 d'agost de 1346 va passar en poder de Pere Milany, amb el consentiment del rei Pere, senyor del castell de Tona, i el 1348 va ser adquirit pels masos del Planell.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas del Pratgibert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Oulad Zbair

Oulad Zbair (àrab أولاد ازباير Awlād Uzbāyr) és una comuna rural de la província de Taza de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 17.747 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Tumwater

Tumwater és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 12.698 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tumwater tenia 12.698 habitants, 5.659 habitatges, i 3.253 famílies. La densitat de població era de 492,7 habitants per km².
Dels 5.659 habitatges en un 28,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,5% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 42,5% no eren unitats familiars. En el 33,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.329 $ i la renda mediana per família de 54.156 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.778 $ mentre que les dones 32.044 $. La renda per capita de la població era de 25.080 $. Aproximadament el 4,3% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tumwater». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tumwater». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Recinte emmurallat de Besalú

El Recinte emmurallat de Besalú és una obra del municipi de Besalú (Garrotxa). Gaudeix de protecció com a bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Queden restes adossades a cases i en especial a la part del riu i l'Arc del carrer de Tallaferro. Han quedat poques restes del gran nombre de muralles i torres que envoltaven el casal dels comtes i la vila de Besalú. A la casa dels Figueres es troben algunes restes de considerable alçada. La majoria resten en grans blocs al costat del riu Fluvià.

## Història

Carlemany va dividir l'actual província de Girona en quatre grans comtats: Empúries, Besalú, Girona i Perelada. El primer comte del que es tenen notícies és Odiló, anomenat pel rei francès. Va ser comte l'any 785 i donà permís per fundar el monestir de Sant Esteve de Banyoles. El seu successor va ser el fill de Carlemany, Leudovic, qui s'enfrontà amb diverses incursions sarraïnes. Després passaren 20 comtes independents, l'últim dels quals fou Bernat Guillem, fill de Guillem II i Estefania, que continuà la tasca del seu oncle Bernat III i morí sense descendència, passant el comtat de Besalú a la Casa de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «Recinte emmurallat de Besalú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2014].