OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mozabit

El mozabit o tumẓabt és un dialecte amazic parlat pels mozabits, un grup ibadita que viu a set ciutats a la regió natural del Mzab, al Sàhara septentrional d'Algèria. També és parlat per petites comunitats d'emigrants mozabits a altres ciutats.
El mozabit és una de les llengües Mzab-Wargla, un continu dialectal de les llengües zenetes. Està molt relacionat amb els dialectes propers amazics de Ouargla i Oued Righ, així com de la més distant parla gurara.

## Bibliografia

* ابراهيم و بكير عبد السلام. . الوجيز في قواعد الكتابة و النحو للغة الأمازيغية المزابية (en àrab). غرداية: المطبعة العرببة, 1996.
* Delheure, Jean. Aǧraw n Yiwalen Tumẓabt d-Tefṛansist = Dictionnaire Mozabite–Francais (en mozabit i francès). París: SELAF, 1984.
* Masqueray, Émile «Comparaison d'un vocabulaire des Zenaga avec les vocabulaires correspondants des dialectes Chawia et des Beni Mzab». Archives des missions scientifiques et litteraires, 3/5, 1879, pàg. 473-533.

## Referències

* ↑ Tunzabt a The Joshua Project
# Miss Van

Miss Van, nom artístic de Vanessa Alice Bensimon (Tolosa, Llenguadoc, 1973) és una grafitera i pintora tolosenca, que començà pintant parets als carrers de Tolosa als 18 anys. És considerada una de les pintores i pintors més coneguts de l'escena del grafit. Els seus dibuixos són de dones amb ulls esbiaixats i foscos, cobrint varietat de formes femenines i expressant les més diverses emocions. El seu treball ha provocat una reacció negativa d'algunes feministes a causa del retrat de dones en el seu grafit.
A França, una forma molt original de grafit va néixer el 1993 amb Miss Van i Mademoiselle Kat. Miss Van és només una de les facetes de l'escena de grafit que creix a Tolosa, però ella és la que ha guanyat probablement més aclamació mundial per al seu treball. Ha passat a exhibir teles a galeries a través de França, Europa i els Estats Units.
Últimament, ha vingut a viure Barcelona i ha fet dissenys per a la col·lecció Fornarina nova. Treballa en el seu primer llibre i futurs espectacles d'art a Europa. Miss Van és també una referència de l'artista del còmic punk rock Mitch Clem, en el seu còmic semiautobiogràfic San Antonio Rock City.

## Galeria de grafits

* Barcelona, 2003
* Barcelona, 2004
* Barcelona, 2004
* Barcelona, 2005
* Barcelona, 2005
* San Francisco, 2005
* Barcelona, 2006
* Barcelona, 2006
* Barcelona, 2007
* Berlín, 2007

## Referències

* 1 2 3 4 «SWINDLE Magazine Interview with Miss Van». Arxivat de l'original el 2011-05-18. [Consulta: 30 gener 2011].
* ↑ Miss Van gallery
* ↑ «Mitch Clem, Rock City Comics». Arxivat de l'original el 2006-11-05. [Consulta: 30 gener 2011].

## Enllaços externs

* Miss Van - Lloc web oficial
* «Interview with Miss Van Part I» (en anglès). Juxtapoz Magazine, 28-09-2009. [Consulta: 31 gener 2011].
# Simhat bat

Simhat Bat (en hebreu: שמחת בת) és una cerimònia en la qual la nena jueva rep el seu nom.

## Costum ashkenazita

A la comunitat Ashkenazita, cerimònies per donar el seu nom a les nenes nounades no s'han generalitzat i sovint estan limitades al pare anunciant el nom del nadó a la sinagoga al Sàbat, dilluns, dijous o qualsevol altra ocasió quan la Torà es llegeix després del naixement. De vegades un kidush es durà a terme a la sinagoga per als amics i la família. Al segle xx, l'interès en les cerimònies tradicionals per a les nenes ha estat reviscut i noves cerimònies han evolucionat. Aquestes cerimònies són sovint conegudes sota els termes de Simhat Bat o Brit Bat. No hi ha una font explícita a la Mixnà o al Talmud babilònic, que digui quan o com s'ha d'anomenar les nenes.

## Costum sefardita

A la comunitat sefardita, el Simhat Bat se celebra generalment durant el primer mes després del naixement. Es duu a terme a la sinagoga o es fa una festa a casa. Sovint és dirigit pel Hazan. Els principals elements de la cerimònia d'acció de gràcies són el recital del Càntic dels Càntics 2:14 (i, en el cas de la primera filla que neix de la mare, el Càntic dels Càntics 6:09), i l'oració per donar el nom Mi sheberakh imoteinu. Elements addicionals poden incloure el Salm 128 i la Benedicció Sacerdotal (Birkat Cohanim).

## La benedicció Mi Sheberakh

מִי שֶׁבֵּרַךְ שָׂרָה וְרִבְקָה רָחֵל וְלֵאָה וּמִרְיָם הַנְּבִיאָה וַאֲבִיגַיִל וְאֶסְתֵּר הַמַּלְכָּה בַּת אֲבִיחַיִל הוּא יְבָרֵךְ אֶת הַיַּלְדָּה הַנְּעִימָה הַזּאת וְיִקָּרֵא שְׁמָהּ פלונית בְּמַזַּל טוֹב וּבְשַׁעַת בְּרָכָה וִיגַדְּלֶהָ בִּבְרִיאוּת שָׁלוֹם וּמְנוּחָה וִיזַכֶּה לְאָבִיהָ וּלְאִמָּהּ לִרְאוֹת בְּשִׂמְחָתָהּ וּבְחֻפָּתָהּ בְּבָנִים זְכָרִים עשֶׁר וְכָבוֹד דְּשֵׁנִים וְרַעֲנַנִּים יְנוּבוּן בְּשֵׂיבָה וְכֵן יְהִי רָצוֹן וְנאמַר אָמֵן

### Traducció en català

"El que va beneir a les nostres mares: Sara i Rebeca, Raquel i Lia, a la profetisa Míriam i Abigail, i a la reina Ester, filla d'Abichayil, que beneeixi aquesta noia estimada, i sigui el seu nom amb la bona sort, i en aquesta hora sigui beneïda, que pugui créixer amb bona salut, pau i tranquil·litat, i tinguin el seu pare i la seva mare el mèrit de poder veure l'alegria del seu casament, i tinguin els seus fills, riquesa i honor, salut i vigor fins a la vellesa, que es faci la teva voluntat, diguem tots, Amén! " (Veure Salm 92:14)

## Noves cerimònies

Les celebracions com el Simhat Bat ("filla de la joia") o el Brit Bat ("filla del pacte"), són cada vegada més comúnes, la celebració consisteix típicament en una acollida comunitària, un nomenament fet a sobre d'una copa de vi, amb una cita dels versicles bíblics apropiats i les benediccions tradicionals.

## Referències

* ↑ Jewishcelebrations.com (anglès)
* ↑ La Santa Biblia Salm 92:14 (castellà)
* ↑ Myjewishlearning.com Arxivat 2014-05-18 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Interfaithfamily.com (anglès)
* Reform.org.il Arxivat 2018-02-25 a Wayback Machine. (hebreu)
# Radar de trànsit

* No s'ha de confondre amb Càmera de trànsit.
El radar de trànsit és un radar que s'utilitza principalment per al control del límit de velocitat en el trànsit rodat.
La companyia holandesa Gatsometer BV, fundada als anys 50 pel corredor de ral·lis Maurice Gatsonides, va inventar les primeres càmeres de control de trànsit. Gatsonides volia monitorar millor la seva velocitat als revolts d'una pista de curses i se li va ocórrer aquest dispositiu per a millorar el temps que tardava a completar el circuit. La companyia va desenvolupar el primer radar per a ús en trànsit rodat i, avui en dia, és el major subministrador de sistemes de radars de velocitat. Aquesta és la raó per la qual en alguns països, les càmeres de control de velocitat siguin anomenades de vegades "Gatsos".
El 2014 a Catalunya hi havia 222 radars fixos de trànsit, la gran majoria (105) a la demarcació de Barcelona. Això suposa 4 vegades més que la mitjana estatal.

## Radar pedagògic

Es tracta de senyals que detecten la velocitat a què circula cada vehicle i la indiquen en un panell lluminós. Està demostrat, i és comprovable, que un conductor redueix la velocitat si se li mostra visualment la velocitat en la qual circula en el mateix moment, el que fa reduir la sinistralitat i els accidents en qualsevol tipus de vies.
És un sistema amable de conscienciar els conductors de mantenir una velocitat adequada al seu pas pel municipi o carretera sense necessitat de mesures agressives per als vehicles: bandes sonores, desnivells, passos elevats …
* Fan reduir la velocitat a les vies o carrers escollits, el que fa que augmenti la seguretat viària ciutadana, en disminuir la sinistralitat i els accidents.
* Detecten i indiquen, en el panell lluminós, la velocitat de cada vehicle.
* Un conductor redueix la velocitat si se li mostra visualment la seva pròpia velocitat en que circula en el mateix moment.
* Són ideals per a vies amb gran afluència de trànsit, carreteres, a les entrades de la població, llocs on hi ha escoles, hospitals, urbanitzacions, polígons industrials, aglomeracions de gent, queixes de veïns, etc.

## Vegeu també

* Detector de radar
* Detector de detector de radar
* Radar de tram
* Càmera de seguretat
* Reconeixement automàtic de matrícula

## Referències

* ↑ Catalunya en xifres, Diari Ara, 11 setembre 2014, p.35
# Muntanya de la Sala

La Muntanya de la Sala és una muntanya de 665,7 metres d'altitud que es troba en el límit dels termes municipals de Monistrol de Calders, de Castellterçol i de Granera, al Moianès.
Està situada a l'extrem de llevant del terme monistrolenc, en el sud-oest del de Castellterçol, i al de ponent del de Granera, a la dreta de la riera de Sant Joan i a l'extrem de ponent de la Serra de l'Olleret. També és a ponent de la Baga del Miracle, al nord-oest del Coll de la Baga del Miracle, o Coll de Muntanya, i al sud-oest de la Sala de Sant Llogari i de l'església romànica de Sant Llogari de Castellet.
De fet, la Muntanya de la Sala és una muntanya amb tres turons dominants, del qual el central és el més alt. 188 metres més al nord hi ha el segon, de 657,3 metres d'altitud, i 252 metres al sud-oest el tercer, amb 642,1 m. alt. El més alt és el triterme entre els tres municipis esmentats, mentre que el nord és termenal entre Castellterçol i Monistrol de Calders, i el del sud-oest ho és entre Granera i Monistrol de Calders.
Fins al segle xix, tots els vessants d'aquesta muntanya estaven plens de feixes que contenien ceps, però aquesta enorme extensió de vinya rebé de ple la plaga de la fil·loxera, i s'abandonà els darrers anys d'aquell segle. Fou el primer sector de tot el terme monistrolenc en què s'abandonà el conreu de la vinya.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Mortehoe

Mortehoe és un poble costaner al nord del comtat de Devon, Anglaterra, amb paisatges de penya-segats. La població al 1801 era de 254 persones i un segle després, de 788. Hi destaca l'església de Saint Mary (Santa Maria), inicialment una petita església normanda que sembla haver estat ampliada al segle xii transformant-la amb una església cruciforme d'estil romànic. A finals del segle xiii es fa afegir la torre. A l'interior es pot destacar una tomba de principis del s. XIV al transsepte que segurament és del rector William de Tracey (mort el 1322), ja que té a la part superior de la figura incisa d'un sacerdot sostenint un calze. Destaquen també les piles baptismals d'estils romànic i gòtic anglès primitiu, el treball dels revestiments de fusta en els extrems dels bancs (s. XVI) i el mosaic d'àngels que adorna l'arc del presbiteri. Aquesta església va ser salvada de la ruïna per un benefactor anònim el 1988.

## Referències

* 1 2 «Mortehoe» (en anglès). Devon County council. Arxivat de l'original el 10 de setembre 2015. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «Iglesia de St Mary» (en anglès). Viamichelin. [Consulta: 17 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Ruta a peu Mortehoe - Morte Point - Bull Point
# Màrcia Otacília Severa

Màrcia Otacília Severa (en llatí Marcia Otacilia Severa) va ser una emperadriu romana del segle iii. Formava part de la gens Otacília, una antiga gens romana d'origen plebeu.
Va ser la dona de l'emperador Marc Juli Filip o Filip l'Àrab, que va regnar des de l'any 244 al 249, i la mare del jove Marc Juli Filip, que va ser mort pels pretorians després de la batalla de Verona l'any 249. Sembla que va tenir també una filla perquè Zòsim parla d'un Severià com el gendre de l'emperador.
No es coneixen detalls de la vida de Màrcia Otacília, excepte que els antics escriptors cristians consideraven que era membre d'aquesta religió. Eusebi de Cesarea a la Història eclesiàstica, així ho diu.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/71?rgn=full+text;view=image;q1=OtaciliaSmith,+William+(editor).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+biography+and+mythology.+Vol.+III.++Boston:+L'ttle,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 63. ]
# Similicaudipteryx yixianensis

Similicaudipteryx yixianensis (Similicaudipteryx, “similar al Caudipteryx”) és un gènere representat per una única espècie de dinosaure teròpode caudiptèrid, que va viure intervinguts del període Cretaci, fa aproximadament 125 milions d'anys, en l'Aptià, en el que és avui Àsia. Oposat en la Formació Jiufotang, al comtat de Yixian, Província de Liaoning, Xina. El gènere conté un sol gènere descrit Similicaudipteryx yixianensis, que fou anomenat en 2008 per He, Wang, i Zhou.
He i els seus col·legues van assignar a Similicaudipteryx a Caudipteridae basals en les similituds a Caudipteryx, proveneiente de la més antiga Formació Yixian, especialment en la forma dels seus ossos pubicos, encara que aquests ossos té diferents proporcions que en Caudipteryx. Similicaudipteryx també es diferencia del seu parent posseint una pigóstilo amb forma de daga i diverses característiques úniques de les vèrtebres posteriors.
# Prisc

Prisc (Priscus) és el nom dels següents personatges:
* Prisc Àtal, emperador romà
* Gai Juli Prisc, emperador romà
* Tarquini Prisc, rei de Roma
* Atti Prisc, pintor romà
* Prisc (historiador), un dels principals historiadors romans d'Orient conegut amb el malnom de Pànies
* Corneli Prisc, cònsol l'any 93
* Helvidi Prisc (llegat), llegat d'una legió a Síria
* Helvidi Prisc, magistrat i filòsof romà
* Juli Prisc, prefecte pretorià
* Gai Lutori Prisc, poeta romà
* Quint Noni Prisc, cònsol el 149
* Dècim Novi Prisc, cònsol el 78
* Tit Numici Prisc, cònsol el 469 aC
* Servili Prisc, família de la gens Servília
** Publi Servili Prisc Estructe (cònsol 495 aC), cònsol el 495 aC
** Quint Servili Prisc Estructe (mestre de la cavalleria), magister equitum el 494 aC
** Espuri Servili Prisc Estructe, cònsol el 476 aC
** Quint Servili Prisc Estructe (cònsol), cònsol el 468 aC
** Publi Servili Prisc Estructe (cònsol 463 aC), cònsol el 463 aC
** Quint Servili Prisc Estructe Fidenes, dictador el 435 aC i el 418 aC
** Quint Servili Prisc Fidenes I, sis vegades tribú amb potestat consular
** Quint Servili Prisc Fidenes II, tribú amb potestat consular tres vegades
* Espuri Servili Prisc, censor el 378
* Quint Sosi Prisc Seneció, cònsol el 169
* Estaci Prisc, cònsol el 159
* Marc Tarquici Prisc, senador romà
* Marc Trebaci Prisc, cònsol sufecte el 109
* Luci Valeri Mesal·la Trasea Prisc, cònsol el 196
* Ver i Prisc, gladiadors romans
* Prisc (mestre dels soldats), nascut al segle vi i mort el 613
# Naddoddr

Naddoddr (en islandès: Naddoður, feroès: Naddoddur) fou un viking, que procedent de les illes Fèroe, s'atribueix el descobriment d'Islàndia. Al mateix temps és un dels primers pobladors de les Illes Fèroe, al segle IX.
Naddoddr va néixer a Agder, que actualment comprèn les localitats noruegues d'Aust-Agder i Vest-Agder.
Al manuscrit medieval del Landnámabók s'afirma que partí de Noruega cap a les illes Feroe, però es desvià de la seva ruta, arribant fins al litoral d'Islàndia, molt a prop de l'actual Reyðarfjörður. Desembarcà i tot i que buscà assentaments humans no en trobà cap. Anomenà el lloc Snæland (Terra de la neu).
Es creu que és el pare d'Ann Naddoddsdóttir de Shetland. També es creu que fou el primer escandinau a arribar a Amèrica, prop d'un segle i mig abans que el renebot Leif Eriksson.

## Notes

* ↑ Iceland: The First Settlers (anglès)
* ↑ The Great Republic By The Master Historians: The Period Before Columbus (per Hubert Howe Bancroft. Volum II. World Public Library and Project Gutenberg Consortia Center, originally published in 1902)

## Referències

* Humbert H. Bancroft. «Vikings Voyages: Exploration of the New world?» (en anglès). publicbookshelf.com, 1900. [Consulta: 14 gener 2012].
* Touristtv. «History of Iceland» (en anglès). touristtv.is. Arxivat de l'original el 2011-07-22. [Consulta: 14 gener 2012].
* «The first settlers» (en anglès). angelfire.com. [Consulta: 14 gener 2012].
* O'Donoghue, Heather Old Norse-Icelandic literature: a short introduction(Published by Wiley-Blackwell, 2004)
# Monte San Biagio

Monte San Biagio és un comune (municipi) de la província de Latina, a la regió italiana del Laci. Es troba al vessant d'un turó, als Monts Ausons. Fins al 1862 era conegut com a Monticelli.
Monte San Biagio limita amb els municipis d'Ausonia, Coreno Ausonio, Esperia, Formia i Minturno.
A 1 de gener de 2019 tenia 2.915 habitants.

## Història

La presència romana al territori de Monte San Biagio està testimoniada per la presència d'un mausoleu atribuït a l'emperador Galba, natural de la zona, però que probablement pertanyia a Sext Juli Frontí, que tenia una gran vil·la als voltants. Els romans van derrotar els samnites al Passo della Portella: en el lloc es va construir una porta fortificada, que després va ser utilitzada com a duana fronterera del Regne de Nàpols. Molt a prop hi ha una talaia del període del Papa Sixt V.
Els orígens de la ciutat moderna es remunten a l'edat mitjana, quan es va construir un castell (sobre les ruïnes romanes), primer com a fortalesa del Ducat de Gaeta, i després del Ducat de Fondi. El primer document que menciona els Castrum Monticelli data del 1099, dels arxius de Monte Cassino. En els segles següents fou un feu de Fondi i una possessió de la família dell'Aquila a partir del 1145. Després fou governada per les famílies Colonna, Carafa, Mansfeld i Di Sangro, com a part del Regne de Nàpols.
A l'hivern de 1788 la ciutat va ser saquejada per l'exèrcit francès durant les guerres napoleòniques, mentre que, després de la restauració borbònica i la posterior unificació italiana, el barri va ser la base del brigantaggio. El 1862 es va canviar el nom a Monte San Vito i, poc després, a l'actual Monte San Biagio.

## Ciutats agermanades

* Saint-Romain-le-Puy, França
* Übersee, Alemanya

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Màrcia Cisteró i Saludes

Màrcia Cisteró i Saludes (Barcelona, 1972) és una actriu i docent catalana, coneguda sobretot en el món del teatre per haver representat obres de Molière, Sòfocles, Anton Txékhov, Eduardo De Filippo, Ramón María del Valle-Inclán, Wajdi Mouawad, Brian Friel, William Shakespeare, Arnold Wesker o Bertolt Brecht, entre d'altres, sovint sota la direcció d'Oriol Broggi, amb qui va començar a treballar l'any 2000 a Tartuf.

## Trajectòria

Ja de petita, Cisteró va començar a fer teatre al poble de la seva mare, Alforja, així com dansa clàssica i contemporània. Després de fer dos anys universitaris de Química, va decidir deixar la carrera per entrar a l'Institut del Teatre. En l'actualitat, és docent a la Universitat Autònoma de Barcelona.
De la seva vessant actoral se n'ha escrit: «Els controls corporal i lingüístic que exhibeix la situen a un nivell d’excel·lència màxima; sens dubte, un model de referència per als actors que vulguin estar a l'altura d'un teatre nacional». Als Premis Butaca de 2018 fou nominada en la categoria de millor actriu pel seu paper a Sopa de pollastre amb ordi.
L'any 2018, va participar amb el paper de Margarida a Vida privada, l'adaptació que Sílvia Munt va fer per a Televisió de Catalunya de la novel·la homònima de Josep Maria de Sagarra. L'any 2021, protagonitzà Frederica Montseny, la dona que parla, un telefilm dedicat a la trajectòria vital de la dirigent anarcosindicalista que va ser ministra durant la Segona República espanyola.

## Referències

* ↑ «Màrcia Cisteró i els regals de la vida». El País, 07-01-2021.
* ↑ Pardo, Xavi. «Màrcia Cisteró: "La vida de l'actor no és tan bonica com sembla"», 02-07-2018. [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ Miralles, Esteve. «“Moro com a país”: monòleg brillant, terrible». Núvol, 24-04-2014. [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ Gomila, Andreu. «Els finalistes del premis Butaca 2018», 15-10-2018. [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ Salvà, Bernat. «La primera ministra». El Punt Avui, 07-03-2021. [Consulta: 26 març 2021].
# Tomislav Tomašević

Tomislav Tomašević (Zagreb, 13 de gener de 1982) és un polític, activista, ecologista i politòleg croat que exerceix com a alcalde de Zagreb des de 2021. És un dels líders del partit polític local anomenat Zagreb és NOSTRE! (Zagreb je NAŠ!) i del partit polític nacional Podem! (Možemo!). Des de les eleccions locals de Zagreb de 2017, és regidor a l'Assemblea de Zagreb. També va ser elegit com a diputat per al Parlament croat en les eleccions de 2020. És el líder de facto de la Coalició Verda-Esquerra.
Es va presentar com a candidat a l'alcaldia de Zagreb en les eleccions locals de 2021 i va derrotar el candidat de dretes Miroslav Škoro en la segona volta, per un marge del 64% al 34%. En les eleccions a l'alcaldia de Zagreb de 2021, Tomašević va obtenir un nombre rècord de vots en totes dues rondes.
El 3 de juliol de 2021, Tomašević va assistir a la 20a edició de l'Orgull de Zagreb, al costat d'altres polítics croats com el president del Partit Socialdemòcrata, Peđa Grbin, i el vice-primer ministre, Boris Milošević. En fer-ho, Tomašević es va convertir en el primer alcalde de Zagreb que assisteix a la desfilada, alguna cosa que ja feia abans de ser alcalde. Va declarar que «com a nou govern de la ciutat, volien demostrar que ningú pot ser discriminat per cap motiu».

## Referències

* ↑ «Tko je Tomislav Tomašević i što stoji iza fenomena Možemo! - najvećih iznenađenja ovih izbora» (en croat). rtl.hr, 06-07-2020. Arxivat de l'original el 2 de juny 2021.
* ↑ «REZULTATI LOKALNIH IZBORA U sva četiri velika grada ide se u drugi krug!» (en croat). Jutarnji list, 21-05-2017.
* ↑ «The future of the Croatian left: Mozemo!». Index.hr.
* ↑ «10th term of the Croatian Parliament (22 July 2020) - Tomislav Tomašević».
* ↑ «Tomaševićeva bitka za birače centra: Hoće li mu stric svećenik i otac pravaš pomoći da pobijedi» (en croat). Jutarnji list, 21-02-2021.
* ↑ «Škoro nema apsolutno nikakve šanse protiv Tomaševića». Index.hr.
* ↑ «Ovo su rezultati izbora u svim gradovima u Hrvatskoj». Index.hr.
* ↑ «Ogroman trijumf Tomaševića. Muškarac u stožeru napao zaštitare, palio vatru...». Index.hr.
* ↑ «VIDEO Povorka ponosa stigla na Ribnjak, Tomašević i Benčić među prvima u koloni» (en croat), 03-07-2021.
* ↑ ; Bajruši, Robert; Kukec, Tomislav; Karakaš Jakubin, Hajdi«U Povorci ponosa oko 2500 ljudi, među njima i Tomašević: 'Skupljanje poena na manjinama je jadno!'» (en croat), 03-07-2021.
# Simon de Vlieger

Simon de Vlieger (Rotterdam, 1601 - Weesp, 13 de març de 1653) va ser un dibuixant i pintor neerlandès, conegut principalment per les seves pintures de marines.

## Biografia

En fonts antigues se li donava com nascut a Amsterdam, tanmateix s'accepta en general que Vlieger va néixer a Rotterdam, on probablement es va criar. A partir del seu matrimoni també realitzat a Rotterdam es tenen documents de la seva estada a la ciutat entre 1627 i 1633.
Eb 1634 es va traslladar a Delft, on va realitzar el pagament del lloguer de casa seva amb pintures. Al voltant de 1638 es trobava a Amsterdan on el 5 de gener de 1643 va obtenir la ciutadania. Els seus últims anys els va passar a Weesp on havia comprat una casa el 1649, va ser l'indret on va morir i va ser enterrat el 1653.

## Referències

* ↑ Johan Conrad Spengler, Catalog over det kongelige billedgalleri pas Christiansborg, Kopenhagen, 1827, pàgina 256
* ↑ Michael Bryan, George Stanley, Bryan's Dictionary of Painters and Engravers (enlarged by George Stanley), H.G. Bohn, Londen, 1849, pàgina 880
* ↑ Catalogue du Musée d'Anvers, 12e editie, gepubliceerd door Le Conseil d'Administration de L'Académie Royale des Beaux-Arts, 1857, pàgina 60
* ↑ Hans-Joachim Raupp, Simon Jacobsz de Vlieger in: Landschaften und Seestücke-Niederländische Malerei des 17. Jahrhunderts der SØR Rusche Sammlung Münster/Hamburg/Berlijn/Londen, 2001, ISBN 3-8258-2238-9, pàgina 286