OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llanelli Town Association Football Club

El Llanelli Town Association Football Club és un club de futbol gal·lès de la ciutat de Llanelli.

## Història

El club va néixer l'any 1896 amb el nom Llanelli Association Football Club. Fou un dels membres fundadors de la Welsh Premier League on jugà entre 1992 i 2013. Durant aquests anys el club ha guanyat una lliga i una copa. També ha participat cinc cops a la Copa UEFA/UEFA Europa League, una a la Copa Intertoto i una a la UEFA Champions League.
El club es va dissoldre el 22 d'abril de 2013. El mateix any es fundà el Llanelli Town AFC com a continuador.

## Palmarès

* Lliga gal·lesa de futbol:
** 2007-08
* Copa gal·lesa de futbol:
** 2010-11
* Copa de la Lliga gal·lesa de futbol:
** 2007-08
* Welsh League Division 1:
** 1913-14, 1929-30, 1932-33, 1970-71, 1976-77, 1977-78, 2003-04
* Welsh League Division 2 West:
** 1957-58
* Welsh League Division 3:
** 2014-2015
* Welsh League Cup:
** 1929-30, 1931-32, 1974-75
* West Wales Senior Cup:
** 1930-31, 1947-48, 1950-51, 1952-53, 1962-63 (compartit amb Swansea Town), 1963-64, 1967-68, 1970-71, 1976-77, 1999-00, 2008-09

## Referències

* ↑ «Wales - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Wales - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «AFC Llanelli». UEFA. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Llanelli AFC wound up at High Court over tax debts». BBC News. BBC, 22-04-2013 [Consulta: 22 abril 2013].
* ↑ «Llanelli Town AFC Club Information from Football Association of Wales - Football Association of Wales». faw.org.uk. Arxivat de l'original el 27 Octubre 2013.

## Enllaços externs

* Llanelli Town Association Football Club - Lloc web oficial
# Nens sense nom

Nens sense nom (o Nines oblidades) és una sèrie d'obres de Modest Cuixart de sinistres composicions amb nines destrossades encolades amb tela. L'any 1963 es van exposar a la galeria René Metras i va provocar un gran impacte. Actualment algunes d'elles es troben exposades a la Fundació Cuixart —juntament amb disset obres representatives, especialment de l'època informalista que va viure a París— i a diverses col·leccions privades.

## Anàlisi

Nens sense nom es tracta d'una de les seves obres més representatives de Modest Cuixart i Tàpies amb la introducció del collage d'objectes treballats i transformats per l'artista. Aquesta sèrie tracta la seva peculiar visió del neodadaisme, del pop art i del nouveau réalisme. Totes les obres de la sèrie, malgrat la diferència de materials de suport, presenten trets comuns. Apareixen unes nines o nens petits amb els caps negres que simbolitzen el dolor per la Guerra Civil Espanyola, on van morir innocents com a tots els conflictes bèl·lics. Justament l'absència de nom ressalta aquest caràcter genèric, les víctimes poden ser qualssevol, no importa la seva identitat concreta sinó la seva qualitat de víctima.

## Exposicions rellevants

* 1963 - Galeria René Metras
* 2004 - Museu d'Art de Girona

## Referències

* 1 2 3 «Modest Cuixart Tàpies». Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 2013-10-09. [Consulta: 27 juliol 2012].
* ↑ «El Museu d'Art de Girona s'interroga sobre la incidència d'aquest moviment artístic a Catalunya». e-barcelona.org, 17-06-2004. [Consulta: 3 agost 2012].
# Mitchell (cràter)

Mitchell és un cràter d'impacte lunar que s'uneix a la vora est del cràter més gran i més prominent Aristòtil.
El sòl de Mitchell és aspre i irregular, amb una suau elevació central, estant parcialment ple dels materials ejectats des d'Aristòtil, més recent. Presenta una petita osca en el bord sud, i la paret occidental ha estat completament absorbida per la vora d'Aristòtil.
El cràter deu el seu nom a l'astrònoma nord-americana Maria Mitchell (1818-1889).

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt mitjà del cràter que està més proper a Mitchell.
| Cràters satèl·lit | Mitchell Coordenades Diàmetre B 48° 18′ N, 19° 18′ E﻿ / ﻿48.3°N,19.3°E﻿ / 48.3; 19.3﻿ (Mitchell B) 6 km E 47° 36′ N, 21° 42′ E﻿ / ﻿47.6°N,21.7°E﻿ / 47.6; 21.7﻿ (Mitchell E) 8 km |

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Mitchell (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 25 juny 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 25 juny 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Mitchell» (en anglès). [Consulta: 25 juny 2018].
# Gobiopsis aporia

Gobiopsis aporia és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Ryukyu i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Steindachner, F. 1861. Beiträge zur Kenntniss der Gobioiden. Sitzungsber. Math.-Naturwiss. Classe K. Akad. Wiss. Wien v. 42 (for 1860): 283-292, Pl. 1.
* ↑ «Gobiopsis aporia». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Johann Adam Reincken

Johann Adam Reincken (Jan Adams Reinken) (Wildeshausen, Baixa Saxònia, 27 d'abril de 1623 - 24 de novembre de 1722) va ser un organista, però també compositor i gambista, del nord d'Alemanya que es va distingir per la seva longevitat i per la influència que tingué en organistes joves com Johann Sebastian Bach.

## Biografia

Va néixer a Wildeshausen, Baixa Saxònia. El 1637, als 14 anys, la seva família emigrà a Deventer, als Països Baixos, on rebé la seva primera formació musical. El 1654 va anar a estudiar durant tres anys amb Heinrich Scheidemann, un deixeble de Sweelinck, a l'església de Santa Caterina (Katharinenkirche) a Hamburg, i en la que va tenir com a condeixeble en Matthias Weckmann, junt amb el qual s'apropiaren dels procediments de l'escola neerlandesa. Després d'estar un any a Deventer, va tornar amb Scheidemann i es va convertir en el seu ajudant. Quan Scheideman morí, el 1663, Reincken va ocupar el seu càrrec fins a la seva mort, l'any 1722, a l'edat de 99 anys. A diferència de molts altres organistes i músics, Reincken va morir ric.

## L'estil de Reincken

Reincken tenia un estil particularment exuberant, un estil que s'anomenava stylus phantasticus i que va caracteritzar la qualitat dels organistes de l'escola del nord d'Alemanya. Els seus dots d'improvisador li van donar una gran reputació i el seu virtuosisme era excepcional.
Reincken coneixia bé a Buxtehude, com evidencia la pintura a l'oli J. Voorhout, en la que apareixen uns músics; se suposa que el clavecinista és Reincken, Johann Theile el de la viola da gamba, i el de la dreta, Buxtehude. També va influir significativament sobre el jove Bach. Sembla que, ja de vell, després d'escoltar a Bach fer unes improvisacions a partir del coral An den Wasserflüssen Babylon (Vora els rius de Babilònia), Reincken li comentà: "Pensava que aquest art era mort, però veig que viu en vostè.". La composició més important de Reincken es basava en aquest coral; per tant si la història és veritable, indicaria que Bach coneixia i valorava l'obra de Reincken. Un detall més: l'any 2006, es descobrien a Weimar els primers autògrafs de Bach i són una còpia del An den Wasserflüssen de Reincken, que cap al 1700 Bach va fer per al que llavors era el seu professor, Georg Böhm a Lüneburg.

## Obra

Algunes de les obres més destacades de Reincken són:
* Choralfantasien
** An Wasserflüssen Babylon
** Was kann uns kommen an für Noth
* Und es erhub sich ein Streit
* Toccata
** Toccata in g-Moll
** Toccata in G-Dur
* Les Cyclopes
* Fuge in g-Moll

## Referències

* ↑ Sojourn: Jan Adams Reincken Arxivat 2006-05-22 a Wayback Machine., by Timothy A. Smith

## Enllaços externs

* Informe del MDR sobre la troballa d'escriptura a Weimar
# Gran Premi de Burgàs

El Gran Premi de Burgàs era una cursa ciclista que es disputava a Burgàs (Bulgària). La cursa es creà el 2008 i va formar part del calendari de l'UCI Europa Tour. Només va durar una edició.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2008 | Pavel Shumanov | Dragan Spasić | Aleksander Srnic |

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# José Muro y Carratalá

José Muro y Carratalá (¿1850 - ?) fou un advocat polític espanyol, diputat a Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Llicenciat en dret, l'agost de 1874 formava part de la Milícia Nacional formada a Madrid pels propietaris durant el procés de restauració. Després fou elegit diputat del Partit Conservador pel districte de Molina (província de Guadalajara) a les eleccions generals espanyoles de 1884 i pel districte de Santa Coloma de Farners a les eleccions generals espanyoles de 1896.

## Referències

* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.724.
* ↑ Juan Sisinio Pérez Garzón. Milicia nacional y revolución burguesa: el prototipo madrileño, 1808-1874. CSIC, 1978, p.519.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Les formigues

Les formigues és un mural basat en el cal·ligrama homònim de Joan Salvat-Papasseit, situat a la mitgera del solar del passeig del Born, 25, cantonada amb el carrer del Rec Comtal, al barri de La Ribera de Barcelona.
L'obra original va ser publicada en el llibre L'irradiador del port i les gavines (1921) i al mateix any en el primer exemplar de la revista Proa. Utilitza l'estil conegut com a haiku, una forma de poesia tradicional japonesa que consisteix en composicions de tres versos curts. Els versos vistos des de lluny recorden una fila de formigues. En diagonal, es llegeix:
| « | camí de sol – per les rutes amigues – unes formigues | » |
El poema està il·lustrat també amb una flor i una estrella de mar.

## Història

José Manuel Pinillo, antic col·laborador de La Fura dels Baus, va idear el projecte Mapapoètic, un homenatge a la poesia inclòs en els actes del Fòrum de les Cultures 2004, que consistiria en 26 accions corresponents a altres tants poemes en diferents indrets de la ciutat. En general, van ser obres efímeres, excepte unes poques com aquesta. Els poemes van ser escollits per un equip conformat pel propi Pinillo, Víctor Nubla com a responsable dels projectes transversals del Fòrum, la crítica literària Dolors Udina i Eduard Escofet, que dirigia el festival Propost, també per al Fòrum.
Les formigues va ser la primera instal·lació de Mapapoètic i fou inaugurada l'1 de juny de 2004 pel tinent d'alcalde Jordi Portabella.

## Referències

* ↑ «Parcel·la cadastral 1720509DF3812B». Punt d'Informació Urbanística de Barcelona. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «Les formigues». Old BCN. Associació de Comerç i Turisme de Ciutat Vella.

## Vegeu també

* Les formigues a Viquitexts

## Enllaços externs

* «Les formigues». Ajuntament de Barcelona.
# Nens solars

Nens solars (títol original: Solarbabies) és un llargmetratge de ciència-ficció dirigit en 1986 per Alan Johnson i protagonitzat per Jason Patric, Jami Gertz, James Le Gros, Charles Durning, Richard Jordan (actor) i Lukas Haas. A més de ser produïda pel còmic Mel Brooks, va ser la segona i última pel·lícula dirigida per Johnson, més centrat en el seu treball de coreògraf. Compta també amb la participació de l'actor i cantant Terrence Mann, un dels protagonistes de les quatre pel·lícules de la saga Critters. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'acció transcorre en un futur en el qual amb prou feines queda aigua a la Terra. Un grup de nens i adolescents viuen en un orfenat dirigit per una dictadura i l'únic moment en què s'evadeixen de la realitat és quan surten a patinar durant la nit. Un d'ells troba una estranya esfera d'origen extraterrestre capaç de desfermar un gran poder pel que decideixen escapar de l'orfenat a través del desert a la recerca d'un lloc on poder viure en pau.

## Repartiment

* Richard Jordan: Grock
* Jami Gertz: Terra
* Jason Patric: Jason
* Lukas Haas: Daniel
* James LeGros: Metron
* Claude Brooks: Rabbit
* Peter DeLuise: Tug
* Peter Kowanko: Gavial
* Adrian Pasdar: Darstar
* Sarah Douglas: Shandray
* Charles Durning: The Warden
* Frank Converse: Greentree
* Terrence Mann: Ivor
* Alexei Sayle: Malice
* Bruce Payne: Dogger
* Willoughby Gray: Canis

## Localitzacions

La pel·lícula es va rodar íntegrament a Espanya, concretament a la província d'Almeria. Les escenes de l'orfenat i les pistes de patinatge es van rodar en les mines de Rodalquilar, mentre que la resta del rodatge va tenir lloc en el Desert de Tavernes, on encara es conserva un dels vehicles futuristes a l'interior del Western Leone.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Nens solars. esadir.cat.
* ↑ «Solarbabies». The New York Times.
# Mitchell Docker

Mitchell Docker (Melbourne, 2 d'octubre de 1986) és un ciclista australià professional des del 2006 i actualment a l'equip EF Pro Cycling.

## Palmarès

* 2006
** Vencedor d'una etapa del Tour of Gippsland
* 2007
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Hokkaidō
* 2007
** Vencedor d'una etapa del Tour de Java oriental
* 2010
** Vencedor d'una etapa del Delta Tour Zeeland
** Vencedor d'una etapa de la Ruta del Sud
* 2011
** Vencedor d'una etapa del Jayco Bay Classic

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2012. 166è de la classificació general
* 2013. 135è de la classificació general
* 2014. 147è de la classificació general
* 2015. Abandona (13a etapa)
* 2018. 151è de la classificació general
* 2019. 122è de la classificació general
* 2020. 132è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2014. Abandona (15a etapa)
* 2018. 131è de la classificació general

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
# Guo Xi

Guo Xi (xinès tradicional: 郭熙; en pinyin: Guō Xī, va ser un cèlebre pintor de paisatges que va néixer cap al 1020 i va morir vers l'any 1090). Era originari de la província de Henan i va viure durant la dinastia Song del Nord. La seva influència en els pintors posteriors va ser notable (com en el cas de Cao Zhibai). També fou un teòric de la pintura.
No es tenen notícies dels primers anys de la seva existència. Només se'n sap alguna dada biogràfica quan va ser a la cort. Va arribar ser un pintor lletrat (wenrenhua), un erudit i veritable artista que ja no és simplement un artesà. El seu moment més brillant va ser durant el regnat de Shenzong. Fou professors de l'Academia Hanlin, institució fundada per l'emperador. Les seves pintures mostren una nova tècnica denominada “perspectiva flotant”. El seu dibuix mostra una notable meticulositat. “Inici de la primavera” és considerada un paradigma de la pintura de la dinastia Song.

## Bibliografia

* “Historia mundial del arte”. Autors: Hugh Honour i John Fleming. de. Akal. Madrid. Pàg. 285.

## Enllaços externs

* http://www.theartwolf.com/landscapes/guo-xi-comienzos-primavera.htm
* http://www.rice-paper.com/uses/painting/essay/guoxi.html Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. (text en anglès). Text teòric de Guo Xi, publicat pel seu fill.
* http://www.annapujadas.cat/eina/historia/seminaris/TXTpdf/s10_paisxTXT.pdf Arxivat 2014-01-04 a Wayback Machine.. Sobre el paisatgisme xinès. Pàgs. 4,5, 17 i 23.
# Josep Puig Moliné

Mossèn Josep Puig Moliné (Castellbisbal, 1864 - Montcada i Reixac, 1936) fou sacerdot de la diòcesi de Barcelona.

## Biografia
### Rector a Premià de Mar

El 1904, amb quaranta anys i procedent de la parròquia de Santa Madrona de Barcelona, on tenia el càrrec d'ecònom, va arribar a Premià de Mar com a rector de Sant Cristòfol de Premià. Durant la Setmana Tràgica del juliol de 1909 a Premià, Puig Moliné va plantar cara als escamots revolucionaris que volien incendiar la rectoria i l'església de Premià de Mar. Va crear el Centre Catòlic Econòmic/Social 1910. Va ser rector de Premià de Mar fins al 1916, quan va ser destinat com a rector a Santa Maria de Sants de Barcelona, on va romandre vint anys, fins que es va produir el cop d'estat feixista en 1936 i els posteriors fets que van causar la seva mort el 15 de setembre de 1936, a l'inici de la Guerra Civil Espanyola. El 20 de juliol de 1936, Puig Moliné, juntament amb altres persones armades que es van fer fortes dins l'església, es va enfrontar a un grup de milicians que volien assaltar l'església i que van acabar plantant i disparant una peça d'artilleria a la plaça de l'església. Finalment, els milicians van aconseguir entrar, van fer caure les imatges i van cremar els bancs i confessionaris apilats en una foguera. Alguns dels defensors van poder fugir a través de la rectoria i dels habitatges més pròxims. Mossèn Puig va amagar-se en diferents domicilis fins que va ser denunciat, detingut i empresonat al Comité del Fomento de Sans.
La nit del 15 de setembre de 1936, als 72 anys, va morir afusellat al cementiri de Montcada. Les seves restes, un cop exhumades del cementiri de Montcada, van rebre sepultura a la Capella del Santíssim de la Parròquia de Santa Maria dels Sants.
El 1961, sota la tutela parroquial, es funda un grup d'escoltes afiliat a la DDE (Delegació Diocesana d'Escoltisme de Barcelona) que pren el nom de Mn. Puig i Moliné.

## Referències

* ↑ Puig Colome, Josep. «Escriptors i erudits contemporanis». [Consulta: 31 gener 2019].
* ↑ Biblioteca, Balmes. «MOSSÈN PUIG MOLINÉ I LA SETMANA TRÀGICA A PREMIÀ I A SANTS». [Consulta: 31 gener 2019].
* ↑ Martin Pay, Xavier. Sant Cristòfol de Premià de Mar, una parròquia amb història. Premià de Mar: Uno, 2018, p. 416 [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ Religion, Libertat. «Mañana del 15 de septiemble». [Consulta: 31 gener 2019].
* ↑ Causa general, Persecució. «Causa general». [Consulta: 16 gener 2019].
* ↑ Font i Plana, Jordi Font i Plana. Del joc a la festa : escoltisme catòlic català (1930-1980) Jordi Font i Plana. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2002, p. 62-68 (Biblioteca Abat Oliva; 243). ISBN 8484154254.
# Glenic

Glenic (en francès Glénic) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 593 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de Guéret-Saint-Vaury.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 574 | 531 | 581 | 605 | 593 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Jean-Claude Chevaliéras | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net.
# José Landazabal Uriarte

José Landazabal Uriarte, més conegut com a Lakatos, (Durango, 7 de gener de 1899 - Bilbao, 5 de febrer de 1970) fou un futbolista basc de les dècades de 1910 i 1920.

## Trajectòria

El seu sobrenom provenia de l'enorme semblança física que tenia amb el futbolista hongarès del Ferencvaros Imre Schlosser-Lakatos. Jugava a la posició d'interior dret. Amb 15 anys jugà a l'Eibar i el 1917 fitxà per l'Athletic Club. Amb 19 anys arribà al FC Barcelona on formà una gran davantera amb homes com Vicenç Martínez i Paulino Alcántara, disputant al club un total de 53 partits en els quals marcà 33 gols. A 1920 jugará uns mesos amb l'Hospitalenc. La posterior arribada de Félix Sesúmaga li barrà el pas de la titularitat i marxà al FC Martinenc on fou una gran figura. El gener de 1923 fitxà pel RCD Espanyol, retornant al Martinenc el juny de 1924. Posteriorment, jugà al Gimnàstic de València, al Patria, al Plentzia, Getxo i Canadiense. Fou internacional amb la selecció catalana de futbol el 1924.

## Referències

* 1 2 3 4 «Lakatos: La fuerza del Norte». Diari Sport, 03-12-2014. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ Ángel, Iturriaga. Diccionario de Jugadores del F. C. Barcelona. Editorial Base, 2010. ISBN 978-84-92437-74-0.
* ↑ «Lakatos». Athletic Club de Bilbao. [Consulta: 20 agost 2012].
* ↑ «El FTC contra el Barcelona». Mundo Deportivo, 02-03-1923.
* ↑ Gil Meseguer, Enric «Repetició de la Jugada. Història social de l'Esport a l'Hospitalet». 1918-1928. La dècada daurada de l'Hospitalenc Sporting Club. Centre d'Estudis de l'Hospitalet.
* ↑ «Notas varias». Mundo Deportivo, 12-02-1920.
* ↑ «Landazábal (Lakatos) fotografia». Mundo Deportivo, 17-11-1922.
* ↑ «La firma de licencias ha empezado». Mundo Deportivo, 18-06-1924.
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
# Hugo Pérez

Hugo Pérez és el nom dels següents personatges:
* Hugo Leonardo Pérez (Avellaneda, 1968), futbolista argentí que jugà al Racing d'Avellaneda, al Ferrocarril Oeste, l'Independiente i al Sporting de Gijón i a l'Estudiantes de La Plata
* Hugo Ernesto Pérez, futbolista estatunidenc, d'origen salvadorenc, de la dècada de 1980