OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sentència del Cassis de Dijon

La sentència del Cassis de Dijon del Tribunal de Justícia de la Unió Europea del 20 de febrer de 1979 és una sentència clau en l'obertura del mercat i l'abolició de mesures proteccionistes i les barreres tècniques entre els estats de la Unió Europea. Confirma el principi que qualsevol producte que es produeixi i es vengui legalment en un Estat membre s’ha de poder vendre al mercat de tots els altres.
El principi rep el nom de la Crème de Cassis, un licor de cassís, d'origen occità molt popular a França, i base de l'aperitiu kir, que el 1976 la cooperativa de supermercats Rewe volia comercialitzar a Alemanya. Aleshores, el servei federal de gestió del monopoli d'estat d'aiguardents (Bundesmonopolverwaltung für Branntwein, 1922-2018) en volia impedir la importació perquè el producte no respondria a la normativa alemanya. La controvèrsia que es va acabar davant els tribunals.
Finalment el Tribunal de Justícia de la Unió Europea va decidir que aquesta restricció nacional alemanya era un obstacle a la importació, incompatible amb els articles 34: «Les restriccions quantitatives a l'exportació i totes les mesures d'efecte equivalent estan prohibides entre els Estats membres»i 36 que defineix les restriccions acceptables (salut, moralitat pública, protecció de patrimoni artístic major…) del Tractat de Roma del 25 març 1957.

## Referències

* ↑ Fontaine, Pascal. Comissió Europea. Dotze lliçons sobre Europa. Luxemburg: Oficina de Publicacions de la Unió Europea, 2011. DOI 10.2775/57782. ISBN 978-92-79-17172-7.
* ↑ Portet i Boixareu, Àngel «Els licors artesanals, un impuls cultural en l’economia». Trobades Culturals Pirinenques, 7, 2011, pàg. 57-61.
* ↑ Arrêt Cassis, 1979.
* ↑ «Europe, 1957, Traité de Rome, Communauté économique européenne» (en francès). Universitat de Perpinyà. [Consulta: 26 novembre 2022].

## Bibliografia

* «Arrêt de la Cour du 20 février 1979. - Rewe-Zentral AG contre Bundesmonopolverwaltung für Branntwein. - Demande de décision préjudicielle: Hessisches Finanzgericht - Allemagne. - Mesures d'effet équivalent aux restrictions quantitatives. - Affaire 120/78.» (en francès i altres llengües europees, excepte el català). Eur-lex, 20-02-1979. [Consulta: 26 novembre 2022].
* Die Fallbesprechung zum Branntwein Cassis de Dijon, Rechtssache 120/78. Einführung des Grundsatzes der gegenseitigen Anerkennung (en alemany). Múnic: Grin, 2020, p. 17. ISBN 978-3-346-29948-2.
# Mu Kanazaki

Mu Kanazaki (Prefectura de Mie, Japó, 16 de febrer de 1989) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Mu Kanazaki va disputar 5 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Organització territorial de la República Sèrbia

La República Sèrbia es troba subdividida en seixanta-tres municipis. Aquests, al seu torn, es troben agrupats en set regions que formen part de Bòsnia i Hercegovina.

## Regions

| # | regió | nom oficial | capital |
| I | Banja Luka | Banjalučka regija | Banja Luka |
| II | Doboj | Dobojska regija | Doboj |
| III | Bijeljina | Bijeljinska regija | Bijeljina |
| IV | Vlasenica | Vlaseninska regija | Zvornik |
| V | Sarajevo-Romanija o Sokolac | | Sarajevo Oriental |
| VI | Foča | Fočanska regija | Foča |
| VII | Trebinje | Trebinjska regija | Trebinje |

## Municipis

A continuació apareix una llista amb tots aquells municipis que subdivideixen internament a la República Sèrbia, organitzades per regió:
A - Banja Luka
* Banja Luka (estatus de ciutat)
* Bosanska Kostajnica
* Bosanska Gradiška
* Čelinac
* Istočni Drvar
* Jezero
* Kneževo
* Kotor Encalloš
* Kozarska Dubica
* Krupa na Uni
* Kupres
* Laktaši
* Mrkonjić Grad
* Novi Grad
* ostra Luka
* Petrovac
* Prijedor (estatus de ciutat).
* Prnjavor
* Ribnik
* Srbac
* Šipovo
* Teslić
B - Doboj
* Bosanski Brod
* Derventa
* Doboj (estatus de ciutat).
* Donji Zabar
* Modriča
* Pelagićevo
* Petrovo
* Šamac
* Vukosavlje
C - Bijeljina
* Bijeljina (estatus de ciutat)
* Lopare
* Ugljevik
D - Vlasenica
* Bratunac
* Milici
* Osmaci
* Srebrenica
* Šekovići
* Vlasenica
* Zvornik
E - Sarajevo-Romanija
* Sarajevo Oriental (estatus de ciutat).
* Han Pijesak
* Ilidža Oriental
* Stari Grad Oriental
* Nou Sarajevo Oriental
* Pale
* Rogatica
* Sokolac
* Trnovo
F - Foča
* Čajniče
* Foča
* Kalinovik
* Novo Goražd'i
* rude
* Višegrad
G - Trebinje
* Berkovići
* Bileća
* Gacko
* Istočni Mostar
* Ljubinje
* Nevesinje
* Trebinje (estatus de ciutat)

## Vegeu també

* Organització territorial de Bòsnia i Hercegovina
* Municipis de Bòsnia i Hercegovina
# Manuel Tort i Martí

Manuel Tort i Martí (Ripollet, Vallès Occidental, 7 d'abril de 1927 - Barcelona, 6 de juliol de 2020) va ser un sacerdot i escriptor català.
Va estudiar al seminari de Barcelona i es llicencià en filosofia i lletres a la Universitat de Barcelona. Ordenat sacerdot catòlic l'11 juliol de 1954 al Monestir de Montserrat, va exercir a Esparreguera, Barcelona (Sant Carles Borromeo, Mare de Déu de Montserrat, de Sant Joan de Gràcia, Corpus Christi i Sant Miquel dels Sants), i Sant Vicenç de Vallromanes. Fou professor de literatura al Seminari Menor Diocesà Nostra Senyora de Montalegre, a la Conreria. També va ocupar diversos càrrecs eclesiàstics com a director de catequesi, delegat d'ensenyament, consiliari dels Lluïsos i president del col·legi de Rectors de Barcelona. Es jubilà el 2002.
Va publicar nombrosos llibres de poesia, història i sobre aspectes de la fe cristiana. Entre els llibres de poesia hi ha Amics i enamorats (1982), Romeu del vent i El gust del temps (1999) i en prosa "¡Viure, quina joia!", "Marial" i Guerra incivil, que va establir un terme per referir-se a la Guerra civil espanyola que més tard han fet servir altres historiadors.

## Referències

* ↑ «Mossèn Manuel Tort Martí: Fallecimiento». [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ Joaquim Ferrer Francesc Teruel. Joan Carrera. Un bisbe del poble. Editorial Mediterrània, SL, p. 47. ISBN 978-84-9979-277-4.
* ↑ Residència Sacerdotal Sant Josep Oriol, Manuel Tort i Martí
* ↑ Julio Aróstegui; François Godicheau Guerra Civil: mito y memoria. Marcial Pons Historia, 2006, p. 139. ISBN 978-84-96467-12-5.
* ↑ Lletres Catalanes Manuel Tort i Martí Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura, 2014.
# M30 Luftwaffe Drilling

La Drilling M30 ("Escopeta de triple canó M30") era una arma de supervivència utilitzada pels pilots de la Luftwaffe durant la Segona Guerra Mundial. Es va dissenyar perquè, en cas que l'avió del pilot fos abatut, i aquest sobrevisqués, el pilot pogués defensar-se i caçar animals per a mantenir-se amb vida fins que una unitat de rescat anés a cercar-lo.
Per a la seva màxima utilitat, la M30 posseïa dos canons de 12 gauge (18,5 mm per a escopeta) i un canó de 9,3 x 74 mm R (de fusell). Van ser produïdes per la marca alemanya JP Sauer.
Aquesta arma va començar a ser produïda el 1941, per la companyia Sauer & Sohn, i la seva producció va cessar el 1942, amb una producció total de 2.456 unitats. Aquestes armes de supervivència van ser utilitzades principalment pels pilots de la Luftwaffe destinats al Nord d'Àfrica. Les que van aconseguir sobreviure a les campanyes d'Àfrica van seguir sent utilitzades fins al final de la Segona Guerra Mundial.

## Vegeu també

* Escopeta
* Fusell
* Luftwaffe

## Referències

* ↑ Kokalis, Peter «Luftwaffe Drilling». Shotgun News, 10-05-2009, p. 26–30.
* ↑ Fjestad, S.P.. Blue Book of Gun Values 2009. Blue Book Publications, 2009, p. 1318. ISBN 1-886768-87-0.

## Enllaços externs

* Sauer & Sohn M30 Drilling Arxivat 2019-07-17 a Wayback Machine. (Brazilian web site, with photos)
* «Luftwaffe Drilling and US M6 Survival Rifle at RIA». Forgotten Weapons (YouTube), 08-09-2014.
# María Eugenia Carballedo Berlanga

María Eugenia Carballedo Berlanga (Madrid, 4 de setembre de 1971) és una política espanyola del Partit Popular.
Nascuda el 4 de setembre de 1971 a Madrid, es va llicenciar en Dret per la Universitat Complutense de Madrid (UCM) i es va especialitzar en Dret Comunitari per la Universitat de Lovaina.
Considerada com la mà dreta d'Ignacio Astarloa dins del PP, es va convertir en diputada per Madrid al Congrés dels Diputats dins del Grup Parlamentari Popular el 2008, en substitució de Eduardo Zaplana. Número 29 de la llista del PP per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2011, va ser escollida diputada al parlament regional.
Nomenada viceconsellera de Treball del Govern de la Comunitat de Madrid, en març de 2015 va ser designada de forma sorprenent com a alcaldable del PP de cara a les eleccions municipals de maig de 2015 a Leganés. Carballedo, que també es va presentar com a candidata a las eleccions a l'Assemblea de Madrid, va renunciar a recollir la seva acta de regidora, després de conèixer els resultats de les eleccions municipals que van col·locar al PP com la quarta formació en nombre de vots. Número 4 de la llista del PP per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2019 encapçalada per Isabel Díaz Ayuso, va ser escollida diputada.

## Referències

* ↑ «María Eugenia Carballedo Berlanga». Assemblea de Madrid. [Consulta: 1r juny 2019].
* 1 2 Forcada, Daniel «María Eugenia Carballedo sustituirá a Zaplana en el Congreso». El Confidencial, 29-04-2008 [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ «IX Legislatura (2008-2011) Carballedo Berlanga, María Eugenia». Congrés dels Diputats. [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Elecciones a la Asamblea de Madrid 2011 Candidaturas proclamadas». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 97, 26-04-2011 [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ «Sorpresa en Leganés: Eugenia Carballedo, candidata del PP». ABC, 25-03-2015 [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ «La candidata del PP de Leganés no recogerá su acta como concejal». La Vanguardia, 11-06-2015 [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Publicación candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 101, 30-04-2019, pàg. 30-60. ISSN: 1989-4791.
# Poropuntius tawarensis

Poropuntius tawarensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Tawar (nord-oest de Sumatra, Indonèsia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Roberts, T. R., 1998. Review of the tropical Asian cyprinid fish genus Poropuntius, with descriptions of new species and trophic morphs. Nat. Hist. Bull. Siam Soc. 46:105-135.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Parc Nacional de Slītere

El Parc Nacional de Slītere (en letó, Slīteres nacionālais parks) és un parc nacional al comtat de Talsi, regió de Kurzeme, a la costa oest del país europeu de Letònia. Encara que formalment va ser establert l'any 2000, es basa en l'antiga Reserva natural de Slītere, una de les reserves naturals més antigues als Estats bàltics. Cobreix una àrea de 265 quilòmetres quadrats -incloent 101 quilòmetres quadrats a la mar Bàltica-, convertint-se en el parc nacional més petit a Letònia.
El Parc Nacional és famós pels boscos de fulla ampla que cobreixen la seva antiga costa i pel complex de dunes -(anomenat Kangari en letó- i depressions que mostren entre les dunes, alguns pantans. La majoria dels boscos de fulla ampla es troba a la Zilie Kalni o «Turons blaus», que són geològicament una de les característiques més recognoscibles del parc. Fa milers d'anys, el Zilie Kalni va formar l'antiga ribera d'un llac de gel del Bàltic.

## Vegeu també

* Llista dels parcs nacionals dels Estats bàltics

## Referències

* ↑ «Slīteres nacionālais parks» (en letó). [Consulta: 4 gener 2015].
# Manuel Tosca i Amella

Manuel Tosca i Amella (Barcelona, 1921 – Viladecans, 2008) va ser un escriptor català.
Com a poeta ha estat àmpliament guardonat en diferents certàmens. Té dos títols de Mestre en Gai Saber, i el de Mestre en Noble Rim. Té dos reculls poètics publicats: Tot fent camí (1978) i Entre el caliu i la flama (1989). Un dels seus poemes, “El vailet de la vaca cega”, està exposat al museu de la Vida Rural, de l'Espluga de Francolí.
El seu primer llibre d'assaig, “Viatge per la memòria: allò que sovint no se sap o que moltes vegades no es recorda", ha assolit un remarcable èxit tant de crítica com de públic, i ha donat pas a la continuació titulada "Segon viatge per la memòria: nou recull de curiositats”, amb la mateixa acceptació.
Té diverses cançons musicades. Va formar part de l'equip que confeccionava un nou i original diccionari complementari de la llengua catalana.
Va ser cofundador de l'Ateneu Artístic, Científic i Literari de Viladecans, i delegat de la secció literària. Fou membre de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC).

## Obra
### Curiositats i enigmes

* Viatge per la memòria : allò que sovint no se sap o que moltes vegades no es recorda. (1994)
* Segon viatge per la memòria : nou recull de curiositats (1997)

### Poesia

* Entre el caliu i la flama : poemes. (1989)
* Sala de miralls: recull de poemes (2000)
* Triada (2001)
* El Nadal i les nadales : 1981-2002. (2002)
* Credere in deum : a redós de la història : poema. (2005)

## Referències

* ↑ «Manuel Tosca i Amella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Tosca i Amella, Manuel. Tot fent camí. Barcelona: l'autor, 1978 [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ Tosca i Amella, Manuel. Entre el caliu i la flama. Barcelona: L'Estudi d'en Llop, 1989, p. 107. ISBN 8440437285 [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ «Museu Vida Rural. L'Espluga de Francolí». Arxivat de l'original el 22 de gener 2017. [Consulta: 7 febrer 2017].
* 1 2 Tosca i Amella, Manuel. Viatge per la memòria : allò que sovint no se sap o que moltes vegades no es recorda. Barcelona: Columna, 1994, p. 136. ISBN 8478097643 [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ Tosca i Amella, Manuel. Segon viatge per la memòria : nou recull de curiositats. Barcelona: Columna, 1997, p. 175. ISBN 8483004275 [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ «Presentació del Diccionari pràctic i complementari de la llengua catalana». [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ Tosca i Amella, Manuel. Sala de miralls : recull de poemes. Barcelona: Vuena, 2000, p. 162. ISBN 8483300672 [Consulta: 8 febrer 2017].
# Maiski

«Maiski» té aquests significats:

## Personalitats

* Miša Maiskis, violoncel·lista israelià d'origen letó

## Localitats

* Maiski (Adiguèsia), localitat de la República d'Adiguèsia, a Rússia
* Maiski (Srédnie Txuburki), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Maiski (Nébug), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Maiski (Tomsk), localitat de l'óblast de Tomsk, a Rússia
* Maiski (Tula), localitat de l'óblast de Tula, a Rússia
* Maiski (Calmúquia), localitat de la República de Calmúquia, a Rússia
# Mariano Gargallo Minguillón

Mariano Gargallo Minguillón (Samper de Calanda, 3 de gener de 1938) fou un futbolista aragonès de la dècada de 1950.
Jugava a la posició de mig centre o interior.
Nascut a la província de Terol, es formà i jugà la major part de la seva carrera a Catalunya. Començà a destacar a l'EC Granollers entre 1951 i 1955, arribant a jugar amb la selecció catalana juvenil. Les seves bones actuacions el portaren a fitxar pel RCD Espanyol a primera, la temporada 1955-56. No obstant només jugà un partit de lliga amb el club blanc-i-blau.
La següent temporada la passà al CE Europa, i a continuació visqué els seus millors anys amb tres temporades a segona amb el CE Sabadell, una temporada a primera amb el Reial Betis (1960-61) i tres més a l'Elx CF (1961-64), també a primera. Acabà la seva carrera a CD Terrassa (1963-65), EC Granollers (1965-66) i CF Lloret (1966-67).

## Referències

* ↑ Juan Pedro Martínez; Xavi Ensenyat. Cor Perico. RCD Espanyol, 2018.
* 1 2 3 4 5 «Fitxa de Gargallo». Periquito.cat. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ Mariano Gargallo Minguillón a BDFutbol
# Porositat

La porositat és la proporció d'espais buits en el volum total d'un material i normalment s'expressa com a percentatge, és a dir, s'obté fent el quocient entre el volum d'espais buits i el volum total de la mostra multiplicat per cent.
Els buits poden ser accessibles (o sigui, connectats a l'exterior del material) o inaccessibles. Parlem de porositat absoluta quant tenim en compte tots els buits i de porositat relativa quan només tenim en compte els accessibles. La porosimetria és la tècnica analítica utilitzada per determinar diversos aspectes quantificables de la naturalesa porosa.

## Referències

* ↑ «Porositat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sentència per a un dandi

Sentència per a un dandi (títol original: A Dandy in Aspic és una pel·lícula britànica dirigida per Anthony Mann i Laurence Harvey (després de la mort del primer) estrenada el 1968. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un agent doble rus, que es fa passar per un espia britànic des de fa divuit anys, voldria plegar però els seus superiors no ho accepten. La seva tasca es complica quan els serveis secrets britànics li donen l'ordre d'eliminar un dels seus compatriotes i amic...

## Repartiment

* Laurence Harvey: Eberlin
* Tom Courtenay: Gatiss
* Mia Farrow: Caroline
* Harry Andrews: Fraser
* Peter Cook: Prentiss
* Lionel Stander: Sobakevich
* Per Oscarsson: Pavel
* Barbara Murray: Srta. Vogler
* John Bird: Henderson
* Norman Bird: Copperfield
* Geoffrey Bayldon: Lake
* Calvin Lockhart: Brogue
* James Cossins: Heston-Stevas
* Michael Trubshawe: Flowers
* Lockwood West: Quince

## Cançó del film

* If You Want Love: lletra i música d'Ernie Sheldon i Quincy Jones, interpretat per Shirley Horn

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Sentència per a un dandi». És a dir - El portal lingüístic de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ «A Dandy in Aspic». ‘‘The New York Times'’.

## Enllaços externs

* A Dandy in Aspic a American Film Institute
* A Dandy in Aspic Arxivat 2012-08-05 a Wayback Machine. a British Film Institute
* A Dandy in Aspic a >Ciné-ressources Cinémathèque française
# Roseraie de Bagatelle

La roseraie de Bagatelle (en català, roserar de Bagatelle), situada al parc de Bagatelle a París (Bosc de Boulogne) és un dels roserars més importants i més antics de França. Es va crear el 1905, i l'administra de dels inicis la ciutat de París. Cada any al juny s'hi celebra el Concours international de roses nouvelles de Bagatelle.
Aquest roserar és l'un de les cinc col·leccions de rosers, de França, etiquetada com a «col·lecció nacional» pel Conservatori de les col·leccions vegetals especialitzades.

## Descripció

El roseraie de Bagatelle compta aproximadament 9500 rosers representant aproximadament 1100 varietats. Presenta a més les espècies i les cultivars de nombrosos híbrids de Rosa luciae conreats més sovint.

## Històric

El parc de Bagatelle ha estat recomprat per la Ciutat de París el 1905. El conservador dels jardins de París, Jean Claude Nicolas Forestier encarregat de la seva rehabilitació s'ha dedicat a fer del parc un jardí de col·leccions botàniques, sense destruir l'harmonia de les disposicions precedents. Ha transformat les zones de vivers del parc en jardins de presentació, per exposar-hi col·leccions de diverses flors i entre aquestes col·leccions, el cèlebre roserar de Bagatelle.

## Activitat

D'ençà 1907 té lloc cada any el Concours international de roses nouvelles de Bagatelle.

## Notes

* ↑ «Roses de Bagatelle, ville de Paris, p. 2.». Arxivat de l'original el 2008-12-03. [Consulta: 21 novembre 2008].

## Vegeu també
### Bibliografia

* La roseraie de Bagatelle, son histoire et son activité, Bernard Mandô, in Jardins de France, SNHF, mai 2003.

### Enllaços externs

* La roseraie de Bagatelle al web de la ville de Paris Arxivat 2007-10-25 a Wayback Machine.
* Les roses de Bagatelles Arxivat 2008-12-03 a Wayback Machine. PDF
* La Rose au Cœur de Lyon vous présente les jardins secrets de Bagatelle
# Mansura (Louisiana)

Mansura és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.573 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mansura tenia 1.573 habitants, 599 habitatges, i 410 famílies. La densitat de població era de 345,1 habitants/km².
Dels 599 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 34,4% hi vivien parelles casades, en un 29,9% dones solteres, i en un 31,4% no eren unitats familiars. En el 28% dels habitatges hi vivien persones soles el 15% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,2% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 18,9% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.836 $ i la renda mediana per família de 19.612 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 15.972 $. La renda per capita de la població era d'11.473 $. Entorn del 34,4% de les famílies i el 40,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mansura». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mansura». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.