OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giovanni Antonio Lappoli

Giovanni Antonio Lappoli (Arezzo, 1492 – 1552) va ser un pintor manierista toscà.
Era fill del pintor Matteo Lappoli. Inicialment es va ensinistrar amb Domenico Pecori, però després va ser ajudant de Pontormo l'any 1514. Entre 1524 i 1527 va treballar amb Perin del Vaga a Roma. Va fer amistat amb Parmigianino i Rosso Fiorentino. L'any 1524 va fer uns frescos sobre cartons proporcionats per Rosso: una Visitació per a la Badia di Sante Fiore e Lucilla i una Adoració dels Reis Mags per a l'església de Sant Francesc. A Roma va gaudir de la protecció del papa Climent VII, però arran del Saqueig de Roma de 1527, va fugir a Arezzo. Va pintar una Al·legoria del Pecat Original a Montepulciano (1545). És un dels artistes biografiats per Giorgio Vasari, també natural d'Arezzo, a Le Vite.

## Bibliografia

* Bryan, Michael. Walter Armstrong and Robert Edmund Graves. Dictionary of Painters and Engravers, Biographical and Critical (Volum II L-Z). York St. #4, Covent Garden, Londres; Original from Fogg Library, Digitalitzat el 18 de maig de 2007: George Bell and Sons, 1889, p. 20.
* Freedberg, Sydney J. Pelican History of Art. Painting in Italy, 1500-1600. Penguin Books Ltd, 1993, p. 464.
# Glossemàtica

La glossemàtica (del grec γλωσσα, llengua, i mathē aprenentatge) és la teoria gramatical iniciada en 1935 per Louis Hjelmslev i Hans Jørgen Uldall com a derivació de l'estructuralisme. Com aquest, divideix la paraula en significant i significat però afirma que el veritablement lingüístic és la forma, no el contingut mental, que pertany a la realitat. Els lingüistes, doncs, han d'analitzar la forma de la llengua, el més abstractament possible, per a desvincular-la de l'estudi del context, que correspon a altres disciplines. Per a aconseguir-ho han de dividir el discurs en glossemes o unitats mínimes, que poden equivaler a fonemes, morfemes o qualsevol unitat susceptible d'ésser analitzada. També ha d'identificar i reglamentar les relacions establertes entre aquests glossemes, que formen la gramàtica. Aquesta teoria va ser molt influent a l'anomenat cercle de Copenhaguen.

## Referències

* ↑ Seuren, Pieter A. M.. Western linguistics: An historical introduction. Wley-blackwell, 1998, p. 161. ISBN 0-631-20891-7.

## Bibliografia

* Hjelmslev, Louis (1928). Principes de grammaire générale. Copenhague: Bianco Lundo.
* Hjelmslev, Louis (1935/37). Catégorie des cas (2 volumes). Acta Jutlandica VII, IX.
* Hjelmslev, Louis (1953[1943]). Prolegomena to a Theory of Language. Baltimore: Indiana University Publications in Anthropology and Linguistics (IJAL Memoir, 7) (2nd OD (slightly rev.): Madison: University of Wisconsin Press, 1961. Dt.: Hjelmslev 1974.
* Hjelmslev, Louis (1975). Résumé of a Theory of Language. Travaux du Cercle linguistique de Copenhague, vol. XVI. Copenhague: Nordisk Sprog- og Kulturforlag.
* Siertsema, Bertha. 1965. A study of glossematics. Critical Survey of its fundamental concepts (2nd rev. edition). Den Haag: Martinus Nijhoff.
* Rasmussen, Michael. 1992. Hjelmslev sprogteori. Glossematikken i videnskabshistorisk, videnskabsteoretisk og erkendelsesteoretisk perspektiv. Odense: Odense Universitetsforlag
* Badir, Sémir. 2000. Hjelmslev. Paris: Les Belles Lettres.
* Derrida, Jacques. "Of Grammatology" Johns Hopkins University Press, 1974.

## Enllaços externs

* Glosemática a Guía de la Lengua
* Glosemática
# Horný Kalník

Horný Kalník és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. El 2021 tenia 186 habitants.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 22 gener 2021. [Consulta: 25 gener 2022].
# Les Solanetes (Bóixols)

Les Solanetes, és un indret format per petites solanes del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, en territori del poble de Bóixols.
Estan situades al sud-oest de l'antiga masia de Cal Carreu i del paratge del mateix nom, al nord del poble de Bóixols i de la partida de la Tolla. Hi passa el Camí del Tossal.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern de caràcter descriptiu, que utilitza el corònim, o mot genèric, amb valor específic, sense que, en aquest cas, calgui una expressió complementària. El diminutiu és degut a la mida, petita, d'aquesta solana.

## Enllaços externs

* Les Solanetes en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Nocomis platyrhynchus

Nocomis platyrhynchus és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. Va ser descrit per Ernest A. Lachner i Robert E. Jenkins el 1971. El nom específic, platyrhynchus, i el nom anglès bigmouth chub («cadell de boca grossa») es refereixen a la gran amplada de la boca.
Els adults poden atènyer fins a 21,4 cm de longitud total. Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ Lachner, Ernest A.; Jenkins, Robert E. «Systematics, distribution, and evolution of the chub genus Nocomis Girard (Pisces, Cyprinidae) of eastern United States, with descriptions of new species» (en anglès). Smithsonian Contributions to Zoology, 85, 1971, pàg. 36-42. DOI: 10.5479/si.00810282.85.
* ↑ Lachner i Jenkins, 1971, p. 39.
* 1 2 «Nocomis platyrhynchus» (en anglès). FishBase.
* ↑ Hugg, D.O., 1996. MAPFISH georeferenced mapping database. Freshwater and estuarine fishes of North America. Life Science Software. Dennis O. i Steven Hugg, Edgewater (Maryland)
# Mimoblennius lineathorax

Mimoblennius lineathorax és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes. És un peix marí de clima tropical que viu entre 0-2 m de fondària. i es troba a Reunió.
Els mascles poden assolir 2,6 cm de longitud total.
És ovípar.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Letourneur, Y., P. Chabanet, P. Durville, M. Taquet, E. Teissier, M. Parmentier, J.-C. Quéro i K. Pothin «An updated checklist of the marine fish fauna of Reunion Island, south-western Indian Ocean» (en anglès). Cybium, 28, 3, 2004, pàg. 199-216.
* ↑ Breder, C.M.; Rosen, D.E.. Modes of reproduction in fishes (en anglès). Neptune City (Estats Units): T.F.H. Publications, 1966, p. 941.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Giovanni Antonio Boltraffio

Giovanni Antonio Boltraffio (o també: Beltraffio) (Milà, 1467 - Milà, 1516) fou un pintor italià del Renaixement.
Les primeres obres de Boltraffio es troben influïdes per les de Bernardino Zenale, Ambrogio da Bergognone i Vincenzo Foppa, encara que després de l'arribada de Leonardo da Vinci a Milà el 1482, Boltraffio es va transformar en un fervent admirador de la pintura leonardesca convertint-se després en un deixeble de da Vinci.
És així que l'obra de Boltraffio està fortament influïda per la del seu mestre Leonardo; per aquesta raó és que les pintures de Boltraffio es destaquen al disseny, la qualitat del dibuix, el modelat mercè al clarobscur i els esfumats, així com per suggestius colorits.
Dels treballs d'aquest pintor conservats fins al present, el més notori, és el conjunt de pintures d'altar que es troba a la National Gallery de Londres.

## Principals obres

* Taula d'altar de la Mare de Déu. (Museu Britànic de Londres).
* Taula d'altar de la Mare de Déu amb Infant, els sants i el poeta Girolamo Casio. (Museu del Louvre de París).
* Fragments de Els dos devots. (Museus de Brera i Milà).
* Taula d'altar per a la Catedral de Lodi (Actualment al Museu de Belles Arts de Budapest).
* Retrat femení (Col·lecció privada del duc de Devonshire i Chatsworth).
* Mare de Déu amb l'Infant que recull una flor (Museu Poldi Pezzoli - Milà).
* Bust d'una dona (Pinacoteca de Pavia).
* Il Narcizo alla fontana (Sala 23 de la Galleria degli Uffizi - Florència).
* Retrat d'home jove (Museu Thyssen-Bornemisza, Madrid)
Així mateix s'atribueixen a Boltraffio parts de la cèlebre Madonna Litta (obra assignada a Leonardo da Vinci), i junt a Bernardino de Conti un Retrat de dona desconeguda inspirat en La Belle Ferronière de Leonardo, encara més alguns especialistes en art han opinat que el cèlebre quadre anomenat La Belle Ferronière és obra exclusiva de Boltraffio, però d'altres crítics s'oposen a aquesta idea considerant que la qualitat artística de Boltraffio mai no podria haver estat confosa amb la de Leonardo.

## Bibliografia

* M. T. Fiorio, Giovanni Antonio Boltraffio: un pittore milanese nel lume di Leonardo, Milano 2000
# José Germán González

José Germán González († Veneçuela, 1991-1992) fou un dirigent anarcosindicalista espanyol.
Durant la guerra civil espanyola fou membre de l'agrupació de la CNT d'Amposta i lluità dins la Columna Durruti. En acabar la guerra marxà cap a l'exili i fou internat al camp de concentració de Sant Cebrià de Rosselló, però se n'escapolí a finals de 1939 i treballà en la reconstrucció de la CNT a l'exili des del departament de Cantal, on s'establí el 1941.
Durant l'ocupació francesa pel Tercer Reich va formar part del maquisard. En el Congrés de Mauriac de juny de 1943 fou nomenat Secretari General de la CNT a l'exili, i va organitzar els plenaris de Marsella i Torniac de setembre de 1943, quan passà la secretaria a Juan Manuel Molina Mateo Juanel. Participà també en els plens de Muret de 1944 i de París de 1945, on va denunciar la inoperància del Moviment Llibertari Espanyol (MLE). En acabar la Segona Guerra Mundial va rebre el grau de capità de l'exèrcit francès i fou condecorat.
Cap als anys 1960 es va establir a Veneçuela i cap al 1966 va formar part del Comitè local veneçolà de la CNT.

## Enllaços externs

* José Germán González a Enciclopedia del Anarquismo Español part 2, pàgina 127.
# Horné Zahorany

Horné Zahorany és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1323.
# Llandeta de peix

La llandeta de peix o simplement llandeta és un plat típic de Dénia, Xàbia i Calp.

## Característiques

Aquest plat consisteix en una barreja de peixos diferents amb arròs. Entre aquests s'inclou, curiosament, un peix blau, el verat, que s'agermana amb un peix blanc com el rap. Les galeres, crustaci que hom no troba a tot arreu, i la combinació de les creïlles amb l'arròs, també són aspectes interessants d'aquest plat des del punt de vista gastronòmic.
El nom del plat prové de la "llandeta" amb forma de llanda de roda, on es preparava originàriament. Sembla que aquest plat és d'origen molt antic, car formes de preparar un plat similar han estat descrites en l'Ateneu de Nàucratis.

## Preparació

Es comença preparant una picada amb la nyora i els alls. Després, se sofregeixen la col i les creïlles (patates) en el mateix oli i s'afegeix la picada de nyora. A continuació, se li tira l'aigua necessària i es deixa coure al voltant de deu minuts. Tot seguit, s'incorporen els peixos i les galeres per ordre de textura i de duresa, començant pel rap, que és el més dur. Després d'agregar el safrà, es deixa coure tot durant 10-12 minuts i es cola el brou.
A banda, en una casserola, se sofregeix l'arròs en un poc d'oli i s'afegeix el brou del peix. Cal deixar-ho coure uns 18 minuts abans d'apagar el foc.

## Vegeu també

* Suquet de peix.

## Referències

* ↑ J. Fàbrega, El Misteri del Garum
* ↑ «Recepta i ingredients». Arxivat de l'original el 2009-03-27. [Consulta: 2 març 2009].
# Nicolau V (desambiguació)

Nicolau V (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Papa Nicolau V (Sarzana, 1397 - Roma, 1455), Papa de Roma del 1447 al 1455
* Nicolau V (antipapa) (~1258 - 1333), antipapa a Itàlia (1328-1330) durant el pontificat del papa Joan XXII (1316–1334) a Avinyó
* Nicolau V d'Alexandria (1876 - 1939), papa i patriarca ortodox d'Alexandria i de tota l'Àfrica (1936-39)
# Glenham

Glenham és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 139 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Glenham tenia 139 habitants, 56 habitatges, i 38 famílies. La densitat de població era de 162,6 habitants per km².
Dels 56 habitatges en un 26,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,4% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 32,1% no eren unitats familiars. En el 32,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,5% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 22,3% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 20,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.125 $ i la renda mediana per família de 32.321 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.313 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 15.348 $. Entorn del 9,3% de les famílies i el 13,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Glenham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Glenham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gontran el Ric

Gontran el Ric (Guntram der Reiche), comte d'Altenburg, al Sundgau, a l'Aargau (l'actual Argòvia) i a Vindonissa, comte d'Alsàcia de 917 a 954, fou l'antecessor dels Habsburg.
Gontran hauria nascut d'Hug I de Nordgau comte d'Eguisheim, de Nordgau, d'Ortenau, d'Aargau i de Hohenberg, i d'Hildegarda comtessa de Ferrette. Si realment és el cas, seria descendent d'Eticó I (o Adalric), duc d'Alsàcia al segle vii i al segle viii, el que vincularia la seva família a Santa Odila i servia a les pretensions dels Habsburg.
Seria el germà d'Eberard IV de Nordgau, comte al Nordgau, i Hug II, comte d'Eguisheim.

## Biografia

Fou un gran propietari al Baix Rin, però li foren arrabassades una gran part de les seves terres a Alsàcia, Brisgau i Turgòvia per Otó I del Sacre Imperi Romanogermànic en el moment de la Dieta d'Augsburg de l'agost del 952, amb el pretext d'alta traïció; això constitueix la primera menció dels Habsburg en la història.
Va morir el 26 de març 973.

## Filiació

Es va casar el 945, en primeres noces, amb Brigantina, comtessa de Montfort, de la qual va tenir a:
* Lantold dit també Kanzelin o Lanzelin, comte d'Altenburg.
Després es va casar en segones noces amb Ita, comtessa de Calw.

## Referències

* ↑ Genealogia a Medieval Lands
* ↑ Heimann, Heinz-Dieter. Die Habsburger: Dynastie und Kaiserreiche (en alemany). C.H.Beck, 2001, p. 22. ISBN 978-3-406-44754-9.
* ↑ Comtes d'Habsbourg de la Maison d'Alsace: Gontran I

## Enllaços externs

* Histoire généalogique des maisons souveraines de l'Europe, Nicoles Viton de Saint-Alais, T. Ier, 1819, Pàg. 94 i següents
* Généalogie de Guntram der Reiche a Genealogie Mittelalter Arxivat 2011-05-25 a Wayback Machine.
* Généalogie Gontrand le Riche d'Altenbourg, a Geneanet de Marie-Claire Bauche.
* Arbres genealògics procedents de l'Acta Murensia (vegeu aquest article a la wikipèdia en alemany).
# José Camaña Laymón

José Camaña Laymón (València, 1850 - 1926) fou un arquitecte i polític valencià, fill de José Zacarías Camaña Burcet. Fou diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica

## Biografia

Estudià arquitectura a l'Escola d'Arquitectura de Madrid i es llicencià en dret i doctorà en ciències per la Universitat de València, en la que treballà com a professor. Destacà per utilitzar un estil neogòtic innovador i va realitzar el projecte de l'Asil del Marquès de Campo de València (1882), la col·legiata de Santa Maria de Xàtiva (1884) el Col·legi dels Escolapis d'Alzira, les Saleses de València (1885) i la capella de Gràcia de l'església de Sant Agustí de València.
Milità al Partit Conservador, amb el qual fou escollit regidor de l'ajuntament de València el 1885 i diputat pel districte de Torrent a les eleccions generals espanyoles de 1896. Després fou governador civil de la província de Lleida i de la província de Conca (1921).

## Referències

* ↑ Fotografia
* ↑ «Seu de Xàtiva». Arxivat de l'original el 2016-05-24. [Consulta: 12 març 2010].

## Enllaços externs

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.115. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* «José Camaña Laymón». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Historias de nuestro cine

Historias de nuestro cine és una pel·lícula documental espanyola del 2019 escrita i dirigida per Ana Pérez-Lorente i Antonio Resines produït per Universal Pictures i que fa un viatge a les millors anècdotes del cinema espanyol. Ha estat produïda per Enrique Cerezo.

## Sinopsi

L'11 de maig de 1896 al circo Price, propietat llavors del ciutadà anglès Willian Parish, l'hongarès Edwin Rousby, utilitzant un animatògraf, projecta les primeres imatges en moviment que van poder veure's a Espanya. A partir d'aquest fet, el narrador, Antonio Resines, amb l'ajuda de testimoniatges de nombrosos directors, actors i productors espanyols com Fernando Trueba, Carmen Maura, Fernando Colomo, Ana Belén, Fernando Méndez-Leite, Maribel Verdú, David Trueba, Loles León, José Coronado, Verónica Forqué, Carlos Boyero, anirà desgranant anècdotes que entremesclarà amb imatges de totes les èpoques fins a aconseguir compondre una sorprenent història, la del cinema espanyol.

## Crítiques

| « | "‘Resines & Friends', això és aquest petit documental amable i sense complexos. Sense ínfules ni major aspiració que la de compartir la visió personal d'un grup de persones que conten vivències (...) sobre el nostre cinema. (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |
| — Carlos Marañón: Cinemanía |||
| « | "Per a aquells que els agrada el cinema hi ha poques coses tan agradables (...) que veure i escoltar als seus actors i directors favorits contant anècdotes de les pel·lícules que han fet. (...) és entretenidísimo (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |
| — Oti Rodríguez Marchante: Diari ABC |||
| « | "Aquest entretenidísimo documental és un recorregut forçosament incomplet però aplicat per la història del cinema espanyol (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |
| — Pablo Vázquez: Fotogramas |||

## Nominacions

Fou nominada al Goya a la millor pel·lícula documental. també fou nomenada al millor documental als XXV Premis Cinematogràfics José María Forqué.

## Referències

* ↑ 'Historias de nuestro cine', un viaje a las mejores anécdotas del cine español, rtve.es, 21 de novembre de 2019
* ↑ El cine español no es una mierda y Resines te explica por qué, El COnfidencial, 21 de novembre de 2019
* ↑ El documental de Antonio Resines 'Historia de nuestro cine' peleará hoy por un premio Goya, La Nueva España, 25 de gener de 2020
* ↑ Historias de nuestro cine a Cinemanía
* ↑ Crítica de «Historias de nuestro cine»: Los amigos de Resines nos lo cuentan, ABC, 21 de novembre de 2019
* ↑ Historias de nuestro cine a Fotogramas
* ↑ Historias de nuestro cine al Web dels Premis Goya
* ↑ Ganadores de la 25ª edición de los Premios José María Forqué, elseptimoarte.net
# Llandygwydd

Llandygwydd és un petit poble de Ceredigion, a l'oest de Gal·les, entre els municipis de Castell Newydd Emlyn i Aberteifi. Un petit torrent travessa el poble. També hi ha una església amb un pati petit.
No té edificis comercials. La gent del poble utilitza l'ajuntament com a local de votacions. També té un club de jugadors de bitlles, que es troben a l'ajuntament.
# Nenzlingen

Nenzlingen és un municipi del cantó de Basilea-Camp (Suïssa), situat al districte de Laufen.

## Enllaços externs

* Nenzlingen en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Web oficial del municipi (alemany)
# Molibdat de sodi

El molibdat de sodi és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions molibdat ${\ce {MoO4^{2-}}}$ i cations sodi ${\ce {Na+}}$, la qual fórmula química és ${\ce {Na2MoO4}}$. En petites quantitats s'empra com additiu alimentari i en fertilitzants per prevenir o suplir la manca de molibdè, un bioelement secundari.

## Propietats

Es presenta en forma de pols blanca o incolora. Cristal·litza en el sistema cúbic. Té una densitat de 3,78 g/cm³ i el seu punt de fusió és de 687 °C. És soluble en aigua (84 g en 100 g d'aigua) i augmenta amb la temperatura. Forma dos hidrats, el dihidrat ${\ce {Na2MoO4*2H2O}}$, estable entre 10 °C i 100 °C, i el decahidrat ${\ce {Na2MoO4*10H2O}}$, estable per sota dels 10 °C.

## Obtenció

El molibdat de sodi se sintetitzà per primera vegada pel mètode d'hidratació. Una síntesi millor es duu a terme mitjançant la dissolució d'òxid de molibdè(VI) ${\ce {MoO3}}$ en una dissolució aquosa d'hidròxid de sodi a 50-70 °C i la cristal·lització del producte filtrat.
${\ce {MoO3 + 2 NaOH -> Na_2MoO_4*2H_2O}}$
La sal anhidra es prepara escalfant a 100 °C.

## Aplicacions

S'empra com a reactiu en química analítica, en la producció de pigment per a pintures, com a inhibidor de la corrosió, com additiu en fertilitzants i aliments per ser font de molibdè que és un micronutrient.

## Referències

* ↑ CRC handbook of chemistry and physics : a ready-reference book of chemical and physical data. 77th ed. (1996-97). Boca Raton: CRC Press, 1996. ISBN 0849304776.
* ↑ PubChem. «Sodium molybdate» (en anglès). [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ Gupta, C. K.. Extractive metallurgy of molybdenum. Boca Raton: CRC Press, 1992. ISBN 0849347580.
* ↑ Spitsyn, Vikt. I.; Kuleshov, I. M. Zhurnal Obshchei Khimii 1951. 21. 1701-15.
* ↑ Química inorgánica. Segunda. Pearson. Prentice Hall, 2006, p. 660. ISBN 978-84-205-4847-0.
* ↑ Gardner's commercially important chemicals : synonyms, trade names, and properties. Hoboken, N.J.: Wiley-Interscience, 2005. ISBN 0471736619.
# Grup de la tapiolita

El grup de la tapiolita es troba format per dos minerals de la classe dels òxids que formen sèrie entre ells: la Tapiolita-(Fe) (de fórmula (Fe,Mn)(Ta,Nb)2O6) o ferrotapiolita i la Tapiolita-(Mn) o manganotapiolita (de fórmula (Mn,Fe)(Ta,Nb)2O6). Segons la classificació Hey's CIM, el grup es troba classificat com a niobats i tantalats. Els espècimens que conformen el grup presenten una gran part de característiques comunes: cristal·litzen al sistema cristal·lí tetragonal, color negre i duresa entre 6 i 6,5 a l'escala de Mohs.

## Referències

* ↑ «Tapiolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ «Tapiolite group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 setembre 2015].

## Bibliografia

* Nordenskiöld (1863), Ak. Stockholm, Öfv.: 20: 445.
* Palache, Charles, Harry Berman & Clifford Frondel (1944), The System of Mineralogy of James Dwight Dana and Edward Salisbury Dana Yale University 1837-1892, Volume I: Elements, Sulfides, Sulfosalts, Oxides. John Wiley and Sons, Inc., New York. 7th edition, revised and enlarged: 775-778.
* Geological Society of Finland, Bulletin 55 (1983), 101.
* American Mineralogist (1985): 70: 217.
* Canadian Mineralogist (1996): 34: 631.
# Josep Playà i Suñer

Josep Playà i Suñer (Manresa, 1860 - Barcelona, 1924) va ser un enginyer català.
Fou l'enginyer encarregat de l'arribada de la línia dels Ferrocarrils de Catalunya a Sabadell el 1922. Playà va rebre l'encàrrec de la Barcelona Traction, Light and Power, la companyia canadenca que havia electrificat la indústria catalana. Josep Playà va traçar el trajecte fins a la Rambla per damunt del carrer de l'Horta Novella, però, davant la protesta dels federals, la companyia va haver de modificar el projecte i va construir el túnel que s'inaugurà el setembre de 1925. Playà és autor també d'altres obres d'enginyeria, entre les quals, seguint les tendències que havia marcat Gustave Eiffel, el pont per a vianants –construït el 1909– a l'estació de Centelles sobre la línia de Barcelona a Puigcerdà.

## Referències

* 1 2 Nomenclàtor. «Carrer de l'Enginyer Playà». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 11 febrer 2017].