OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Denmark (Carolina del Sud)

Denmark és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 3.328 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Denmark tenia 3.328 habitants, 1.331 habitatges i 846 famílies. La densitat de població era de 422,7 habitants/km².
Dels 1.331 habitatges en un 29,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 30,2% hi vivien parelles casades, en un 27,5% dones solteres, i en un 36,4% no eren unitats familiars. En el 32% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.578 $ i la renda mediana per família de 22.346 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.110 $ mentre que les dones 13.767 $. La renda per capita de la població era d'11.243 $. Entorn del 33,4% de les famílies i el 35,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Denmark». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Denmark». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ca l'Antic

* Per a altres significats, vegeu «Ca l'Antic (Bigues)».
Ca l'Antic és una casa a una cantonada, a l'inici d'un raval, al peu del camí cap a Barcelona i prop del portal del capdavall de la vila vella de Berga. Casa forta construïda fora muralles, a l'inici del raval que funciona com a punt on l'eix tradicional de la vila canvia de direcció. El 1654 el veguer Francesc Catllar i Solanell tenia una casa al raval. Li cremaren i es vengué el solar a la família Antic, que s'hi feu una casa. El 1811 a la casa Gironella s'hi estableix una acadèmia militar al servei de la Junta Suprema de Catalunya. Ha estat protegida com a bé cultural d'interès local.
Estructurada en semi-soterrani, aprofitant un desnivell del terreny, planta baixa, i dos pisos superiors. La coberta és a quatre vessants amb teula àrab. El parament és a base de carreus de pedra després arrebossat imitant-ne les formes. Les obertures són totes força senzilles, allindanades i, en el cas dels balcons, baranes de ferro sense ornaments. El semi-soterrani en origen eren quadres i magatzems, està cobert amb voltes de pedra tosca i actualment és un bar. A la planta baixa hi ha un bar restaurant, al primer pis, un magatzem i les altres, oficines i habitatges.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca l'Antic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Grand Isle (desambiguació)

«Grand Isle» té aquests significats:
* Grand Isle, població dels Estats Units a l'estat de Louisiana.
* Grand Isle (Maine)
* Grand Isle (Vermont)
# Concurs de castells del Vendrell 1945

El concurs de castells del Vendrell tingué lloc el 14 d'octubre de 1945 en el marc de les Fires de Santa Teresa. Va ser el sisè concurs de castells de la història i el primer i únic fet a la ciutat del Vendrell, es tracta d'un concurs puntual que no tingué continuïtat en el temps. Hi participaren les úniques tres colles existents aleshores: els Nens del Vendrell, la colla unificada dels Xiquets de Valls i l'antiga colla dels Xiquets de Tarragona.
El públic vendrellenc va protestar la consideració d'intent per un 4 de 8 dels Nens que quedà gairebé carregat, sobretot com a contrast amb un 2 de 7 dubtós de la colla vallenca que sí fou considerat carregat segons el jurat.

## Resultats
### Classificació

* Resultat
* Descarregat (D)
* Carregat (C)
* Intent (I)
* Intent desmuntat (ID)
En el concurs de castells del Vendrell de 1945 hi van participar 3 colles.

#### Llegenda

    a: amb agulla o pilar al mig
    ps: aixecat per sota
| Pos | Colla | 1a ronda | 2a ronda | 3a ronda | 4a ronda | 5a ronda | Punts |
| 1 | Colla dels Xiquets de Valls (unificada) | 5de7 | 4de8 | 3de7ps | 2de7(c) | 4de7a | 2.440 |
| 2 | Nens del Vendrell | 2de7 | 5de7 | 3de7ps | 4de7a | 4de8(i) 4de8(i) | 1.800 |
| 3 | Xiquets de Tarragona | 4de7a | 3de7ps | 2de7(i) | 2de7(i) | — | 1.460 |

### Estadística

La següent taula mostra l'estadística dels castells que es van provar al concurs de castells. Els següents castells apareixen ordenats, de major a menor dificultat, segons la valoració tradicional que se'ls atribueix a cada un.
| Castell | Descarregat | Carregat | Intent | Intent desmuntat | Total |
| 4 de 8 | 1 | — | 2 | — | 3 |
| 2 de 7 | 1 | 1 | 2 | — | 4 |
| 3 de 7 aixecat per sota | 3 | — | — | — | 3 |
| 5 de 7 | 2 | — | — | — | 2 |
| 4 de 7 amb l'agulla | 3 | — | — | — | 3 |
| Total | 10 | 1 | 4 | 0 | 15 |
| Percentatge | 66,6% | 6,6% | 26,6% | 0% | 100% |

## Referències

* 1 2 Jaria i Manzano, Jordi. «El Vendrell 1945». A: Història dels concursos de castells. Tarragona: Edicions El Mèdol, setembre de 1996, pp. 27-29 (L'Agulla). ISBN 84-88882-64-5 [Consulta: 28 novembre 2012].
* ↑ Gómez Muñoz, Diego. «Història del Concurs de Castells». Castells al món. [Consulta: 29 setembre 2018].
# Els bojos del Cannonball 2

Els bojos del Cannonball 2 (títol original: Cannonball Run II) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Hal Needham, estrenada l'any 1984. Ha estat doblada al català.

## Argument

Comèdia que gira entorn d'una frenètica cursa automobilística sense regles i l'objectiu de la qual és travessar els Estats Units de costa a costa. Vells coneguts i nous personatges participen en aquesta peculiar competició, utilitzant tota classe d'artificis per obtenir la victòria.

## Repartiment

* Burt Reynolds: J.J. McClure
* Dom DeLuise: Victor Prinzim, Capità Chaos, Don Canneloni
* Dean Martin: Jamie Blake
* Sammy Davis, Jr.: Morris Fenderbaum
* Shirley MacLaine: Veronica
* Marilu Henner: Betty
* Jamie Farr: El xeic
* Telly Savalas: Hymie Kaplan
* Jack Elam: El metge Nikolas Van Helsing
* Richard Kiel: Arnold, el conductor del Mitsubishi
* Charles Nelson Reilly: Don Don Canneloni
* Alex Rocco: Tony
* Henry Silva: Slin
* Susan Anton: Jill
* Catherine Bach: Marcie
* Abe Vigoda: César
* Jackie Chan: Jackie Chan
* Tony Danza: Terry
* Doug McClure: El criat del xeic
* Mel Tillis: Melvin
* Ricardo Montalbán: El rei
* Frank Sinatra: Frank Sinatra
* George Lindsey Oncle Cal
* Tim Conway: Un oficial patruller
* Sid Caesar: El pescador no 1
* Foster Brooks: El pescador no 2
* Louis Nye: El pescador no 3
* Don Knotts: Un oficial patruller
* Fred Dryer: El sergent patruller

## Premis i nominacions
### Premis

* 1985: Goldene Leinwand

### Nominacions

* 1985: nominació als Razzie Awards per :
** Burt Reynolds (pitjor actor)
** Shirley MacLaine (pitjor actriu)
** Hal Needham (pitjor realització)
** Albert S. Ruddy (pitjor pel·lícula)
** Harvey Miller, Hal Needham i Albert S. Ruddy (pitjor guió)
** Sammy Davis, Jr. (pitjor segon paper masculí)
** Susan Anton i Marilu Henner (pitjor segon paper femení)

## Referències

* ↑ «Cannonball Run II». Box Office Mojo. [Consulta: 23 desembre 2014].
* ↑ esadir.cat. Els bojos del Cannonball 2. esadir.cat.
* ↑ «Cannonball Run II». The New York Times.
# Carlos Jiménez-Mabarak

Carlos Jiménez-Mabarak (Tacuba, 31 de gener de 1916 - Cuautla, 21 de juny de 1994) va ser un dels compositors mexicans més prolífics del segle xx. La seva música pertany a la transició del nacionalisme mexicà a l'avantguarda i utilitza tots els gèneres musicals. Va compondre en un període de gairebé 60 anys.
Va estudiar a Guatemala, Xile i Bèlgica. La seva mare era una escriptora de Veracruz d'origen libanès. Mabarak pràcticament va passar la seva infància fora de Mèxic. El seu pare va morir quan tenia 4 anys. Durant la seva joventut, vivia a molts països perquè la seva mare treballava al servei diplomàtic. La família es va traslladar a Guatemala quan Carlos tenia 6 anys. Vivien a prop de Quetzaltenango i gairebé tres anys a la capital. Va començar les seves classes de piano a Quetzaltenango amb Jesús Castillo. Més tard, van viure durant gairebé 5 anys a Santiago de Xile, on Carlos va estudiar humanisme i va continuar la seva formació musical.
El 1932 la família es va traslladar a Bèlgica. Mentre la resta de la família anava a Cuba, Carlos va romandre a Brussel·les durant gairebé cinc anys, on va estudiar enginyeria de radiotelefonia. El 1933, Carlos va ingressar a l'Institut d'alts estudis de música a Ixelles, una part de Brussel·les. Allà va estudiar piano amb Mme Jacobi i harmonia amb Nellie Jones. El 1936 va obtenir un diploma després de guanyar un concurs de piano. Va fer els seus estudis més importants d'harmonia i anàlisi musical amb Marguerite Wouters, que era catedràtica del Reial Conservatori de Bèlgica. En tornar a Mèxic el 1937, va decidir treballar íntegrament en música. El seu professor d'orquestra va ser Silvestre Revueltas al Conservatori Nacional de Música de Mèxic. El 1942 va ser nomenat professor d'harmonia al Conservatori i des del 1957 va ensenyar composició. El 1945, Carlos Chávez li va confiar una simfonia i Mabarak va escriure la seva simfonia en mi bemoll. El 1956 va rebre una beca de la UNESCO. En aquest període va estudiar dodecafonía a París amb René Leibowitz. Mabarak també va començar a utilitzar tècniques magnetofòniques en les seves obres. El 1968, la seva fanfarria va ser elegida tema per als Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 de Mèxic.

## Referències

* ↑ Alida Piñón. "Carlos Jiménez Mabarak, un talento a reivindicar" (in Spanish). El Universal. Consultat 26 Novembre 2017.
* ↑ Carlos Martínez Assad. "La presencia de los libaneses en el cine mexicano" (PDF) (in Spanish). e-journal. Consultat 5 de gener 2015.

## Vegeu també

* Virtual International Authority File
* Système universitaire de documentation
# Capella del Carme de l'Alcora

La Capella del Carme, també coneguda com a Capella Marco, és un Bé de Rellevància Local del municipi de l'Alcora, a la comarca de l'Alcalatén. Està ubicada al final del carrer Major, en una petita placeta, que es forma en unir-se-li el carrer Teixidors.

## Història

En aquest local, existia antany una ferreria que, en 1739, va ser adquirida pel canonge de la Catedral de València, Vicente Marco Lloris de la Torreta, que va decidir, construir al seu lloc una capella (que es va edificar entre 1740-1743), dedicada en un principi a la Mare de Déu dels Dolors, segons sembla per a compliment d'una promesa en sortir il·lès en la seva joventut d'un greu accident a cavall.
Més tard, passarà a ser oratori de la Llar d'Ancians Mare Rosa Ojeda i Creus, el qual estava annex a la capella, motiu pel qual, va canviar la seva advocació per la de la Mare de Déu del Carme, ja que la llar d'avis estava regentat per les Germanes Carmelites de Sant Josep. Actualment, l'oratori continua en ús i perfectament conservat.

## Descripció

La capella té una estreta façana (la qual queda encaixada entre les edificacions confrontants) amb un accés (una bella portada de pedra, formada per un arquitrau adornat i presentant un òcul cec sostingut per les pilastres que emmarquen la porta amb llinda, emplanxada i tatxonada) que porta directe al costat de l'Evangeli. Sobre l'adovellada porta, es pot observar l'escut llaurat dels Cinzúnegui Marc, i presenta una espadanya de carreus amb la seva campana, després de la qual es deixa veure la cúpula de teules que té una creu de forja com a rematada.
En el seu interior cal destacar, pel seu valor artístic, el sòcol de rajoles del segle xviii de la fàbrica del Comte Aranda, que recorre tots els seus paraments. Una imatge del Crist presideix la moderna part de darrere de l'altar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ermitas de l'Alcora | Otras ermitas en el término». Arxivat de l'original el 2018-04-28. [Consulta: 28 agost 2018].
* 1 2 3 4 «Capilla de Marco - Ayuntamiento de l'Alcora» (en castellà). Ayuntamiento de l'Alcora. Arxivat de l'original el 2018-08-29 [Consulta: 28 agost 2018]. Arxivat 2018-08-29 a Wayback Machine.
# Dennehotso

Dennehotso (navaho Deinihootso) és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2000 tenia 734 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dennehotso tenia 734 habitants, 168 habitatges, i 141 famílies La densitat de població era de 28,5 habitants/km².
Dels 168 habitatges en un 56,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,4% hi vivien parelles casades, en un 24,4% dones solteres, i en un 15,5% no eren unitats familiars. En el 14,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 44,6% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 24,5% entre 25 i 44, un 15,4% de 45 a 60 i un 6,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 21 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.844 $ i la renda mediana per família de 21.944 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.143 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 5.445 $. Aproximadament el 37% de les famílies i el 40,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.
Segons el cens dels Estats Units del 2010 el 98,64% són nadius americans i el 0,82% blancs. El 0,27% de la població són hispànics.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dennehotso». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dennehotso». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ca l'Antigó

El nom correcte de la masia és Can Torrents, el nom de Ca l'Antigó és el nom amb que un llogater va batejar el restaurant que hi ha en l'actualitat, però des de 1313 aquesta masia pertany a la familia Torrents.
Can Torrents és una obra del municipi de Teià (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici sense gaire interès com a conjunt, tot i que destaquen alguns elements determinats. Es tracta d'una masia amb teulada a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana. Per la part lateral esquerra i per la part posterior hi ha annexes realitzats més tard.
Els elements que componen la seva façana es distribueixen asimètricament. A la planta baixa hi ha una porta d'arc de mig punt adovellat i una finestra amb llinda de pedra. Al pis hi ha dues finestres gòtiques, una d'elles amb un arc conopial i l'altra amb un arc rebaixat, amb brancals de carreus de pedra. Al mur lateral dret hi ha una petita finestra amb un arquet lobulat.
Tota la construcció és feta en pedra, amb els murs arrebossats i pintats tot i que aquest revestiment es conserva en molt mal estat.

### Reixat

Al jardí hi ha una tanca formada per un arc escarser o rebaixat, adovellat i coronat per una mena de frontó coronat per una cornisa motllurada de línies corbes. Conté també un blasó esculpit en un bloc de pedra quadrat, amb les figures d'una torre i un lleó, símbols de la família Torrents. A la part central de la tanca hi ha un reixat de ferro forjat.

## Història

Documentada des del segle XIV (1331), la masia era propietat de la família Destorrents de Barcelona. Pere Destorrents va ser Conseller en cap de la Generalitat al segle xiv. Al segle xvi, en deixar Barcelona, es va canviar el nom de Destorrents pel de Torrents. A la reixa que hi ha a la tanca del jardí es conserva una inscripció amb la data 1886, tot i que el blasó duu la data 1577. Aquest escut és commemoratiu del casament de M. Geroni Torrents amb Elisabeth Desbosch, de Sant Vicenç del Castell de Burriac.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ca l'Antigó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Habitatges dels masovers de l'Estrella

Els Habitatges dels masovers de l'Estrella és una obra de Llorenç del Penedès (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Estan a prop de la Masia l'Estrella.

## Descripció

Ambdós habitatges sembla que són de construcció més o menys paral·lela. El de la dreta, situat més endarrere, presenta una porta d'arc de mig punt dovellat i una finestra rectangular a la planta baixa. Al pis noble s'observen dues finestres i un rellotge de sol. L'habitatge de l'esquerra té també dues plantes. Els baixos tenen una porta d'arc de mig punt. La planta noble consta de tres finestres d'arc rebaixat.

## Referències

* ↑ «Habitatges dels masovers de l'Estrella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Habitatges dels masovers de l'Estrella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa damunt el carrer de la Verdura

La Casa damunt el carrer de la Verdura és una obra de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici situat en la cantonada entre el carrer Verdura i el carrer Espardenyers. Construcció de quatre altures, planta i tres pisos, tot o que la casa-pont només compta els tres pisos superiors, perquè la planta baxia fa funció de pas de carrer. El pas del carrer de la Verdura per sota de la casa està cobert per un envigat de fusta, delimitat a cada extrem de la casa-pont per un arc rebaixat. La construcció de sobre és la típica obra popular amb balconeres de pedra i baranes de ferro forjat.

## Història

Es té constància de l'existència d'una casa-pont al començament de l'actual carrer de la Verdura des de les darreres dècades del segle xiv, quan aquesta via pública ja servia per accedir a la plaça de l'Oli. En aquells anys,la casa-pont del carrer de la Verdura es coneixia amb el nom de “Voltes d'en Sedó”, que en els últims anys del segle xiv i els primers del XV passà a denominar-se “Voltes de Na Mira”, i posteriorment “Voltes de Na Marquesa”.

## Referències

* 1 2 «Casa damunt el carrer de la Verdura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Cantó de Mouy

El cantó de Mouy és una divisió administrativa francesa del departament de l'Oise i del districte de Clermont. El cap cantonal és Mouy i agrupa 11 municipis.

## Municipis

| Municipi | Població* | Codi postal | Codi INSEE |
| Angy | 1 186 | 60250 | 60015 |
| Ansacq | 263 | 60250 | 60016 |
| Bury | 2 891 | 60250 | 60116 |
| Cambronne-lès-Clermont | 992 | 60290 | 60120 |
| Heilles | 577 | 60250 | 60307 |
| Hondainville | 617 | 60250 | 60317 |
| Mouy | 5 328 | 60250 | 60439 |
| Neuilly-sous-Clermont | 1 685 | 60290 | 60451 |
| Rousseloy | 336 | 60660 | 60551 |
| Saint-Félix | 486 | 60370 | 60574 |
| Thury-sous-Clermont | 603 | 60250 | 60638 |
* Dades del 1999

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1945-1949 | Jean Avinin | SFIO | Metge |
| 1949-1973 | Hector Dubois | RPF després CNI | Senador |
| 1973-2004 | Jean Sylla | PCF | |
| 2004-… | Anne-Claire Delafontaine | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Vegeu també

* Cantons de l'Oise
# Demianka

Demianka - Демьянка (rus) - és un riu de Rússia, té una llargària de 1.160 km, és afluent per la dreta de l'Irtix, de la conca de l'Obi. Passa per les províncies d'Omsk i de Tiumén.

## Geografia

El riu Demianka neix a la regió dels aiguamolls de Vassiugan, al nord-est de l'óblast d'Omsk. Té el seu curs gairebé tot per una zona molt plana, pantanosa i coberta per la taiga, amb una orientació mitjana est - nord-est, sense travessar cap centre urbà d'importància.
Desemboca al riu Irtix, prop de la ciutat de Demiànskoie. Així com tots els rius siberians, té períodes llargs de gelades (sis mesos a l'any, des de finals d'octubre-novembre fins finals d'abril i començaments de maig), i grans extensions del sòl romanen permanentment congelades en profunditat. En arribar l'època del desglaç, inunda grans zones que es converteixen en aiguamolls o pantans.

## Afluents

Els seus afluents principals són, per la dreta, el riu Keum (354 km), i per l'esquerra els rius Tegus i Imguit.
# FRD

FRD té els següents significats:
* Forces Ruandeses de Defensa, forces armades de Ruanda
* Forces de Resistència per la Democràcia, partit polític de Ruanda
* Nou Esperit Democràtic (del seu nom en albanès Fryme e Re Demokratike), partit polític d'Albània
* Federal Research Division, unitat de recerca de la Biblioteca del Congrés dels Estats Units
* Free Radical Design, empresa desenvolupadora de videojocs del Regne Unit
* Frd també és l'abreviatura de la friedrichita, mineral de la classe dels sulfurs
# Cal Garbat

Cal Garbat és una fàbrica de Vilassar de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Construcció industrial pertanyent al sector tèxtil, que existeix des del 1854. L'actual edifici porta, sobre la porta principal, la data "1902". Està formada per quatre grans naus de planta rectangulars unides pels extrems, formant un conjunt de planta quadrada amb pati central. Tres de les naus, tenen una planta baixa i dos pisos; l'altra només en té un.
Els murs estan arrebossats i pintats de blanc, amb finestrals amples i arcs escarsers.
Al costat de la fàbrica, al carrer Llibertat hi ha una sèrie de cases, de cos més antic (1850) que l'actual conjunt de Cal Garbat, que formen part del projecte industrial originari. Entre ells hi ha Can Fil, a l'eixida de la qual es conserva l'única gran xemeneia vilassarenca que es comunica, per sota del terra de la casa, amb l'antiga caldera de vapor de la fàbrica.

## Història

El nom "Cal Garbat" és un aplicació del malnom popular del seu fundador, Jaume Vives i Bonamusa. Des del 1854, fou fàbrica tèxtil, i encara ara l'edifici és ocupat per diverses indústries.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Garbat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Habitatges per a obrers de la Fàbrica Saida

Els Habitatges per a obrers de la Fàbrica Saida és un edifici del municipi de Ribes de Freser (Ripollès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Aquest és un nou grup d'habitatges de la colònia Recolons, actualment Saida. S'hi reflecteix una clara influència racionalista, i és de les poques obres d'aquest període representatives de la comarca. És un edifici de planta baixa i dos pisos amb simetria acusada.

## Vegeu també

* Colònia Recolons

## Referències

* 1 2 «Habitatges per a obrers de la Fàbrica Saida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].