OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tintín i el misteri de les taronges blaves

Tintín i el misteri de les taronges blaves (títol original en francès: Tintin et les Oranges bleues) és una pel·lícula d'aventures francoespanyola de Philippe Condroyer, estrenada el 1964. Un àlbum que porta el mateix nom va ser publicat el 1965 a partir de fotografies extretes d'aquesta pel·lícula. Ha estat doblada al català.

## Argument

El professor Tornassol acaba de publicar un llibre sobre la fam al món i fa una crida als savis del món sencer perquè ajudin a combatre-la. Un col·lega seu espanyol, Antenor Zallamea, li envia un paquet que conté taronja blava; es tracta d'una varietat que ha inventat, capaç de créixer en un sòl desèrtic. La mateixa nit, però, la taronja és robada al castell de Molins de Dalt; i l'endemà en Tornassol, en Tintín i el capità Haddock se'n van a Espanya a trobar el professor Zallamea. Però quan hi arriben s'assabenten que el savi ha estat segrestat i, poc després, en Tornassol també és segrestat. Amb l'ajuda d'una banda de nens, en Tintín i el capità miraran d'alliberar els dos savis.

## Repartiment

* Jean-Pierre Talbot: Tintín
* el gos Ladeuche: Milú
* Jean Bouise: el capità Archibald Haddock
* Félix Fernández: el professor Tryphon Tornassol
* Jenny Orléans: Bianca Castafiore
* Ángel Álvarez: el Professor Antenor Zallamea
* Max Elloy: Nestor
* Franky François: Dupond
* André Marie: Dupont
* Pierre Desgraupes: Ell mateix
* Zavatta: El carter
* Salvadore Begueria: Francesito
* Pedro Mari Sanchez: Pablito
* George Loriot: un convidat a Moulinsart

## Al voltant de la pel·lícula

Es tracta del segon llargmetratge amb actors reals de Les aventures de Tintín; després de Turquia i Grècia a Tintín i el misteri del toisó d'or, les aventures tenen lloc a Espanya i són objecte d'una coproducció local. Una gran part del rodatge es va fer al País Valencià, a Simat de la Valldigna, al Monestir de Santa Maria de la Valldigna, a Gandia i a Xàtiva. També es va considerar realitzar una tercera aventura el 1967 que havia de passar a l'Índia, però el projecte mai no es va dur a terme.
Jean-Pierre Talbot reprèn el paper principal, però Georges Wilson deixa el lloc a Jean Bouise en el paper del capità Haddock, Georges Loriot és reemplaçat per Félix Fernández en el paper del professor Tornassol i els germans Gamonal són reemplaçats per Franky François i André Marie en el paper dels Dupondt. A més a més de Jean-Pierre Talbot, només Max Elloy —que interpreta Néstor— actua a les dues pel·lícules. Com a Tintín i el misteri del toisó d'or, Jean-Pierre Talbot no és doblat a les escenes d'acció.
Com a curiositat, en aquesta aventura el professor Tornassol utilitza un otòfon, com en l'àlbum Objectiu: la Lluna.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Tintín i el misteri de les taronges blaves. esadir.cat.
* ↑ «Tintin et les Oranges bleues». ‘‘The New York Times'’.
* ↑ Cuando Tintin vino a Valencia a descubrir las milagrosas naranjas azules

## Enllaços externs

* Tintin et les Oranges bleues a Encyclociné (amb el pòster del film) (francès)
* Àlbum-film (francès)
# Rhodeus suigensis

Rhodeus suigensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al Japó i Corea.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Phanoperla belalong

Phanoperla belalong és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Etimologia

El seu nom científic fa referència a l'indret on fou trobat originalment, Sungai Belalong, i el Kuala Belalong Field Studies Centre.

## Descripció

* Els adults presenten un color marró groguenc pàl·lid, el cap marró, els ocels gairebé en contacte i les ales pàl·lides amb la nervadura de color ambre.
* Les ales anteriors dels mascles fan 7,5 mm de llargària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Malèsia: l'illa de Borneo, incloent-hi Brunei.

## Referències

* ↑ Banks, 1938. Jour.Fed.Malay States Mus. 18(2):221.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark & Sheldon, 2009. Illiesia 5(2):18.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 Records of Neoperlini (Plecoptera: Perlidae) from Brunei Darussalam and Sarawak, with Descriptions of New Phanoperla (Banks) and Neoperla (Needham) Species (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. Arxivat 2022-10-17 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Sentinel-5P

El Sentinel-5P (Sentinel-5 Precursor) és un satèl·lit d'observació terrestre desenvolupat per l'Agència Espacial Europea (ESA) com a part del Programa Copernicus, anteriorment anomenat Global Monitoring for Environment and Security o GMES. La missió del Sentinel-5P és mantenir la continuïtat de les observacions entre el període en què l'Envisat va deixar d'estar operatiu el 2012 fins a la posada en operació del Sentinel-5.

## Característiques de la missió

* Tipus: Observació terrestre
* Data de llançament: 13 d'octubre del 2017
* Massa en el llançament: 820 kg (inclosos 82 kg de fuel i 220 kg del instrument principal TROPOMI)
* Vehicle de llançament: Rokot
* Lloc de llançament: Cosmòdrom de Plessetsk
* Òrbita: Heliosíncrona
* Altitud: 817 km
* Inclinació: 98.7 °
* Hora local del node ascendent: 09:30
* Cicle orbital: ~100 minuts
* Durada nominal: 7 anys

## Instrument: TROPOMI

El TROPOMI (TROPOspheric Monitoring Instrument, és a dir, instrument de monitoratge atmosfèric) consisteix en 4 espectròmetres, cada un dividit electrònicament en dos longituds d'ona, que engloben en total les longituds d'ona ultravioleta (UV), visible (VIS), infraroig proper (NIR) i infraroig d'ona curta (SWIR). D'aquesta manera l'instrument permet monitorar les concentracions de gasos com l'Ozó, el metà, el monòxid de carboni, el diòxid de nitrogen o els òxids de sofre presents en l'atmosfera. TROPOMI pren mesures cada segon cobrint una àrea de 2600km d'ample amb una resolució espacial de 7x7 km². Les seves dimensions són de 1.40 x 0.65 x 0.75 m.
TROPOMI està dividit en quatre blocs principals: els espectròmetres UV-VIS-NIR junt amb el seu bloc de calibració, l'espectròmetre SWIR, la unitat de control de l'instrument i un bloc de refrigeració al treballar en temperatures molt baixes. El consum energètic mitjà de l'instrument és de 155 W i genera un volum de dades per valor de 139 Gbits cada òrbita.

## Aplicacions

* Composició atmosfèrica
* Contaminació de l'aire
* Estudi de la capa d'Ozó

## Referències

* ↑ ESA Earth Observation Missions, https://sentinel.esa.int/web/sentinel/missions/sentinel-5p;jsessionid=34E85100064E95E7843F6B71768D9257.jvm2
# Pedro Guzmán García

Pedro Guzmán García (Madrid, 26 de setembre de 1925) va ser un ciclista espanyol que fou professional entre 1956 i 1959.

## Palmarès

* 1957
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1956. Abandona
* 1957. 50è de la classificació general.

## Enllaços externs

* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net (castellà)
# Villanueva de Azoague

Villanueva de Azoague és un municipi de la província de Zamora situat a la comarca de Benavente y los Valles, que pertany a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
Situat en un pla, en el seu terme conflueixen els rius Esla i Órbigo. Les nombroses crescudes d'aquests rius han obligat a la reubicació del poble en diverses ocasions.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 461 | 405 | 318 | 315 |

## Referències

* ↑ «Ayuntamiento de Villanueva de Azogue».
# Relacions entre Moçambic i Rússia

Les relacions entre Moçambic i Rússia (rus Российско-мозамбикские отношения) es refereix a la les relacions actuals i històriques entre Rússia i Moçambic. Es remunten a la dècada de 1960, quan Rússia va començar a donar suport a la lluita del partit d'orientació marxista FRELIMO contra el colonialisme portuguès. La majoria dels líders del FRELIMO van ser entrenats a Moscou. Les relacions diplomàtiques es van establir formalment el 25 de juny de 1975 poc després que Moçambic va obtenir la seva independència de Portugal. El juny de 2007, Rússia i Moçambic van signar un acord de cooperació econòmica. Rússia té una ambaixada a Maputo, mentre que Moçambic té una ambaixada a Moscou, Rússia.

## Referències

* ↑ Russian MFA Spokesman Mikhail Kamynin Interview with RIA Novosti Regarding Upcoming Working Visit to Russia of Alcinda Antonio de Abreu, Minister of Foreign Affairs and Cooperation of the Republic of Mozambique, 30 de maig de 2007

## Enllaços externs

* (rus) Documents on the Mozambique–Russia relationship from the Russian Ministry of Foreign Affairs
* (portuguès) (rus) Ambaixada de Rússia a Maputo Arxivat 2015-07-02 at the Library of Congress
# Torre de les Aigües de Dos Rius

La Torre de les Aigües de Dos Rius és un edifici industrial de Barcelona protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Torre de planta octogonal de 53 metres d'alçada i 10 metres de diàmetre construïda amb maó vist i pedra natural amb un dels primers ascensors elèctrics a l'interior. Situada sobre un gran pedestal cilíndric, s'utilitzava pel subministrament i emmagatzematge d'aigües.
Després del pedestal, la torre s'aixeca amb tres eixos horitzontals. Els dos primers ocupen el cos principal i el superior corona la torre amb dos miradors amb la barana de ferro forjat i una cúpula. Al cos principal i inferior es repeteix el mateix motiu decoratiu amb petites variacions: a la part inferior 8 petites obertures amb arc de mig punt estan emmarcades als laterals per pilastres i a sobre per una cornisa; al nivell superior les finestres tenen un ull de bou a dalt i dos arcs de mig punt cecs sustentats per les pilastres adossades que tanquen tot el conjunt.

## Història

La torre va ser encarregada per la Societat promotora del Tibidabo i s'emmarca en el procés engegat contemporàniament d'oferir noves construccions i urbanitzacions al llarg del camí de Vallvidrera. L'edifici havia de servir per a emmagatzemar i bombar les aigües de DosRius al Parc d'Atraccions i a les torres residencials. Amb aquesta torre Josep Amargós va guanyar el primer premi del Concurs Anual d'edificis artístics de 1905. Va ser el primer edifici visible a la silueta del Tibidabo des de baix. Dos anys més tard es va construir l'Observatori Fabra

## Referències

* 1 2 3 «Torre de les Aigües de Dos Rius». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2017].
# Perdiu boscana de Cambodja

La perdiu boscana de Cambodja (Arborophila cambodiana) és un ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita la selva del sud-oest de Cambodja. L'espècie Arborophila diversa s'ha considerat una subespècie d'aquesta.

## Referències

* ↑ «Perdiu boscana de Cambodja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Sent Victor e Melviu

Sant Victor e Melviu (en francès Saint-Victor-et-Melvieu) és un municipi francès, al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 278 | 367 | 296 | 305 | 299 | 329 | 364 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Daniel Frayssinhes | |

## Història

Formava part de l'antiga senyoria dels Montcalm-Gozon, família del cèlebre Dieudonné de Gozon.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Pericoma amplipenna

Pericoma amplipenna és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Amèrica: Cuba.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Residència d'Indore

La residència d'Indore fou una entitat política de l'Índia central creada el 1818. El 1854 la residència d'Indore fou incorporada a l'Agència de l'Índia Central, de manera que l'agent del governador general a l'Índia Central passava a ser resident d'Indore amb responsabilitat directa sobre l'estat d'Indore i autoritat sobre tots els estats de l'agència. El 1899 el resident a Indore va passar a ser una persona diferent de l'agent de l'Índia Central, retornant a ser residència.
La residència estava formada per la major part de l'estat d'Indore, exceptuant les parganes de Lawani, Chikalda, i Petlawad, administrades per l'Agència de Bhopawar, les de Talen i Sundarsi, administrades per l'Agència de Bhopal, la de Nandwas (o Nandwai), administrada per l'Agència de Mewar (Udaipur), i la d'Alampur, sota l'Agència de Bundelkhand. La superfície era el 1901 de 23.206 km² i la població de 833.410 habitants (80% hindús, 9% musulmans, 8% animistes). La capital era Indore (ciutat) (amb 97.804 habitants el 1901) i altres poblacions destacades eren Mhow (36.039 habitants), Rampura (8.273), Khargon (7.624), Maheshwar (7.042), Mehidpur (6.681), Barwaha (6.094), Bhanpura (4.639) i Tarana (4.490). El nombre de pobles era de 3089.
El 1933 l'estat de Rewa, de l'agència de Baghelkhand, fou incorporat a la residència.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Terrerola del desert

La terrerola del desert (Ammomanes deserti) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae) que habita deserts pedregosos i turons rocosos del Sàhara i deserts asiàtics, des de Mauritània, sud-est de Mali, sud de Níger, el Txad, el Sudan, nord d'Etiòpia, Eritrea, Djibouti i nord de Somàlia, cap a l'est, a través de la Península del Sinaí, per Aràbia, Jordània, Síria, Iran i Iraq, fins al Pakistan i nord-oest de l'Índia.

## Referències

* ↑ Terrerola del desert a Termcat Rev. 14/12/2012 (català)
# Ricard Carreras i Balado

Ricard Carreras i Balado (Castelló de la Plana, 1866 - Castelló de la Plana, 9 de febrer de 1929) fou un escriptor valencià.
Fill d'una família de propietaris rurals, estudià filosofia i lletres a Barcelona, Saragossa i Madrid, on va tenir la sort de coincidir amb Marcelino Menéndez Pelayo. Instal·lat a Castelló de la Plana, intervingué en la política local. A més de regidor i diputat provincial, fou defensor de l'agrarisme conservador, comissari reial de Fomento de la Federació Agrària i fundador de la UNEA. Fundà els setmanaris Don Cristóbal (1887) i Ayer y Hoy (1902), i dirigí els diaris El Heraldo de Castellón i La Tribuna. Fou un dels principals promotors i fundador de la Societat Castellonenca de Cultura el 1919, i el primer director del Boletín de la Sociedad Castellonense de Cultura. De les seves obres, totes en castellà, destaquen la novel·la Doña Abdulia (1904) i la monografia històrica Catí (1929). Va contreure matrimoni amb Carmen Montoya Alemany, neta del brigadier Alemany, amb qui va tenir quatre fills, Emilia, Ricardo, Manoloy Carmen.

## Referències

* ↑ «Ricard Carreras i Balado». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bellés, Salvador. «Ricardo Carreras Balado: guía intelectual de una época creadora». A: Bellés, Salvador, Seres humanos de Castellón,. Castelló de la Plana: Ayuntamiento de Castellón de la Plana, 1993, pàgs. 55-58 [Consulta: 23 octubre 2020].
# Osei Kofi

Osei Kofi (Kumasi, 3 de juny de 1940) és un exfutbolista ghanès de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Ghana.
Pel que fa a clubs, destacà a Asante Kotoko.

## Referències

* ↑ I reduced my age by two years: Rev. Osei Kofi a modernghana.com
* ↑ Video interview on BBC TV
* ↑ BBC website
* ↑ Courtney, Barrie; Cruickshank, Mark; Jönsson, Mikael; Knight, Ken; Mazet, François; Morrison, Neil; Stokkermans, Karel. "African Nations Cup 1965". RSSSF, 15 agost 2013. Consultat el 18 agost 2013.
* ↑ Will Ross «Veteran Ghana footballers remember the high life». BBC Online, 08-07-2010 [Consulta: 14 juny 2011].
* ↑ Osei Kofi a National-Football-Teams.com (anglès)
# Pericoma anderssoni

Pericoma anderssoni és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Vic de Bigòrra

Vic de Bigòrra (en francès Vic-en-Bigorra) és un municipi francès del departament dels Alts Pirineus, a la regió administrativa d'Occitània. Forma part de la regió històrica de la Gascunya, i del comtat històric de Bigòrra.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 3 026 | 3 255 | 3 397 | 3 308 | 3 679 | 3 857 | 3 644 | 3 637 | 3 663 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3 549 | 3 725 | 3 650 | 3 614 | 3 630 | 3 557 | 3 703 | 3 643 | 3 719 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 3 796 | 3 385 | 3 480 | 3 121 | 3 190 | 3 241 | 3 241 | 3 381 | 3 502 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 3 701 | 4 393 | 4 563 | 4 572 | 4 893 | 4 788 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1944-1948 | Bertrand Léopold Sourdaa | Divers droite |
| 1948-1971 | Pierre Guillard | PRG |
| 1971-1974 | Louis Fourcade | PRG |
| 1974-1977 | Camille Sarthou | Divers gauche |
| 1977-2008 | Claude Miqueu | PRG |
| 2008- | Jean Bordères | Divers gauche |
# Rasa dels Esclopers

La Rasa dels Esclopers és un afluent per l'esquerra de l'Aigua de Valls, a la Vall de Lord, que fa tot el seu curs pel terme municipalde Guixers.
Neix a 1.250 m. d'altitud, al carenat de la serra dels Bastets, a menys de 400 m. a l'oest del Tossal de la Viuda. Des del seu naixement agafa la direcció cap al nord que mantindrà durant tot el seu recorregut en el qual baixa pel vessant septentrional de la serra dels Bastets tot travessant, força encaixonat, el sector de Colldempà. Desguassa a l'Aigua de Valls a 809 m. d'altitud, 370 m. aigües amunt del molí del Guix.
Tota la seva conca està integrada en el Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) de la Generalitat de Catalunya i més concretament en l'espai Serres de Busa-Els Bastets-Lord
La xarxa hidrogràfica de la Rasa dels Esclopers, que també transcorre íntegrament pel terme municipal de Gósol, està constituïda per set cursos fluvials. D'aquests, 5 són tributaris de 1r nivell de subsidiarietat i 1 ho és de 2n nivell. La totalitat de la xarxa suma una longitud de 3.225 m.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de l'Aigua de Valls full de càlcul
# Terrerola galtablanca

La terrerola galtablanca (Eremopterix leucotis) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Descripció

* Bec de color gris.
* Mascle amb cap i parts inferiors de color negre amb unes contrastades taques blanques al clatell i darrere dels ulls fins a la zona auricular. Dors i ales marrons amb algunes ratlles fosques.
* Femella marró per sobre parts inferiors blanques amb ratlles longitudinals al pit. Coll i clatell blancs.

## Hàbitat i distribució

Habita bona art de les zones àrides de l'Àfrica subsahariana, des del sud-oest de Mauritània, Senegal i Gàmbia, cap a l'est, a tyravés del nord de Nigèria, sud de Txad, el Sudan, el Sudan del Sud fins a Etiòpia i sud de Somàlia, i cap al sud, a través del nord-est d'Uganda, Kenya, nord-est de Tanzània, sud d'Angola, nord de Namíbia, Botswana, sud i est de Zàmbia, Malawi, oest i sud de Moçambic i Zimbàbue, fins al nord-est de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Terrerola galtablanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
* Birds of The Gambia by Barlow, Wacher and Disley, ISBN 1-873403-32-1
* PDF Fitxa d'Eremopterix leucotis a "The Atlas of Southern African Birds" Rev. 09/11/2013 (anglès)
# Platges d'Oleiros i Los Botes

Les platges de Oleiros i Els Pots es troba en el concejo asturià de Cudillero i pertany a la localitat de Salamir. S'emmarquen en la Costa Occidental d'Astúries, sent les poques que presenten protecció mediambiental per estar catalogades com a Paisatge protegit, ZEPA i LIC.

## Descripció

La platja de Oleiros té forma de cala, té una longitud d'uns 510 m i una amplària mitjana de 35 m i sorra gruixuda i daurada amb molts palets i la dels Pots, que està a l'est de la d'Oleiros i que solament és accessible en baixamar és un pedrer de 170 m de longitud i uns 30 metres d'amplària mitjana. El seu entorn és rural i amb un baix grau d'urbanització i la perillositat és mitjana. Ambdues platges tenen molt poca assistència. Els accessos són per als vianants i inferiors a 0,5 km de fàcil recorregut. El seu entorn és rural i amb un baix mitjà d'urbanització. L'accés rodat és per un camí de terra en no gaire bones condicions.
Per accedir a aquestes platges cal localitzar els nuclis urbans de Lamuño i Salamir;l'accés està al costat de l'àrea recreativa de Muntanya Balsera, en el seu marge occidental. Allí s'inicia el descens, bastant llarg, arribant a uns 25 m de la platja a la qual s'accedeix a vaig piular baixant unes escales de pedra. Les platges estan abrigades pels penya-segats de la «punta Mal Perro» a l'est i per la «punta de El Cabo» per l'oest. Les platges manquen de qualsevol servei i les activitats més recomanades són la pesca submarina i l'esportiva o d'esbarjo a canya. En el seu extrem es practica el naturismo. Cal recordar que si s'accedeix al pedrer, cal estar molt atents a la pujada de la marea per no quedar tancat en aquesta zona durant hores.

## Referències

* 1 2 «http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.». Arxivat de l'original el 2015-07-25. [Consulta: 24 març 2015].
* 1 2 «http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 24 març 2015].
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 119. ISBN 978-84-8459-669-1.