OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Miquel Navarro i Miralles

Joan Miquel Navarro i Miralles (Castelló de la Plana, 1975) és un poeta i professor valencià.
Llicenciat en Humanitats per la Universitat Jaume I de Castelló i en Filologia Catalana per la Universitat de València, compta també amb el Master of Arts in Peace and Development Studies (UJI-Càtedra Unesco). Treballa de professor de valencià en l'ensenyament secundari. Les seues investigacions, recollides en miscel·lànies diverses, se centren en els camps de la literatura i la filosofia. Ha publicat l'estudi Caña útil: Los profits de la caña: Notes d'etnografia i llengua (Ajuntament de Castelló, 2011). Influït pel poeta Manel Garcia Grau, va entrar en contacte amb diversos col·lectius culturals valencians i va publicar Un lleu tel d'humitat (Ajuntament de Castelló, 1998) i Els silencis dodecafònics.
També ha treballat en col·laboració amb altres autors com en "Sobre els carrers de Castelló de 1928. Nomenclatura Oficial vs Nomenclatura Popular", article fet amb Joan Pau Valls i Pastor, per a les Jornades de Foment de la Investigació de la Universitat Jaume I de Castelló.
Expert en l'art de trobar, a més de la sabiduria en autors com el gran Marcabrú.
Procedeix de la zona septentrional de les illes columbretes. El seu avantpassat va ser el gran Ausiàs March al qual li rendeix homenatge tots els dies recordant-lo i impartint els seus coneixements i filosofia de vida als seus discipuls.

## Referències

* 1 2 Todos sus libros. (castellà) Consultat 24 de març de 2016
* ↑ «27 poetes valencians». web. Tria Llibres. [Consulta: 22 març 2016].
* ↑ Sobre els carrers de Castelló de 1928. Nomenclatura Oficial vs Nomenclatura Popular Consultat el 24 de març de 2016
# Kyabé

Kyabé (àrab: كيابي, Kiyābī) és una ciutat de la regió de Moyen-Chari, al Txad. És el centre administratiu del departament del Llac Iro. Hi ha un aeroport amb el nom de la ciutat, l'aeroport de Kyabé.

## Ubicació geogràfica

La ciutat està situada en la part central de la regió, al nord del riu Keita (un afluent del riu Chari), a una altitud de 367 metres sobre el nivell de la mar. Kyabé està situada a uns 68 quilòmetres al nord-est de Sarh, el centre administratiu de la regió, i a 508 quilòmetres al sud-est de N'Djamena, la capital del país.

## Història

Des que va esclatar una epidèmia de xarampió el maig de l'any 2018 per tot el país, s'ha anat reduint en mica en mica les localitats afectades. El maig de 2020, Kyabé esdevé una de les zones més afectades per la epidèmia. Per això, Metges sense Fronteres va dur a terme una campanya massiva de vacunació a la zona de Kyabé.
El gener de 2020, es va construir una infraestructura d'aigua potable per part del Banc Africà del Desenvolupament. A més a més, Kyabé també serà una de les poblacions beneficiades de la construcció d'una xarxa de fibra òptica de 1.200 km que anirà de Doba a Iriba, que forma part del projecte nacional que el govern txadià vol dur a terme a partir del 7 de juliol de 2020 per modernitzar la infraestructura i les comunicacions electròniques.

## Referències

* ↑ «Airport Records». Arxivat de l'original el 2018-05-20. [Consulta: 22 juliol 2020].
* ↑ «Maps, Weather, and Airports for Kyabe, Chad». [Consulta: 22 juliol 2020].
* ↑ «Chad Situation Report, 22 maig 2020 - Chad» (en anglès). [Consulta: 22 juliol 2020].
* ↑ «In Chad, the African Development Bank quenches the thirst of residents with clean drinking water - Chad» (en anglès). [Consulta: 22 juliol 2020].
* ↑ Agency, Ecofin. «Chad kicks off e-communication infrastructure upgrade program» (en anglès). [Consulta: 22 juliol 2020].
# Pozaldez

Pozaldez és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 594 | 536 | 504 | 497 |
# Miguel de la Cueva y Enríquez de Navarra

Miguel José María de la Cueva y Enríquez de Navarra (Madrid, 22 de setembre de 1743 – Arenas, 20 d'octubre de 1803) va ser un aristòcrata i militar espanyol titular de la Casa d'Alburquerque que va exercir el càrrec de capità general d'Aragó, coronel del Regiment de Dragons de Lusitania i capità de les Reials Guàrdies d'Alabarders.

## Biografia

Nascut a Madrid en 1743, va ser fill de Pedro Miguel de la Cueva y Guzmán, XV comte de Siruela, des de 1756, també XII duc d'Alburquerque, XI marquès de Cuéllar i XII comte de Ledesma i de Huelma, i des de 1765, III marquès de la Mina i VI comte de Pezuela de las Torres, i de la seva dona Benita Antonia Enríquez de Navarra y Dávalos, filla dels II marquesos de Peñafuente.
Va succeir al seu pare en els seus títols nobiliaris, sent XIII duc d'Alburquerque, XII marquès de Cuéllar i IV de la Mina, XVI comte de Siruela, XIII de Ledesma, XIII de Huelma i VII de Pezuela de les Torres. A més, va ser tinent general dels Reials Exèrcits, capità general d'Aragó, cavaller de l'Orde del Toisó d'Or, cavaller de l'Orde de Calatrava, comanador de Víboras en ella, administrador amb gaudi de fruits de l'encomana de Benacal en l'Orde de Montesa, gran creu de l'Orde de Carles III, coronel del Regiment de Dragons de Lusitania, capità de les Reials Guàrdies d'Alabarders i gentilhome de cambra, amb exercici i servitud de Carles III i de Carles IV.

## Matrimoni i descendència

Va contreure matrimoni a València en 1766 amb Cayetana María de la Cerda y Cernesio Odescalchi, filla de Joaquín María de la Cerda y Téllez-Girón, de la Casa de la Laguna de Camero Viejo, i de Josefa María Cernesio y Guzmán, IV comtessa de Parcent. Van néixer del matrimoni:
* José Miguel de la Cueva y de la Cerda, XIV duc d'Alburquerque.
* María Magdalena de la Cueva y de la Cerda, casada amb Felipe Carlos Osorio y Castelví, VII comte de Cervellón.

## Referències

* ↑ Miguel José María de LA CUEVA y ENRÍQUEZ de NAVARRA VELASCO GUZMÁN DÁVALOS PONCE de LEÓN SPÍNOLA y SANTILLÁN, gw.geneanet.org
* ↑ Miguel de la Cueva y Enríquez de Navarra a fundacionmedinaceli.org
* ↑ «Los Cueva, duques de Alburquerque». Arxivat de l'original el 2018-07-21. [Consulta: 21 juliol 2018].

## Bibliografia

* FERNÁNDEZ DE BETHENCOURT, Francisco. Historia genealógica y heráldica de la Monarquía Española, Casa Real y Grandes de España (t. X), 1920.
# Les assassines

Les assassines (títol original en anglès, Assassins) és un documental estatunidenc del 2020, dirigit i produït per Ryan White, que tracta sobre l'assassinat de Kim Jong-nam i de les dues assassines que van ser enganyades. S'ha doblat al català per a TV3, que va emetre'l per primer cop el 9 de juliol de 2024 al programa Nits sense ficció.
La pel·lícula es va projectar per primer cop al Festival de Cinema de Sundance el 26 de gener de 2020. Poc després, Magnolia Pictures va adquirir els drets de distribució de la pel·lícula. A causa de la temàtica, l'empresa es va enfrontar a diferents problemes per distribuir-la. Magnolia va optar per estrenar el film a escala internacional i Hulu va adquirir els drets de la pel·lícula abans de desdir-se'n. El setembre de 2020, Greenwich Entertainment va adquirir-ne els drets de distribució als Estats Units. Es va estrenar l'11 de desembre de 2020. El juny de 2021, Les assassines va rebre l'estatus de pel·lícula d'art després d'un rebuig inicial del Korean Film Council el maig de 2021.

## Referències

* ↑ «"Les assassines": La trama gairebé perfecta rere l'assassinat de Kim Jong-nam». CCMA. [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ Siegel, Tatiana. «Sundance Unveils Female-Powered Lineup Featuring Taylor Swift, Gloria Steinem, Abortion Road Trip Drama». The Hollywood Reporter, December 4, 2019. [Consulta: December 4, 2019].
* ↑ McNary, Dave. «Magnolia Buys North Korean Murder Documentary 'Assassins'». Variety, January 31, 2020. [Consulta: November 15, 2020].
* ↑ Thompson, Anne. «How Award-Winning Filmmakers Make Dangerous Documentaries That No Major Distributor Will Touch». IndieWire, October 23, 2020. [Consulta: November 15, 2020].
* ↑ N'Duka, Amanda. «Greenwich Entertainment Acquires Sundance Documentary 'Assassins'». Deadline Hollywood, September 9, 2020. [Consulta: November 15, 2020].
* ↑ Legaspi, Althea. «Exclusive 'Assassins' Trailer: Documentary Examines Murder of Kim Jong-un's Half-Brother Kim Jong-nam». Rolling Stone, November 11, 2020. [Consulta: November 15, 2020].
* ↑ «'Assassins' finally earns art movie status after initial denial» (en anglès). koreatimes, 30-06-2021. [Consulta: 7 juliol 2021].
# José María Calvo

José María Calvo (Quenumá, província de Buenos Aires, 15 de juliol de 1981) és un futbolista argentí, que ocupa la posició de defensa.
Ha militat gairebé tota la seua carrera al CA Boca Juniors. Entre 2006 i 2007 va ser cedit al Nàstic de Tarragona i al Recreativo de Huelva, ambdós a la lliga espanyola.

## Palmarès

* Primera Argentina: (5) Apertura 2000, Apertura 2003, Apertura 2005, Clausura 2006, Apertura 2008
* Copa Libertadores: (2) 2001, 2003
* Copa Sudamericana: (2) 2004, 2005
* Recopa Sudamericana: (2) 2005, 2006
* Copa Intercontinental: (1) 2003
# Joan Miquel Comadran i Pi

Joan Miquel Comadran i Pi (Mollet del Vallès, 12 d'agost de 1968) és un ciclista de ciclocròs català.
Juntament amb el seu germà Àngel, fou un dels pioners en la pràctica del BMX a Catalunya a principis de la dècada dels 80. En el seu palmarès destaquen a dos trofeus Generalitat, tres campionats de Catalunya i dos subcampionats d'Espanya, entre 1981 i 1985. També participà en el Campionat d'Europa de bicicròs celebrat a Palau-solità i Plegamans el 1985, en què arribà a les semifinals. Retirat durant 25 anys, va tornar a la competició amb el club molletà Ravet Bike, aconseguint la segona posició en el Campionat de Catalunya de 2009 a la categoria Màster 30. Des de l'any 2013 forma part del club esportiu BMX Vallès Club.
Ara hi comparteix pista junt amb el seu Fill David Comadran Martínez el qual ha quedat subcampió d'Espanya i subcampió de Catalunya el 2022.

## Referències

* 1 2 «Joan Miquel Comadran i Pi». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Comadran, segon en el Campionat de Catalunya de Bmx Race», 04-06-2009. Arxivat de l'original el 2018-07-25. [Consulta: 25 juliol 2018].
* ↑ «Es constitueix el BMX Vallès Club». Som Mollet, 08-01-2013 [Consulta: 25 juliol 2018].
# Kholki

Kholki - Холки (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 17 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Les aventures d'en Gerard

Les aventures d'en Gerard (títol original en anglès: The Adventures of Gerard) és una pel·lícula suisso-britànica dirigida per Jerzy Skolimowski, estrenada el 1970. Ha estat doblada al català.

## Argument

Gerard és un brigadier dels hússars de l'exèrcit de Napoleó. Abans que res és fidel al seu emperador, tot el que diu i fa per a ell li sembla sublim i és afavorit per tenir amb ell un tracte personal. L'exèrcit és el millor mestre on es forgen les millors aptituds i els millors amics. Tot comença quan Napoleó envia a Gerard a una missió de missatger, on es creua al seu camí la comtessa de Morales, el bandit renegat Millefleurs i un oficial britànic.

## Repartiment

* Peter McEnery: Gérard
* Claudia Cardinale: Teresa (Comtessa de Morales)
* Eli Wallach: Napoleó
* Jack Hawkins: Millefleurs
* Mark Burns: Coronel Russell
* Norman Rossington: Sergent Papilette
* John Neville: Wellington
* Paolo Stoppa: Santarem
* Ivan Desny: General Lassalle
* Leopoldo Trieste: Massena
* Aude Loring: amant de Massena

## Producció

En un article de 1968, la revista Sight and Sound explica que a Jerzy Skolimowski li acaben d'oferir un pressupost de tres milions de dòlars per fer una pel·lícula a partir d'una novel·la de Conan Doyle amb la llibertat de canviar el guió a la seva manera. Es tractaria llavors de la primera pel·lícula que realitzaria a partir d'un guió no seu, cosa que considera llavors com un desafiament excitant.
El relat que Skolimowski fa de la realització d'aquesta pel·lícula el 2013 és molt més fosc. Després de la prohibició de Haut les mains a Polònia, el realitzador se sent empès fora, desemparat, no sabent on anar. Havent-se reunit amb Roman Polanski a Londres, aquest li parla de la possibilitat de realitzar aquesta pel·lícula històrica. Tenint una imperativa necessitat de diners, Jerzy Skolimowski accepta realitzar el que considera com una pel·lícula estúpida. El rodatge és molt difícil: Skolimowski pateix per no parlar anglès, enyora tornar però Claudia Cardinale amenaça de deixar també la pel·lícula si marxa. L'ajuda al muntatge de la pel·lícula sense poder realment participar-hi, i no té el final cut, sentint-se desposseït d'una manera bruta.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Les aventures d'en Gerard. esadir.cat.
* ↑ «The adventures of Gerard». The New York Times.
* 1 2 Thomsen, Christian Braad. Skolimowski (en anglès). 37. Sight and Sound, 1968, p. 142-144.
* 1 2 3 4 Jerzy Skolimowski signes particulars , p. 104-105, «Entrevista de Jerzy Skolimowski», entrevista dirigida per Alain Keit, Alicja Korek i Marcos Uzal
# José María Campo Serrano

José María Campo Serrano (Santa Marta, 8 de setembre de 1832 - 24 de febrer de 1915) fou un advocat, general i estadista colombià que es va convertir en President de Colòmbia després de la renúncia del president i la destitució del vicepresident. Va sancionar la Constitució de 1886 que va crear la República de Colòmbia després dels Estats Units de Colòmbia. Va ser president de l'Estat Sobirà del Magdalena i Antioquia, Governador de Panamà, i va ocupar diversos ministeris durant la seva carrera com a polític.
Fill d'Andrés del Campo i María Josefa Serrano, va estudiar en el seminari conciliar de Santa Marta i més tard va estudiar filosofia i dret en el Col·legi Provincial Santander. Des de molt jove es va vincular a la burocràcia en el sector oficial.
En la dècada dels vuitanta va participar en els ministeris, anomenats llavors secretaries. Al govern del president Francisco Javier Zaldúa va ocupar la Secretaria d'Instrucció Pública; al govern de Ezequiel Hurtado la Secretaria de Govern; i en l'administració del president Rafael Núñez va ocupar diverses secretaries. Com a liberal independent, va ser partidari del moviment de la Regeneració de Rafael Núñez. El 1885 va ser nomenat per Núñez Secretari de Marina i Guerra on li va correspondre afrontar la guerra civil de 1885, del liberalisme radical contra la Regeneració. Aquesta guerra, que va portar a la derrota del radicalisme, va culminar amb l'esfondrament de la Constitució de 1863.
Després de la guerra de 1885, va ser nomenat Secretari d'Hisenda i després delegat del poder executiu en Antioquia, com a cap civil i militar d'aquest estat, on va governar entre el 12 de març i el 21 de setembre de 1885. En representació d'Antioquia, José Maria Campos Serrano va assistir al Congrés Nacional de Delegatarios per a la redacció de la nova Constitució Nacional. El Consell va triar com a president a Rafael Núñez i com a vicepresident al general Eliseo Payán. Ell va ser designat com a general.
El 30 de març de 1886, el Consell de Delegatarios, en sessió extraordinària, va acceptar la renúncia del càrrec de president a Rafael Núñez i el general Campos Serrano va ser cridat per reemplaçar-ho. Va accedir al càrrec l'1 d'abril de 1886 i el 5 d'agost va sancionar la Constitució Nacional. En aquesta Constitució es va establir el principi de la centralització política i la descentralització administrativa. El general Campos Serrano va ser President de la República fins al 6 de gener de 1887. Del seu govern es destaquen obres com els contractes d'enllumenat elèctric i aigua potable per a Bogotà i l'impuls que va donar als ferrocarrils de la Sabana i el Magdalena. Posteriorment va ser elegit senador pel Departament del Magdalena, el 1888. Va morir en Santa Marta el 24 de febrer de 1915.

## Referències

* ↑ «José María Campo Serrano» (en castellà). Biblioteca Luis Angel Arango [Consulta: 24 octubre 2015].
* ↑ Ibarra Monroy, Mario. El samario más importante en la historia nacional (en castellà). EL INFORMADOR.
* ↑ Revista Credencial Historia. «Colombia, Primeras Damas» (en castellà). Bogotá: Luís Ángel Arango Library, 1996.
# Kholkovski

Kholkovski (en rus: Хольковский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 165 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Micròtom

Aparell emprat per a fer talls molt prims i regulars de teixits vegetals o animals per a preparacions microscòpiques.
El més simple és el micròtom de cargol o manual, format per un cargol micromètric que fa sobresortir la peça que cal tallar al mig d'una plataforma llisa, i hom fa el tall amb una navalla histològica; és emprat sobretot per a tallar teixits vegetals. Correntment són emprats els anomenats micròtoms universals, que són micròtoms de precisió (micròtom de lliscament, micròtom de Minot, de Ranvier, de Leitz, de Becke, de Thoma-Jung), molt més complexos i variats. En el micròtom de congelació, emprat per a tallar material congelat, la navalla és refredada contínuament. La microscòpia electrònica exigeix l'ús de l'ultramicròtom.
# Pere Abadal i Morató

Pere Abadal i Morató, que signava Petrvs Abadal f. o Pera Abadal (Moià, Barcelona, c. 1630-1684), fou un impressor i gravador xilogràfic català, fill d'un pelaire i cap d'una família de gravadors i impressors, que s'estén fins al segle xix.
Compatibilitzant l'ofici de gravador amb el de droguer, Pere va reunir en trenta anys de professió, des de 1657 fins a la seva mort el 1684, un conjunt d'unes 250 estampes de caràcter popular, principalment religioses i algunes en dues grandàries, petit i gran, per a facilitar-ne el seu ús. Casat el desembre de 1659 amb Paula Fontcuberta, va tenir almenys quatre fills dels quals els dos homes van continuar l'ofici patern: Josep Abadal i Fontcuberta (ca. 1661-1749), que el 1693 va esdevenir sacerdot sense deixar d'exercir de gravador i droguer, i Pau Abadal i Fontcuberta (1663-1729), establert a Manresa.
L'Àlbum de mostres dels Abadal, reunit entorn de 1800 per Ignasi Abadal i Guirifau, recopilava 177 estampes xilogràfiques utilitzades per la impremta familiar, amb dates que van des de la segona meitat del segle xvii fins a finals del segle xviii. De caràcter popular i en la seva majoria de temàtica religiosa, per a ser emprades en al·leluies i goigs o per a la devoció privada, no falten les d'assumpte profà per a plecs solts de romanços, calendaris i almanacs. Signades moltes d'elles pel propi Pere Abadal, al costat d'un extens santoral i reproduccions d'imatges devotes de la Verge, que en formen el nucli principal, algunes xilografies mostren oficis, animals amb llegendes al·legòriques (el gat, el papagai o la mona) i una figura monstruosa, anomenada «Il Tartaro mostruoso» en al·lusió al perill turc.

## Referències

* ↑ Socias, pp. 73 y 76.
* ↑ Socias, pp. 1159-160.
* ↑ Àlbum de mostres Abadal, Biblioteca virtual Miguel de Cervantes-Biblioteca de Catalunya.
* ↑ Àlbum de mostres Abadal, Catàleg col.lectiu de les Univeristats de Catalunya.
* ↑ Els gravadors Abadal i la col.leció de la BC, Biblioteca de Catalunya.

## Bibliografia

* 50 xilografies del gravador moianès sobre fustes Pere Abadal, gravades en el seu obradorde Moià a la segona meitat del segle XVII, Barcelona, s. n., 1963
* Socias Batet, Immaculada, Els Abadal, un llinatge de gravadors, Publicacions de l'Abadia de Montserrat, Barcelona, 2007, ISBN 978-84-8415-921-6

## Enllaços externs

* Abadal Morató, Pere a la col·lecció del Museu del Prado.
* Abadal, Pere (ca. 1630-1684), Biblioteca Nacional d'Espanya, Dades.
# Llegenda de la serp blanca

La llegenda de la serp blanca és una història tradicional de la literatura xinesa d'origen medieval. La llegenda ha estat adaptada al teatre i a l'òpera.

## Argument

Lü Dongbin, un estudiós, es va disfressar de pobre venedor ambulant que oferia menjar. Un jove va comprar-li'n i va notar que no li venia la gana en tres dies. Intrigat, va tornar al lloc ambulant per preguntar al venedor pel seu secret i aquest el va sacsejar fins que va escopir les restes de menjar. Després el va amonestar, dient que acabava de perdre les farinetes de la immortalitat. Aquelles restes van acabar al fons del llac on vivia una serp blanca, que les va ingerir i va adquirir així poders màgics i vida eterna. Una tortuga contempla engelosida l'escena.
La serp es va transformar en una bella dona i es va casar. Després d'anys de viure junts, la tortuga va emborratxar la serp perquè revelés la seva autèntica naturalesa al seu home. Ell, però, va quedar-se amb ella perquè l'estimava i la va deixar embarassada. El seu fill va créixer en saviesa i bondat fins que va sentir-se preparat per enfrontar-se a la tortuga i derrotar-la.

## Referències

* ↑ Idema, Wilt «"Old Tales for New Times: Some Comments on the Cultural Translation of China's Four Great Folktales in the Twentieth Century». Taiwan Journal of East Asian Studies, 9, 1, 2012. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2014 [Consulta: 18 juny 2022].
# Josep Iglésies

Josep Iglésies és el nom dels següents personatges:
* Josep Iglésies i Fort (Reus, 1902 - Barcelona, 1986), geògraf i historiador català
* Josep Iglésies i Guizard (1873, Barcelona - 1932), poeta i escriptor català
# Klattia partita

Klattia partita Baker, és una espècie planta que pertany a la família de les iridàcies. És endèmica de Sud-àfrica a la província del Cap Occidental.

## Descripció

Klattia partita és un arbust perenne que fa entre 0,75 a 1 m. Les seves fulles són en forma de ventall, dures i en forma d'espasa a les puntes de les branques. Quan floreix, porta raïms de flors de color negre violaci en forma de raspall entre bràctees de color vermell brillant. Creix a una altitud dels 960 als 1280 msnm, restringit als pendents més freds, orientades cap al sud a les filtracions i marges de pantans.

## Taxonomia

Klattia partita va ser descrita per Baker i publicat a Journal of the Linnean Society, Botany 16: 110. 1877.

### Etimologia

Klattia : nom genèric prové del botànic alemany Friedrich Wilhelm Klatt.
partita: epítet llatí que significa dividit.

### Sinonímia

* Klattia partita var. flava G.J. Lewis

## Referències

* ↑ Red List of South African Plants
* ↑ Manning, John. Helen de Villiers. Field Guide to Fynbos (Llibre) (en anglès). 2a edició. Ciutat del Cap: Struik Nature, 2018, p. 202. ISBN 978 1 77584 590 4 [Consulta: 14 novembre 2018].
* ↑ «CJB - African plant database - Detail» (en anglès). Conservatoire et jardin botaniques Ville de Genève. [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ Klattia partita a Tropicos
* ↑ «Klattia partita Baker — The Plant List» (en anglès). [Consulta: 18 gener 2021].