OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bàsquet als Jocs Olímpics d'Estiu de 2024 - Torneig Femení (3x3)

El torneig femení de basquetbol 3x3 als Jocs Olímpics de París 2024 serà la 2a edició de la història en unes Olimpíades, després de fer el seu debut en els Jocs Olímpics de Tòquio de 2020. El torneig es disputarà entre el 30 de juliol i el 5 d'agost de 2024 a la Plaça de la Concorde de París.
Els Estats Units són la única i actual campiona del torneig olímpic, després de guanyar a la selecció de Rússia a la final dels Jocs Olímpics de Tòquio, per 18 - 15. La Xina es va endur la medalla de bronze en imposar-se a França per 16 - 14.

## Format

Es classificaran 8 equips pel Torneig. Cada equip comptarà amb 4 jugadors, 3 competint i 1 de suplent.

## Classificació

La selecció de França té una plaça assegurada com a país amfitrió. L'1 de novembre de 2023, es van escollir els 2 primers equips classificats, segons el Rànquing FIBA 3x3. Després hi haurà 3 tornejos de classificació. El primer tindrà lloc entre 8 equips nacionals, el país amfitrió i els 7 millors equips del Rànquing FIBA. Això sí, hauran de ser equips que no hagin tingut representació en les dues últimes edicions del torneig de bàsquet 5x5 dels Jocs Olímpics. D'aquest torneig sortirà una nova selecció classificada. El segon torneig classificatori, també donarà accés a una nova plaça. En aquest torneig hi participaran 8 equips, els 4 campions de les Copes continentals de 2023 (si algun d'ells ja està classificat, jugarà el millor segons el rànquing FIBA), més l'equip amfitrió, més els següents en el rànquing FIBA. Finalment, el tercer torneig de classificació, donarà accés a les 3 places restants. Hi participaran 16 seleccions, segons el rànquing FIBA, amb el condicionant que hi ha d'haver com a mínim 2 seleccions de cada continent i un màxim de 10.
| Mètode de classificació | Data | Seu | Places | Equips classificats |
| País amfitrió | - | - | 1 | França |
| Rànquing FIBA 3x3 | 1 Novembre 2023 | - | 2 | Xina |
| Rànquing FIBA 3x3 | 1 Novembre 2023 | - | 2 | Estats Units |
| Torneig classificació 1 | Per determinar | Per determinar | 1 | |
| Torneig classificació 2 | Per determinar | Per determinar | 1 | |
| Torneig classificació 3 | Per determinar | Per determinar | 3 | |
| Total | Total | Total | 8 | |

## Referències

* ↑ «3x3 basketball - Pàgina oficial Paris 2024» (en anglès). Paris2024. [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «Official Schedule Paris 2024» (en anglès). Paris 2024. [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «USA women's team beat ROC 3x3 basketball's first-ever Olympic gold» (en anglès). The Guardian, 28-07-2021.
* ↑ «USA, China, France and Serbia among first 3x3 basketball teams to obtain Paris 2024 quotas» (en anglès). Olympics.com, 01-11-2023.
* ↑ «How to qualify for 3x3 basketball at Paris 2024» (en anglès). olympics.com, 09-07-2022.
# Portaveu (instrument musical)

S'anomena portaveu el forat que duen els instruments de vent a la part posterior, el qual serveix per aconseguir pujar en una octava el so d'una digitació donada. En bufar amb el portaveu obert es produïx un node a la columna d'aire el qual força el primer harmònic.
# Mocosa blanca

La mocosa blanca (Hygrophorus eburneus) és l'espècie tipus del gènere Hygrophorus. És comestible.

## Descripció

Té làmines blanques i espaiades i cos llefiscós. No arriba als set centímetres de diàmetre. Tot el bolet és blanc.

## Taxonomia

L'espècie va ser nomenada per primera vegada com eburneus Agaricus pel botànic francès Jean Bulliard el 1783. Quan en 1836, Papes definir per primera vegada el gènere Hygrophorus en Epicrisis systematis Mycologici, el Hygrophorus eburneus hi fou inclòs.

## Referències

* ↑ «Mocosa blanca». Malalts de bolets. Arxivat de l'original el 2012-10-28. [Consulta: 12 agost 2019].
* ↑ Pascual, Ramon. EL BOLETS LB. La Butxaca, 2010, p. 89. ISBN 8499301509.
# Nardostachys

El gènere Nardostachys inclou diverses espècies vegetals herbàcies de la família Valerianaceae.

## Llista d'espècies

* El nard indi o l'Himàlaia nard: Nardostachys grandiflora DC. (='Nardostachys jatamansi' 'auct., 'Nardostachys chinensis' 'Batalin'), del qual s'extreu el nard, un perfum.
* L'espicanard o espicanardi, valeriana índia, valeriana de l'Índia o valeriana del Bengala: Nardostachys jatamansi (Jones) DC. (='Valeriana jatamansi' Jones ex Roxb.)

## Distribució

Nardostachys grandiflora DC. és originari de la Xina (Gansu, Qinghai, Sichuan, Xizang, Yunnan), Bhutan, Índia (Sikkim, Uttar Pradesh) i del Nepal.

## Referències

* ↑ Plantilla:GRIN Species
# Al-Hashimiyya

Al-Hashimiyya fou el nom de la primera capital abbàssida abans de Bagdad i que no correspon a una ciutat concreta sinó a qualsevol lloc on s'establia la cort.
Al-Saffah va viure a Kufa i la va deixar ràpidament per un lloc al costat de Kasr Ibn Hubayra que fou conegut llavors com al-Hashimiyya. Va abandonar el seu projecte d'establir la capital quan la població va conservar el nom de Kasr Ibn Hubayra (Ibn Hubayra fou el darrer governador omeia de l'Iraq, de nom complet Yazid ibn Úmar ibn Hubayra) en lloc d'al-Hashimiyya. El 752 al-Saffah es va establir al costat d'al-Anbar (la persa Firuz Sabur), però va morir el 754 sense acabar la construcció de la que havia de ser al-Hashimiyya.
Al-Mansur, el nou califa, es va establir al costat mateix de Kufa o al-Kufa, lloc anomenat Madinat Ibn Hubayra (que cal no confondre amb Kasr Ibn Hunayra que estava entre Kufa i Bagdad). Després d'una revolta de palau, al-Mansur va iniciar un viatge en el qual va decidir fundar Bagdad el 763. Una vegada transferits els serveis administratius el nom Bagdad va esdevenir corrent i es va renunciar al d'al-Hashimiyya.
En l'actualitat, una vila de la moderna Jordània duu aquest nom.

## Bibliografia

* J. Lassner, Some speculative thoughts on the search for an Abbasid capital, 1965

## Enllaços externs

* AL-HASHEMIA (àrab)
# Zabuza Momochi

Zabuza Momochi (桃地 再不斬, , Momochi Zabuza), sobrenomenat el "Dimoni de la boira", és un enemic de Naruto Uzumaki i els seus companys a la sèrie manga i anime de Naruto.
A la vila oculta de la boira hi havia unes normes molt estrictes de graduació, s'havien de matar entre els companys amb batalles a mort (va matar a tots sense compassió) Zabuza es convertiria en un dels set espadatxins shinobi de la boira.
# Premi Espais a la Crítica d'Art

El Premi Espais a la Crítica d'Art era un certamen convocat per la Fundació Espais que va néixer el 1988 amb la voluntat de retre un reconeixement públic a la feina que els crítics, historiadors, museòlegs, etc. fan per orientar, informar, presentar i reflexionar sobre els moviments artístics, els artistes i la seva projecció. D'acord amb les bases de les primeres edicions, els treballs presentats no eren originals, sinó publicats en premsa, emesos per televisió o radiats en antena. Durant el mes de gener es presentaven els treballs publicats l'any anterior, màxim tres treballs per aspirant. El veredicte es llegia en un acte al local d'Espais el març. Durant la festa, també es commemorava l'aniversari del centre i se celebrava un sopar de gala. A la I edició s'hi van presentar una trentena d'aspirants amb trenta-un treballs. A la VIII van arribar 72 treballs.
A partir de la X edició (1998) reformen els premis. Llavors s'instauren tres categories:
* Treball assagístic inèdit
* Projecte expositiu
* Treball publicat/ Treballs de comissariat d'exposicions ja realitzades
Des d'aleshores l'acte de lliurament del premi anava precedit de la Trobada a Girona de Crítics i Historiadors de l'Art. El 2004 la modalitat de projecte expositiu és substituïda per la concessió d'una beca-ajut a la creació artística.
# Bubulc

Bubulc (en llatí Bubulcus, que significa bover, o el que guarda els bous) era un nom de família de la gens Júnia. Només hi ha dues persones d'aquesta família mencionades als Fasti Capitolini: Caius Junius Bubulcus Brutus i Caius Junius Brutus Bubulcus, i tots dos van ser cònsols. Podrien haver pertangut als Bruti, i no a una branca diferent de la gens Júnia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 515.
# Sardana de l'Any 2004

La Sardana de l'Any 2004 és la setzena edició del concurs de Sardana de l'Any que promou la Federació Sardanista de Catalunya. La sardana guanyadora fou Palamós, Ciutat Pubilla de Ricard Viladesau, que va ser escollida pel públic assistent amb 412 vots al Palau de la Música Catalana el 27 de maig de 2006. Les interpretacions de les sardanes les feren les cobles Bellpuig i Marinada.
Els dos accèssits a aquest títol de popularitat els van obtenir Per tu, Núria de Joan J. Beumala i Vilassar de Dalt 2004 de Josep Navarro.
Al costat de les tres sardanes que ostentaren la màxima popularitat de totes les estrenades al llarg de 2004, també es va atorgar el Trofeu Federació instituït com a premi de la crítica a partir de la valoració de les 80 sardanes del certamen feta pels responsables dels programes de les 29 mitjans de comunicació que han pres part en les successives fases eliminatòries d'aquesta edició. En aquesta edició el Trofeu Federació de La Sardana de l'Any va ser per Fòrum a Banyoles de Jordi Paulí.
En el concert de cloenda de La Sardana de l'Any es va retre un homenatge al compositor Tomàs Gil i Membrado.

## Final

| Pos | Sardana | Compositor | Vots | Premi |
| 1 | Palamós, Ciutat Pubilla | Ricard Viladesau | 412 | Guanyador Sardana de l'Any |
| 2 | Per tu, Núria | Joan J. Beumala | 373 | Primer accèssit |
| 3 | Vilassar de Dalt 2004 | Josep Navarro | 298 | Segon accèssit |
| | Fòrum a Banyoles | Jordi Paulí | | Trofeu Federació |
# Cejancas

Cejancas és un nucli, situat al municipi de Valderredible, en el qual hi viuen només 6 persones (2004). Es troba a 10 km de Polientes i a 716 m per sobre el nivell del mar.
# Valarshakert

Valarshakert fou la principal ciutat del Bagrevand, a la província d'Airarat, a Armènia.
Estava situada al nord del país a la riba d'un riu que desaigua en el riu Bagrevand. La ciutat de Bagavan, al sud-est del país, va ser la seva competidora com a ciutat principal.
Probablement fou ocupada el 910 per l'emir sàjida Yússuf as-Sají.
# La casita blanca

La casita blanca va ser un famós meublé de Barcelona que va iniciar la seva activitat l'any 1912 i va tancar les seves portes, per a ser enderrocat, l'any 2011.
Estava situat al barri de Gràcia, prop de la Plaça de Lesseps, amb façanes als carrers de Bolívar, Ballester i Avinguda Vallcarca (anteriorment Avinguda de l'Hospital Militar). Exteriorment es caracteritzava pel fet que les finestres de les seves habitacions estaven sempre tancades. No hi havia cap rètol o element que l'identifiqués.
Va ser enderrocat l'any 2011 a causa d'un projecte de reforma urbanística que l'afectava. Al seu lloc hi ha quedat un solar.
Segons sembla, l'origen del nom "casita blanca" prové de la roba de llit que sempre hi havia estesa al terrat de la casa
En origen va ser una marisqueria. L'any 1912 va ser adquirida per la família Sendra, que la va transformar en meublé. Va sobreviure als anys de la guerra i el primer franquisme. Entre 1971 i 1977 va ser clausurat. Posteriorment va tornar a obrir, fins al seu tancament i enderroc definitiu, l'any 2011.
La casita blanca és un lloc molt arrelat a la memòria popular de Barcelona. Ha generat literatura, moltes llegendes urbanes i també ha donat lloc a pel·lícules com La Casita Blanca, la ciutat oculta de Carles Balagué (2002) o Meublé. La Casita Blanca de Sílvia Munt. Joan Manuel Serrat també li va dedicar una cançó.

## Referències i notes

* ↑ «La propiedad de la Casita Blanca entrega las llaves al ayuntamiento». El Periódico, 24-03-2011. [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ «El discreto cierre de La Casita Blanca». La Vanguardia, 03-02-2011. [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ «Meublé. La Casita Blanca a TV3 a la carta». [Consulta: 7 abril 2016].

## Enllaços externs

* La Casita Blanca, vista per dins
* La Casita Blanca, al bloc Barcelofília
* La Casita Blanca al bloc La Barcelona d'abans Arxivat 2016-04-17 a Wayback Machine.
* Terraza de Sábanas Inquietas, al bloc La Vergüenza Familiar
# Els Llengots

p
Els Llengots és un massís situat a l'extrem oriental de la Serra dels Bastets a la Vall de Lord (Solsonès). Enclavat íntegrament al terme municipal de Guixers, s'estén al llarg de dos km. seguint la direcció predominant oest-est entre l'embassament de la Llosa del Cavall (a l'oest i al nord), la canal del Forat (a l'est) i la rasa de la Valiella (al sud).
Format per conglomerats montserratins, assoleix les seves màximes altituds al Tossal del Bisbe (1.197,8 m.) i al Tossal del Confós (1.138,1 m.). La carena que, des del congost de Vall-llonga, uneix ambdós cims és coneguda amb el nom de la Cresta del Sol.
Tot el massís està integrat en el Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) de la Generalitat de Catalunya i més concretament en l'espai Serres de Busa-Els Bastets-Lord

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.

## Enllaços externs

* La Cresta del Sol
# Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1932

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 celebrats a la ciutat de Los Angeles (Estats Units) es disputaren 14 proves de lluita, totes elles en categoria masculina, dividint-se en set categories de lluita grecoromana i set de lluita lliure. Aquestes últimes es realitzaren entre els dies 1 i 3 d'agost i les de lluita grecoromana entre els dies 4 i 7 d'agost de 1932.

## Resum de medalles
### Lluita grecoromana

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Pes gall detalls | Jakob Brendel | Marcello Nizzola | Louis François |
| Pes ploma detalls | Giovanni Gozzi | Wolfgang Ehrl | Lauri Koskela |
| Pes lleuger detalls | Eric Malmberg | Abraham Kurland | Eduard Sperling |
| Pes wèlter detalls | Ivar Johansson | Väinö Kajander | Ercole Gallegati |
| Pes mitjà detalls | Väinö Kokkinen | Jean Földeák | Axel Cadier |
| Pes semipesant detalls | Rudolf Svensson | Onni Pellinen | Mario Gruppioni |
| Pes pesant detalls | Carl Westergren | Josef Urban | Nikolaus Hirschl |

### Lluita lliure

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Pes gall detalls | Robert Pearce | Ödön Zombori | Aatos Jaskari |
| Pes ploma detalls | Hermanni Pihlajamäki | Edgar Nemir | Einar Karlsson |
| Pes lleuger detalls | Charles Pacôme | Károly Kárpáti | Gustaf Klarén |
| Pes wèlter detalls | Jack van Bebber | Daniel MacDonald | Eino Leino |
| Pes mitjà detalls | Ivar Johansson | Kyösti Luukko | József Tunyogi |
| Pes semipesant detalls | Peter Mehringer | Thure Sjöstedt | Eddie Scarf |
| Pes pesant detalls | Johan Richthoff | John Riley | Nikolaus Hirschl |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Suècia | 6 | 1 | 3 | 10 |
| 2 | Estats Units | 3 | 2 | 0 | 5 |
| 3 | Finlàndia | 2 | 3 | 3 | 8 |
| 4 | Alemanya | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 5 | Itàlia | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 6 | França | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 7 | Hongria | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 8 | Canadà | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Dinamarca | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Txecoslovàquia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | Àustria | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 12 | Austràlia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Enllaços externs

* (anglès) www.olympic.org - Cercador olímpic
* (anglès) www.sports-reference.com - Lluita 1932 Arxivat 2009-04-17 a Wayback Machine.
# Léon Delaborde

Léon Delaborde va ser un ciclista francès. Va competir com amateur i es va especialitzar en el ciclisme en pista. Va aconseguir una medalla de plata al Campionat del món de velocitat de 1902 per darrere del seu compatriota Charles Piard.

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Liam White

Liam White (9 de novembre de 1994) és un ciclista australià. Professional des del 2017, des d'aquell any milita a l'equip Drapac-Pat's Veg Holistic.

## Palmarès

* 2017
** Vencedor d'una etapa al Tour of the Great South Coast

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Can Ranci

Can Ranci és una obra noucentista de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de pedra, actualment arrebossat. Consta de quatre plantes. A la planta baixa hi ha un gran portal quadrangular que dona accés a una botiga, una finestra quadrangular i una porta. La primera planta presenta a la part central una gran tribuna de forma poligonal amb cinc finestres. A les dues bandes d'aquesta hi ha una porta d'arc escarser amb barana de ferro forjat. La segona planta té a la part central una barana de pedra situada damunt de la tribuna i una porta de sortida de balcó molt decorada, amb frontó i columnes adossades a les dues bandes. La planta superior és la golfa i presenta a la part central un gran finestral rectangular separat e les dues finestres situades als laterals mitjançant unes columnetes suportades per mènsules. Als dos extrems de l'edifici hi ha en relleu dues franges verticals d'obra que imiten la pedra picada.

## Referències

* ↑ «Can Ranci». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Rasgada

Rasgada és un nucli del municipi càntabre de Valderredible. Hi viu una sola persona (2012) i està situat a 18 km del centre administratiu del municipi, Polientes, i a 790 m per sobre el nivell del mar.
# Escala Reial

S'anomena escala reial la gran escala de fusta, en tot semblant a les comunes, que es munta al costat d' estribord d'un navili i arriba des del nivell de l'aigua fins a la borda del vaixell. Serveix per donar servei als oficials i persones distingides.
N'hi ha una altra que s'anomena escala ordinària i es col·loca al mateix costat en defecte o quan no està muntada la reial . Si bé aquesta segueix el costat del vaixell en sentit de popa a proa o s'hi uneix de cant amb el pendent necessari per a la seva comoditat, l' ordinària és una escala simple i emmotllada a les corbes del costat, que es penja de la portalada. Antigament, hi devia haver dues escales a cada costat o la preferent es trobava més a popa que la de l'oposat, doncs segons Veitia Linaje,
| « | los oficios del sueldo, cuando iban á pasar muestra á bordo, gozaban de la preferencia de la escala de popa. | » |

## Bibliografia

* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». Llengua catalana. [Consulta: 29 maig 2024].
* ↑ Norte de la contratación de las Indias Occidentales (1672) lib. 1º, cap. 3º, n. 32

## Referències

Diccionari marítim espanyol, Martín Fernández de Navarrete, 1831
# Adrast (fill de Cresos)

Segons la mitologia grega, Adrast fou un fill de Cresos.
Durant una cacera de senglars va matar involuntàriament el seu germà Atis i, desesperat, es va suïcidar.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 9.
# Sobrepenilla

Sobrepenilla és un petit nucli pertanyent al municipi de Valderredible, a Cantàbria, en el que hi viuen 4 habitants (2004). Es troba a 7 km de Polientes i a 787 m per sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ http://www.cantabria102municipios.com/campoo/valderrible/nucleos.htm
# W. P. Fawcett

W.P. Fawcett va ser un ciclista britànic que es dedicà al ciclisme en pista. Competint com amateur, va guanyar una medalla de plata al Campionat del món de Velocitat de 1897 per darrere del danès Edwin Schraeder.

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Escut i bandera de Tequixquiac

Els símbols de Tequixquiac són l'emblema representatiu d'aquest municipi de l'estat de Mèxic. La imatge d aquests símbols estan representats per l escut d'armes o glif topònim prehispànic nàhuatl de Tequixquiac; altre símbol del municipi és la bandera municipal, adoptada oficialment l'any 2019. és utilitzada pels vilatans com a símbol d'identitat local.

## Escut

El escut de Tequixquiac es el topònim municipal de Tequixquiac; i està constituït pel glif prehispànic estilitzat que presenta el tall transversal d'un apantli, del nàhuatl "llugar on s'estanca l'aigua", al centre una cristal·lització amorfa representativa de tequixquitl; a la part superior coronada per dues ondulacions que presenten l'atl, que vol dir aigua, ornamentades amb una perla i un cargol; aquesta toponímia apareix a la Matrícula de Tributs del Códice Mendocino.

### Imatges

* Glif de la Matrícula de Tributs; Códice Mendocino, 1520-1530.
* Glif d'Ahuítzotl; usat amb un escut municipal.
* Estilització del glif prehispànic; Escut Municipal, 2020.

## Bandera

La Bandera de Tequixquiac representa oficialment al municipi mexicà de Tequixquiac des del 2019. Consisteix en un rectangle dividit en tres franges verticals de mesures idèntiques, amb els colors en el següent ordre a partir del pal de la bandera: verd, blanc i blau.

## Referències

* ↑ (castellà) Ley sobre el Escudo i Bandera de Tequixquiac, Mèxic
* ↑ «Tequixquiac Estat de Mèxic, symbols» (en anglès). Flags Of The World. [Consulta: 2 maig 2024].
# Chun Byung-Kwan

Chun Byung-Kwan és un aixecador de peses sud-coreà, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on va guanyar la medalla de plata en la categoria del pes mosca del programa d'halterofília. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, guanyà la medalla d'or en la prova del pes gall, mentre el 1996, a Atlanta, quedà eliminat en no aconseguir aixecar cap pes en dos temps en la prova del pes gall.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or al Campionat del món d'halterofília, una d'or, una de plata i una de bronze, entre el 1990 i el 1995. Als Jocs Asiàtics guanyà dues medalles d'or, el 1990 i 1994.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jeon Byeong-Gwan». [Consulta: 8 juny 2024].
* ↑ «Chun Byung-Kwan». [Consulta: 8 juny 2024].
# Diables de Les Corts

Diables de les Corts és una colla de diables fundada el 1994. Posteriorment a l'any 2003 es va crear la secció de tabalers, amb el nom de Tabalers de Les Corts. La colla gestiona, conjuntament amb la resta d'entitats de foc i percussió de Les Corts, el drac del barri, El Guardià de Les Corts, així com el Correfoc Unitari de Festa Major del Districte, que es realitza el primer dissabte d'octubre.
Diables de Les Corts és una entitat sense ànim de lucre regida de forma assembleària. La colla de diables i tabalers que integren l'entitat realitza al llarg de l'any actes propis, a través d'institucions públiques o conjuntament amb altres entitats de foc i percussió. Entre els més representatius, destaquen el Dimecres de Cendra, l'Aniversari de Diables de Les Corts, el Foc i Rock, la Benvinguda al Rei Carnestoltes, el Correfoc de La Mercè, la Cavalcada de Reis de Sants-Les Corts i la Rua de Carnaval de Les Corts.

## Referències

* ↑ Entrevista als Tabalers de Les Corts pel Correfoc de La Mercè Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine., El Periódico de Catalunya, 24 de maig del 2005.
* ↑ Noticia de les Festes Majors del barri de Les Corts, El Periódico de Catalunya, 5 d'octubre de 2011.
* ↑ «Carnaval 2014: Dimecres de cendra amb espectacle de foc i sardinada - Guia de Barcelona». Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 16 febrer 2014].
* ↑ «Correfoc dels Diables de les Corts».
* ↑ «Foc i Rock 2013».
* ↑ «Carnaval 2014: Arribo i pregó del Rei Carnestoltes a Les Corts - Guia de Barcelona». Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 16 febrer 2014].
* ↑ «Correfoc - La Mercè 2013». Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 16 febrer 2014].
* ↑ «Cavalcada de Reis a Sants – Les Corts».
* ↑ «Carnaval 2014: Gran Rua de Carnaval a Les Corts - Guia de Barcelona». Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 16 febrer 2014].
* ↑ «Diables de Les Corts». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Enllaços externs

* Facebook de Diables de Les Corts
* http://www.diables.cat/colles/detall/162/diables-de-les-corts