OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Habitatges al carrer del Remei, 15-17 (Vic)

Els Habitatges al carrer del Remei, 15-17 és una obra barroca de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificis civils. Dues cases entre mitgeres que guarden la mateixa simetria a partir d'un eix vertical. Consta de planta baixa i dos pisos. A la, planta s'hi obren dos portals, amb dovelles i arcs rebaixats. Als costats externs dels portals s'hi obren finestres rectangulars. Al primer pis dues grans finestres rectangulars i al segon dues més petites. Els ampits són d'escàs voladís. Cal remarcar que els portals, les llindes i els brancals són de pedra d'un color rogenc. La façana és arrebossada i emblanquinada. El ràfec és inclinat i acabat amb colls de fusta. L'estat de conservació és bo.

## Història

Es tracta segurament d'edificis construïts al segle xviii quan s'urbanitzà aquest carrer.
L'origen més remot del carrer del Remei el podem trobar al construir-se l'oratori a l'extrem del carrer Sant Pere als segles xiii i xiv. Lloc de culte que va desaparèixer al segle xviii quan es feu el traçat de la carretera de Sentfores. Aleshores el temple es traslladà a l'altre extrem de l'actual carrer del Remei i s'hi establiren els Franciscans fins que el 1936 fou incendiada. El 1958 s'hi bastí l'església actual.
El carrer va patir les conseqüències de l'aiguat de 1863 que va malmetre gran part de les cases del carrer.

## Referències

* 1 2 3 4 «Habitatges al carrer del Remei, 15-17». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# María Esteve Flores

María Esteve Flores (Mar del Plata, Argentina, 30 de desembre de 1974) és una actriu espanyola.

## Biografia

Filla major de l'actriu i cantant Marisol (Pepa Flores) i del ballarí Antonio Gades, té dues germanes: Celia Flores, que és cantant, i Tamara Gades. Ha fet diversos treballs en cinema, televisió i publicitat, entre ells la pel·lícula El otro lado de la cama, d'Emilio Martínez-Lázaro i la sèrie de televisió Doctor Mateo, on interpreta a Elena, la fornera del poble en el qual transcorre la sèrie. També ha participat com a artista convidada en el programa d'humor i comèdia Me resbala. També té un canal de youtube on dona consells de bellesa i pentinats.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper | Gènere | Director |
| 2015 | Solo química | Berta | Romanç | Alfonso Albacete |
| 2007 | Mallorca's Song "Four Last Songs" | Sweetie | Comèdia, Drama, Musical | Francesca Joseph |
| 2006 | Ratónpolis | Rita (veu) | Animació, Comèdia | David Bowers |
| 2005 | Los 2 lados de la cama | Pilar | Comèdia, Romanç, Musical | Emilio Martínez-Lázaro |
| 2004 | Inconscientes | | Comèdia, Romanç, Misteri | Álvaro Fernández Armero |
| 2004 | El juego de la verdad | Lea | Comèdia, Romanç | Álvaro Fernández Armero |
| 2003 | Días de fútbol | Carla | Comèdia | David Serrano |
| 2002 | El otro lado de la cama | Pilar | Comèdia, Drama, Musical | Emilio Martínez-Lázaro |
| 2001 | Hombres felices | Amiga | Comedia, Romanç | Roberto Santiago |
| 1999 | Sobreviviré | Monitora | Comèdia, Romanç, Drama | Alfonso Albacete |
| 1999 | Cuarteto de la Habana | Vicky | Comèdia | Fernando Colomo |
| 1999 | El arte de morir | Clara | Horror, Thriller, Misteri | Álvaro Fernández Armero |
| 1998 | Atómica | Carla | Comèdia, Romanç | Alfonso Albacete |
| 1998 | Mensaka | Natalia | Drama | Salvador García Ruiz |
| 1997 | Nada en la nevera | Carlota | Comèdia | Álvaro Fernández Armero |
| 1996 | Más que amor, frenesí | | Comèdia, Drama, Thriller | Bardem, Menkes i Alfonso Albacete |

### Curtmetratges

| Any | Títol | Paper | Gènere | Director |
| 2002 | Las rubias los prefieren caballeros | Marilyn | | Álex Sampayo |

### Televisió
#### Sèries

| Any | Títol | Paper | Cadena |
| 2018 | Sabuesos | Marta Checa | TVE |
| 2009 - 2011 | Doctor Mateo | Elena | Antena 3 |
| 2005 | Maneras de sobrevivir | Estela | Telecinco |
| 2005 | 7 vidas | Inés | Telecinco |
| 1997 | Kety no para | Araceli | TVE |

#### Programes

| Any | Títol | Paper | Cadena |
| 2014 | Me resbala | Artista Invitat | Antena 3 |
| 2013 | Por arte de magia | Concursant | Antena 3 |
| 2017 | El gran reto musical | Concursant | TVE |

## Premis Goya

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2002 | Millor actriu secundària | El otro lado de la cama | Nominada |
| 1999 | Millor actriu revelació | Nada en la nevera | Nominada |

## Referències

* ↑ El 'Boquerón' de María Esteve: "Es el centro de mi vida", diezminutos.es
* ↑ Celia y María, las herederas, y Tamara, en el anonimato: las 3 hijas de Marisol, El Confidencial, 29 d'agost de 2018
* ↑ María Esteve: "Tengo seguidoras de 20 a 32 años", Diario de Ibiza, 29 de març de 2016
# It's Not Unusual

It's Not Unusual és una cançó composta per Les Reed i Gordon Mills, i interpretada pel cantant Tom Jones, que fins llavors era un desconegut.

## Història

«It's Not Unusual» va ser tocada per primera vegada l'11 de novembre de 1965 als estudis Decca de West Hempstead. La cançó havia estat oferta prèviament a la cantant Sandie Shaw. Jones la va gravar, en principi, com a mostra per tal que Sandie Shaw l'escoltés i es prestés a interpretar-la. No obstant això, la cantant va quedar tan impressionada amb la interpretació de Jones que va recomanar que es publiqués la versió d'ell. El tema va aconseguir el número u en les llistes d'èxits del Regne Unit de 1965 i va fer famós a Tom Jones. El productor de l'enregistrament va ser Peter Sullivan, dels estudis Decca.
El tema ha aparegut en moltes pel·lícules i sèries: El príncep de Bel Air (1993), Edward Scissorhands (1990), Mars Attacks (1996) i Duck Dodgers (2003), entre d'altres. També va ser tocada en estadis de diversos països com Anglaterra i els Estats Units. A més, la cançó va ser interpretada per Darren Criss al primer capítol de la tercera temporada de la sèrie de televisió Glee.

## Pel·lícules

* Edward Scissorhands (1990)
* Els Simpson (1992)
* El príncep de Bel Air (1993)
* Mars Attacks (1996)
* Will & Grace (2001)
* Duck Dodgers (2003)
* El fill (2023)

## Enllaços externs

* Lletra de la cançó a musica.com
# Francisco Fernández Golfín (fill)

Francisco Fernández Golfín (Almendralejo, 1819 - ?) fou un militar i polític espanyol. Era fill de Francisco Fernández Golfín, polític liberal executat en 1831 per haver donat suport el pronunciament de Torrijos. Seguí la carrera militar i també fou escriptor. Arribà al grau de tinent general. De juliol a desembre de 1863 fou president de la Diputació d'Alacant.

## Referències

* ↑ Francisco Fernández Golfín al web de la Diputació d'Alacant
# Laminina

La laminina és una glicoproteïna que forma part de la làmina basal associada a altres proteïnes com el col·lagen, entactina, proteoglicans i fibronectina. Té una longitud de 120 nm, i travessa tota les capes de la làmina basal. La seva funció seria la d'ancorar les cèl·lules epitelials a la làmina densa doncs té llocs d'unió per a molècules d'integrines de la membrana cel·lular de la base cel·lular.

## Laminina I

La laminina I és una gran complex proteic flexible format per tres llargues cadenes polipeptídiques (α, β, γ) disposades en forma de creu i unides mitjançant ponts disulfur. Cadascuna de les cadenes polipeptídiques aquesta constituïda per més de 1500 aminoàcids; s'han identificat 5 tipus de cadenes α, 3 de tipus β i 3 tipus de cadena γ, les quals poden associar-se formant 45 isoformes diferents de laminina; algunes d'elles han estat caracteritzades i presenten una distribució tissular característica.
La laminina-I és un component de la majoria dels heterotrímers la importància dels quals queda de manifest per la mort que s'observa en embrions que manquen de la proteïna, els quals són incapaces de formar una làmina basal. A més la laminina té diferents dominis funcionals, un dels quals presenta alta afinitat pel perlecà, altres pel nidògen i almenys dos pel receptor cel·lular de la laminina.
La composició exacta de la làmina basal varia d'un teixit a un altre, i fins i tot d'una regió a una altra en la mateixa làmina, però la majoria de les làmines basals madures contenen col·lagen de tipus IV, proteoglicans del tipus heparan sulfat (perlecà) i glicoproteïnes com la laminina i el nidògen.

## Laminina II

Estudis recents relacionen la laminina II, molt abundant en els nervis perifèrics i en el múscul estriat, com el lloc d'unió de Mycobacterium leprae (responsable de la lepra) essent aquesta laminina l'entrada d'acció d'aquesta malaltia.
# Garsa de mar variable

La garsa de mar variable (Haematopus unicolor) és una espècie d'ocell de la família dels hematopòdids (Haematopodidae) que habita platges i estuaris de Nova Zelanda, a les tres illes principals i les Chatham.
# Habitatges al passeig Canalies (Sant Joan Despí)

Els Habitatges al passeig Canalies és una obra de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer edificat, en les seva gran part, per Josep Maria Jujol. Consta de quatre o cinc cases, totes elles entre mitgeres. Són de planta baixa i soterrani degut al desnivell que hi ha des del carrer fins als jardins o horts que hi ha a la part posterior de cada casa. Edificis sense res a destacar. Com a mínim s'ha pogut constatar que la primera i la darrera són de l'arquitecte esmentat. Però queda per saber sobre la resta.

## Història

Les peticions de les llicències d'obres municipals les van fer Josep Pey i Vives, amb data del 9-02-1925; i Josep Maria Jujol, amb data, també, de 1925.

## Referències

* 1 2 «Habitatges al passeig Canalias». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Mariano García Remón

Mariano García Remón (Madrid, 30 de setembre del 1950) va ser un porter de futbol espanyol, i posteriorment entrenador. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Palmarès

Jugant al Reial Madrid va guanyar:
* 6 Lligues (1971-1972, 1974-1975, 1975-1976, 1977-1978, 1978-1979, 1979-1980)
* 4 Copes del Rei (1974, 1975, 1980 i 1982)
* 2 Copes de la UEFA (1985 i 1986)

## Enllaços externs

* Trajectòria a Primera Divisió - Web oficial de la LFP (castellà)
* Extensa biografia i imatges - Web oficial del Reial Madrid CF (castellà)
* http://futbol.sportec.es/seleccion/ficha_jugador.asp?j=229&n=garcia/remon/mariano/garcia/remon Arxivat 2012-04-19 a Wayback Machine.
# Jacques Hittorff

Jacques Ignace Hittorff (nascut Jakob Ignaz Hittorff) (20 d'agost de 1792 a Colònia, Alemanya - 25 de març de 1867 a París, França) fou un arquitecte francès.

## Biografia

Hittorff va néixer a Colònia el 1792 com a ciutadà alemany. L'ocupació de Colònia pels exèrcits francesos revolucionaris a partir de 1794 i la creació del departament de la Roer el 1801 fan d'ell un ciutadà francès. El Congrés de Viena (1815) havent portat la França a les seves fronteres de 1791, Hittorff, que viu a França d'ençà 1810, torna a ser alemany. Es casa amb la filla de l'arquitecte Jean-Baptiste Lepère. El 1842, es guanya la nacionalitat francesa per un decret del rei Lluís Felip, condició de la seva candidatura per a l'Institut de França.
Hittorff va a París el 1810 per estudiar a l'escola belles arts al taller de Charles Percier. Fa aleshores un viatge a Sicília on, confrontat a l'arquitectura de l'antiga Grècia, posa en evidència l'existència de la policromia que decorava cada monument i que havia estat fins aleshores negada per una part dels arqueòlegs. Tornat a París, se li confien diversos encàrrecs oficials. Esdevé arquitecte de la ciutat de París, estant aleshores en plena renovació dirigida pel Baró Haussmann.

## Realitzacions

* 1827-1828: teatre de l'Ambigu-Comique, avui destruït.
* 1839: arranjament de la place de la Concorde incloent-hi el disseny de les fonts actuals, seguint una idea del rei Lluís Felip. Fa erigir sobre la plaça l'obelisc de Luxor.
* 1831-1844: l' église Saint-Vincent-de-Paul.
* 1838: arranjament de l'avinguda dels Champs-Élysées, incloent-hi el dibuix dels reverbers sempre a plaça, i sobretot dels immobles situats al voltant de la place de l'Étoile. Els jardins són condicionats per Jean-Charles Alphand.
* 1844-1850: mairie del 5è districte de París, plaça del Panteó (Imatge Arxivat 2009-04-15 a Wayback Machine.)
* El circ de l'Emperadriu o «circ d'estiu», o també «circ dels Champs-Élysées », que va ser destruït el 1855 durant l'Exposició Universal per a la realització del Panorama National per Gabriel Davioud.
* 1852: el Cirque d'hiver de Paris.
* 1856: l'orfenat Eugène-Napoléon.
* 1861-1865: la Gare de Paris-Nord.
* Comença l'arranjament del bosc de Boulogne.

## Publicacions

* Restitution du temple d'Empédocle à Sélinonte ou L'architecture polychrome chez les Grecs (1851). Text en línia: a bnf.fr
* Architecture antique de la Sicile (3 volums, 1826-1830; 1866-1867).
* Architecture moderne de la Sicile (1826-1835). Text en línia: a bnf.fr

## Enllaços externs

* Nota biogràfica a Structurae Arxivat 2008-12-01 a Wayback Machine. (francès)
* Notes biogràfiques i realitzacions (francès) (anglès) (alemany)
# Fritz Altmeyer

Friedrich Altmeyer (26 de novembre de 1928 - 13 de novembre de 2013) va ser un futbolista alemany que va jugar a l'SV Saar 05 Saarbrücken i a la selecció del Sarre com a davanter.

## Referències

* ↑ Martin Neu. «Die Spieler der saarländischen Fußball-Nationalmannschaft» (en german). Saar Nostalgie. [Consulta: 7 maig 2017].
* ↑ «Fritz Altmeyer». National Football Teams. [Consulta: 22 gener 2017].
# Jean Tabary

Jean Tabary (Estocolm, 5 de març de 1930 - Saint-Jean-d'Angle, 18 d'agost de 2011) va ser un autor de còmic, va iniciar la seva carrera amb la sèrie Richard et Charlie, realitzada per al setmanari Vaillant. Altres creacions de Tabary són Totoche, Corinne et Jeannot, Luc et Laura, La famille Hautympan, i Valentin li Vagabond. La seva obra que va assolir mes popularitat va ser Iznogud, realitzada juntament amb el guionista René Goscinny. Va morir el 18 d'agost de 2011 als 81 anys.

## Obra

| Sèrie | Data | Publicació | Albumes | Editor | Notes |
| Richard et Charlie | 1955-1962 | Vaillant | 1 | Glénat | |
| Totoche | 1959-1976 | Vaillant y Pif | 14 | Vaillant y Dargaud | |
| Iznogoud | 1962–2004 | Record y Pilote | 27 | Dargaud | Amb guions de René Goscinny fins al 1977 |
| Valentin le vagabond | 1962–1977 | Pilote | 7 | Dargaud | Creat amb Goscinny |
| Corinne et Jeannot | 1966–2005 | Pif | 7 | Vaillant, Dargaud, Tabary | |

## Referències

* 1 2 EFE (19/08/2011). Fallece a los 81 años Jean Tabary, el creador del gran visir Iznogoud Arxivat 2016-08-27 a Wayback Machine., "Diario de León".

## Enllaços externs

* Lloc oficial de Éditions-Tabary, en francès
# Gener Rabassa

Gener Rabassa (València ±1342 - després de 1412) fou un jurisconsult.

## Orígens familiars

Fill del també jurisconsult i anomenats igual: Gener Rabassa.
La seva filla i hereva Joana Rabassa es va casar amb Francesc de Perellós i de Pròixita, el qual sembla que per seguir una espècie de tradició familiar va passar a anomenar-se també Gener Rabassa.

## Biografia

El 1378 va ser jurat de València. També fou conseller reial. Era un home de lleis famós.
Figurava a la llista de compromissaris que el justícia d'Aragó (Juan Ximénez Cerdán) i el governador d'Aragó (Gil Ruiz de Lihori) van imposar per celebrar el Compromís de Casp de 1412. Cal destacar, però, que la vintiquatrena de diputats del parlament de Catalunya que havia de votar la llista va acceptar-lo per unanimitat. De totes maneres el seu gendre Francesc de Perellós i de Pròxida va afirmar que patia un sobtat atac de bogeria, per tant els altres vuit compromissaris van considerar-lo inhàbil i van escollir un substitut: Pere Bertran. Se sap, però, que Gener Rabassa era un conegut partidari de Jaume II d'Urgell.
# Habitatges al passatge Oliveras, 34-42 (l'Hospitalet de Llobregat)

Els habitatges al passatge Oliveras, 34-42 formen un monument protegit com a bé cultural d'interès local a l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès).

## Descripció

Es tracta de dos conjunts de casetes de diferent promoció però molt semblants. Són de tipologia constructiva molt senzilla i només planta baixa. El coronament del terrat és de forma arrodonida amb un òcul i unes garlandes ceràmiques. Les finestres tenen reixes de ferro forjat.

## Referències

* ↑ «Habitatges al passatge Oliveras, 34-42». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
# Iérik

Iérik - Ерик (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, a la vora esquerra del riu Pxekha, a 14 km al nord d'Apxeronsk i a 75 km al sud-est de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Kubànskaia.
# Garrison (Minnesota)

Garrison és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 213 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Garrison tenia 213 habitants, 113 habitatges, i 48 famílies. La densitat de població era de 76,9 habitants per km².
Dels 113 habitatges en un 11,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35,4% hi vivien parelles casades, en un 1,8% dones solteres, i en un 57,5% no eren unitats familiars. En el 44,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15% tenia menys de 18 anys, un 4,2% entre 18 i 24, un 22,5% entre 25 i 44, un 32,4% de 45 a 60 i un 25,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 52 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 118,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.750 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.417 $ mentre que les dones 19.000 $. La renda per capita de la població era de 19.447 $. Entorn del 10,5% de les famílies i el 14,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Garrison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Garrison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Jean Sénac

Jean Sénac (Béni-Saf, Algèria, 1926 - Alger, Algèria, 1973) és un poeta algerià conegut com «el poeta que firmava amb el sol», ja que sempre dibuixava l'astre solar sota la seva firma.
Membre de l'Associació d'Escriptors Algerians, l'any 1946 coneix Simone de Beauvoir i Emmanuel Roblès, amb els quals estableix una bona amistat. Entre 1947 i 1948, mentre es recupera d'una pleuresia, comença una correspondència amb Albert Camus. Gràcies a una beca, Jean Sénac viatja a París l'any 1952 on es troba amb Camus i René Char. De tornada a Algèria, va crear la revista Terrasses, de gran qualitat, de la qual tan sols es va editar un número.
Durant la guerra de la independència d'Algèria, Sénac s'instal·la a França. De tornada a Algèria publica Le Torrent de Baïnt, Aux héros purs i Jubilation. És nomenat conseller del Ministeri d'Educació del govern de Ben Bella.
Entre els anys 1963 i 1966 dirigeix la Unió d'Escriptors Algerians, adherida al partit de la revolució per a la independència de la nació i tria la nacionalitat algeriana. L'any 1963 publica La rose et l'ortie.
Després de la caiguda de Ben Bella, l'any 1965, renuncia a la Unió d'Escriptors Algerians i s'instal·la a Alger l'any 1967. Publica Citoyens de beauté (1967), Lettrier du soleil, Avant-Corps, Poemes iliaques i Diwân du Noûn (1968). Després de retirar-se a la solitud de casa seva, publica Les désordres (1972). Va morir assassinat l'any 1973.
Poeta d'avantguarda, es considerava ell mateix un autor algerià de grafia francesa. De fet, va ser dels pocs algerians d'origen europeu que van defensar la causa de la independència a Algèria.
En tota la seva obra, Sénac canta a la lluita revolucionària, en la qual diposita tota la seva esperança per crear un món de bellesa i fraternitat, una Algèria oberta a totes les cultures. El poeta hi associa també el mateix combat: la recerca profunda de la seva identitat, tant personal com cultural, i la seva lluita per fer acceptar la seva homosexualitat.
Una de les seves obres més traduïdes ha estat Bosquejo del padre para acabar con la infancia.

## Enllaços externs

Llibres de l'autor a les Biblioteques de Barcelona
# Lamine Conteh

Lamine Conteh (anglès: Lamin Conteh) (Freetown, 17 de gener de 1976 - Kenema, 5 de maig de 2022), conegut pel sobrenom Junior Tumbu (1976-2022), fou un futbolista de Sierra Leone de les dècades de 1990 i 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Sierra Leone. Pel que fa a clubs, destacà a Boavista FC.

## Referències

* ↑ «Italy-based pair lead Leone Stars». BBC Sport, 12-02-2001 [Consulta: 13 octubre 2011].
* ↑ «Kallon gives up captaincy». BBC Sport, 24-06-2002 [Consulta: 13 octubre 2011].
* ↑ «Conteh, Lamin» (en alemany). kicker.de. [Consulta: 30 setembre 2013].
* ↑ Lamin Conteh, Fitxa a Soccerway
* ↑ Lamine Conteh a National-Football-Teams.com (anglès)
# Gemma capbruna

La gemma capbruna (Ptilorrhoa geislerorum) és una espècie d'ocell de la família dels cinclosomàtids (Cinclosomatidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el terra dels boscos de les terres baixes de Nova Guinea oriental.

## Referències

* ↑ «Gemma capbruna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Guitarres Juan Estruch

Guitarras Juan Estruch és una marca de guitarres i altres instruments musicals de Barcelona. La companyia va ser fundada per Juan Estruch Rosell l'any 1880, essent mestre d'altres lutiers de fama com Enric Sanfelíu, de qui exposen una guitarra al ministeri d'educació de l'Uruguai.
Després de la guerra civil, el seu fill Joan Estruch Sastre es va fer càrrec del taller del carrer Ample continuant amb la construcció artesanal de guitarres tot seguint la tradició familiar.
A la seva mort (1970), el seu fill Joan Estruch Pipó, es va fer càrrec de l'empresa fins a la seva mort el 1989.
Avui dia l'empresa seguix a Rubí, amb el nom ESTRUCH Luthiers, a càrrec de la vídua i l'antic encarregat del taller Rafael Montes que hi va entrar als 14 anys, encara que la major part de la seva producció és per l'exportació.
Als anys seixanta molts dels cantautors de la nova cançó catalana van ser clients del taller del carrer Ample fent-ne un lloc de trobada amb animades tertúlies

## Datació

Des del 1880 fins aproximadament el 1920 les guitarres tenien etiquetes rectangulars i sense any de fabricació escrit en elles. El període de fabricació només era recognoscible per la direcció escrita a l'etiqueta (Carrer Ample - Barcelona). No hi havia cap sistema de numeració.
Des de 1920-1960 van ser utilitzades etiquetes rodones en els instruments. L'etiqueta representava una dona vestida amb un vestit flamenc vorejat per la bandera espanyola. Tampoc es va emprar cap sistema de numeració.
Del 1960 al 1969, l'etiqueta va seguir sent rodona, però sense la bandera ni la dona. A l'etiqueta només s'hi pot llegir JUAN ESTRUCH - BARCELONA (sense la direcció).
A partir del 1969 fins ara, les etiquetes estan numerades i s'hi inclou l'any de fabricació.
Els instruments amb etiquetes signades per Juan Estruch Pipó van ser fets personalment per ell mateix. Els que no es van signar, van ser fets pels seus empleats.

## Vegeu també

* Salvador Ibáñez
* Ramon Parramon i Castany

## Referències

* ↑ Enric Sanfelíu
* ↑ Guitarra d'Enric Sanfelíu
* ↑ Manuel Rodríguez. The Art and Craft of Making Classical Guitars. Hal Leonard Corporation, 15 setembre 2009, p. 135–. ISBN 9781423480358 [Consulta: 22 abril 2011].
* ↑ "Font: Rafael Montes ESTRUCH Luthiers"

## Enllaços externs

* Pàgina web d'ESTRUCH Luthiers