OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Club Patrícia

El Club Patrícia és un club de gimnàstica rítmica de la ciutat de Lleida, federat a la Federació Catalana de Gimnàstica. Fa ús del pavelló poliesportiu dels Camps Elisis.
Va ser fundat l'any 1979. Ja en el seu primer any de vida començà a participar en competicions nacionals. Pel club han passat destacades gimnastes com Esther Escolar, participà en el campionat del món individual (2003, 2005), Carme Acedo, quarta classificada en el concurs complet dels Jocs Olímpics de Barcelona (1992), i Núria Velasco, present als Jocs Olímpics de Sydney (2000).

## Referències

* 1 2 3 4 «Club Patrícia». Gran Enciclopèdia Catalana-Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «Llista Clubs Federats». Federació Catalana de Gimnàstica. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «Regionales de rítmica». Mundo Deportivo, 08-11-1979. [Consulta: 9 febrer 2018].
# Burlington (Indiana)

Burlington és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 444 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Burlington tenia 444 habitants, 207 habitatges, i 127 famílies. La densitat de població era de 317,5 habitants per km².
Dels 207 habitatges en un 22,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,3% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 38,6% no eren unitats familiars. En el 34,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,6% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 21,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.472 $ i la renda mediana per família de 52.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.000 $ mentre que les dones 17.917 $. La renda per capita de la població era de 22.482 $. Entorn del 3,3% de les famílies i el 5,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Burlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Burlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gardnerville Ranchos

Gardnerville Ranchos és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nevada. Segons el cens del 2000 tenia 11.054 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gardnerville Ranchos tenia 11.054 habitants, 4.003 habitatges, i 3.147 famílies La densitat de població era de 289,58 habitants per km².
Dels 4.003 habitatges en un 40,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,8% hi vivien parelles casades, en un 11,0% dones solteres, i en un 21,4% no eren unitats familiars. En el 15,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 29,0% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 64 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37,2 anys. Per cada 100 dones hi havia 99,82 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,77 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.795 $ i la renda mediana per família de 51.546 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.292 $ mentre que les dones 26.875 $. La renda per capita de la població era de 20.856 $. Aproximadament el 6,4% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gardnerville Ranchos». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Gardnerville Ranchos». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Damostràtia

Damostràtia (Damostratia, Δαμοστρατία) fou una cortesana de l'emperador Còmmode que posteriorment va esdevenir l'esposa de Cleandre, el favorit de l'emperador. És esmentada per Dió Cassi.

## Referències

* ↑ Adrados, Francisco Rodríguez; Elícegui, Elvira Gangutia; Nebrija, Instituto Antonio de. DGE (en grec). Editorial CSIC - CSIC Press, 1986. ISBN 978-84-00-07673-3.
* ↑ Casio, Dión. Epítomes de la Historia Romana: Volumen 2 - Libros LXXI a LXXX (en castellà). Antonio Diego Duarte Sánchez, 2015-05-14, p. 12.
# Cal Sastre (Oristà)

Cal Sastre és una casa d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular i coberta a doble vessant, amb els murs construïts a base de pedres irregulars i morter, i pedres tallades a les cantonades i a totes les obertures, que són de llinda.
La casa consta de planta baixa i pis, la façana està composta per dues portes i dues finestres al pis. Tant la porta com la finestra de la banda dreta tenen una inscripció mig esborrada tot i que s'hi pot llegir: Ave Maria...Domingo Riera...1761.

## Referències

* 1 2 «Cal Sastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Festa de l'Arròs

La Festa de l'Arròs és una tradició que a Bagà ja fa més de set-cents anys que se celebra, anomenada també a "Àpat dels pobres", que abans sempre es cuinava el diumenge de carnestoltes.
El matí d'aquest dia, en la històrica plaça Porxada del municipi, els cuiners cuinen els ingredients dins d'una enorme paella de quasi 3 m de diàmetre, en la qual s'hi remena amb rems de fusta, i s'hi prepara un arròs per a més de 2.000 persones.

## Referències

* ↑ «Festa de l'arròs de Bagà o àpat dels pobres». El Berguedà.cat. Arxivat de l'original el 2011-09-03. [Consulta: 4 setembre 2011].
# Cholón

El cholón (cholona), també conegut com a seeptsá i tsinganeses, és una llengua del Perú recentment extingida.
Es va parlar a prop d'Uchiza, de Tingo María a Valle a la vall del riu Huallaga de les regions de Huánuco i San Martín.

## Fonologia

A causa de la grafia de pronunciació amateur del castellà que s'utilitza per transcriure el cholón, el seu inventari sonor és incert. El següent és un intent d’interpretar-los (Adelaar 2004: 464).
| | Labial | Alveolar | Palatal | Velar | Glotal |
| Nasal | m | n | ɲ | ŋ | |
| Oclusiva | p | t | | k | ʔ |
| Africada | | ts | tʃ | | |
| Fricativa | | s | ʃ | h | |
| Aproximant | w | l | ʎ, j | | |
Les vocals semblaven ser similars al castellà [a e~ɪ i o~ʊ u].

## Gramàtica

Cholon distingeix gènere gramatical masculí i femení en la segona persona. És a dir, feia servir diferents formes per "vosaltres" segons si parléssiu amb un home o una dona:
| katsok | 'casa' |
| aktsok | 'la meva casa' |
| miktsok | 'la teva casa' (parlant un home) |
| piktsok | 'la teva casa' (parlant a una dona) |
| intʃamma | 'Què has dit?' (parlant a un home) |
| intʃampa | 'Què has dit?' (parlant a una dona) |

## Referències

* ↑ Loukotka, Čestmír. Classification of South American Indian languages. Los Angeles: UCLA Latin American Center, 1968.
* ↑ «Peru languages». Ethnologue: Languages of the World. Dallas: SIL International, 2019.

## Bibliografia

* Adelaar, Willem. The Languages of the Andes. Cambridge University Press, 2004. ISBN 978-0-521-36275-7.
* Fabre, Alain. 2005. Diccionario etnolingüístico y guía bibliográfica de los pueblos indígenas sudamericanos: Cholón
* (anglès) Alexander-Bakkerus, Astrid, Nominal Morphophonological Processes Observed in Pedro de la mata's Arte de la lengua Cholona (1748), a Crevels, Mily i Simon van de Kerke, Sérgio Meira, Hein van der Voort (editors), Current Studies on South American Languages, Indigenous Languages of Latin America 3, Leyde, CNWS, 2002 ISBN 90-5789-076-3
# Bullanguera

La bullanguera, també anomenada bulla, o pastera (de fet, una de les bullangueres més conegudes és el So de pastera) és una cançó de compàs ternari, concretament una jota, caracteritzada per la seva llarga duració.
Acostuma a tenir una instrumentació senzilla, acompanyada de mamballetes. La lletra de les bullangueres són gloses de jota o de copeo, i molt sovint és independent una glosa d'una altra: no guarden coherència en el contingut.
Aquesta cançó es toca sempre al final d'una ballada popular, o de vegades quan manca poc per acabar. La gent fa un rotlo gros i enmig s'hi ballen punts de jota, però només balla una parella. Així com va sonant la cançó, la gent entra dins el rotlo i es prenen la parella els uns als altres, i al qui li han pres la parella ha de sortir del rotlo, de manera que sempre ballen només dues persones. A la bullanguera, ben igual que en la totalitat de balls tradicionals mallorquins, comanda sempre la dona, encara que hi poden haver excepcions quan la parella que balla es coneix.
La forma de ballar aquesta cançó explica la seva durada: hi ha bullangueres de més de 7 minuts, encara que es pot dir que habitualment dura uns 5 minuts... també n'hi ha de curtes però no solen sentir-se gaire. Aquesta llargària permet que, al ball, pugui sortir-hi molta gent.
Al contrari del que molta gent pensa, ballar la bullanguera al final de les ballades és una tradició relativament moderna.
# Geràsim

Geràsim (en llatí: Gerasimus) va ser un escriptor grec de data incerta, autor d'una Chronographia o Cronicó, on es menciona una erupció del Vesuvi durant el regnat de l'emperador Titus, i dona les suposades causes dels focs subterranis segons les opinions dels cristians del seu temps.
El patriarca Joan l'Oxita el menciona a la seva obra Eclogae Asceticae. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca, on parla d'altres persones amb el nom de Geràsim.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Gerasimus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 22 juliol 2023].
# Damot

    Per l'antic regne vegeu D'mt
Damot fou un regne medieval en el que avui dia és Etiòpia al llarg del riu Abay, veí de l'imperi etiòpic. Originalment situat a les terres al sud del riu Abay i a l'oest del riu Muger sota la pressió dels guerrers oromos els governants es van veure forçats a traslladar-se al nord del riu Abay al sud de Gojjam entre 1574 i 1606.
És esmentat per primer cop a la Gadla o hagiografia del sant del segle xiii Tekle Haymanot, que diu que el regne de Damot estava governat per un personatge de nom Motalame, que tenia el seu palau a un lloc anomenat Malbarde, i el territori del qual s'estenia a l'est al darrere del Murger fins al riu Jamma. El mateix nom es dona al governant de Damot en el regnat de l'emperador Amda Seyon I el que fa pensar que "motalame" podria ser un títol.

## Notes

* 1 2 G.W.B. Huntingford, Historical Geography of Ethiopia from the first century AD to 1704 (Londres: British Academy, 1989), pàg. 69
* ↑ Les dates per aquestos moviments s'assenyalen per Huntingford a la seva Historical Geography, a la pàg. 143f
* ↑ Huntingford, Historical Geography, pàgs. 78f
# Festa de final de fadrinesa

La festa de fi de fadrinesa, el comiat del fadrinatge, comiat de fadrí o la darrera del fadrí és una festa celebrada per un home poc abans de consumar el matrimoni, per a celebrar la seva "darrera nit de llibertat" o simplement per a passar temps amb els seus amics mascles, que sovint seran també a la posterior noça. Un comiat de fadrí sol ser planificat pel padrí de maridatge (best man en els països de la Commonwealth i els EUA) o altres amics del nuvi, de tant en tant, amb l'ajuda d'una empresa de planificació de festes.

## Fets

Un comiat de fadrí pot implicar activitats o ingredients més enllà de cap festa típica o reunió social (sovint beure alcohol i el joc), com anar a un club d'estriptís o la contractació d'una stripper, i, en algunes tradicions, més patentes i proves dispensades pel padrí, realitzades com ritu de pas de la fadrinesa (associat amb l'estil de vida de la fadrinalla adolescent, sovint en el passat comú de la major part dels participants, per exemple, en els seus anys d'estudiants) per a una vida marital "més responsable".
La tasca d'organitzar un comiat del fadrinatge ha estat tradicionalment assignada a un germà mascle del nuvi o al padrí de casament. En cas contrari, qualsevol amic mascle l'organitzarà. Les activitats previstes d'un comiat de solter són tradicionalment mantingudes en secret per al nuvi.

## Referències

* ↑ http://blogs.iec.cat/gee/wp-content/uploads/sites/12/2013/11/Erotisme-i-tab%C3%BAs.pdf
# Chloe Morris Talbot

Chloe Morris Talbot (Menorca, 26 de juliol 1985) és una genet de doma menorquina.
Amb 16 es va traslladar a Barcelona on va començar la seva carrera professional amb la amazona olímpica Beatriz Ferrer-Salat. Allà va aconseguir ser jove campiona espanyola d'hípica el 2005 i va representar Espanya, entre altres campionats, als campionats europeus. En aquesta etapa, es pot dir que el seu èxit més important va ser un sisè lloc al campionat del món del 2006.
Del 2006 al 2011 es va traslladar a Alemanya. Durant un any va treballar al Hof Kasselmann on va entrenar molts cavalls on després els presentava a les subhastes. A partir del 2008 va treballar a l'estable de Isabell Werth on va presentar cavalls joves en tornejos i competir amb ells al torneig mundial de cavalls joves a Verden el 2010.
Des del novembre del 2011 treballa a St. Vith (Bèlgica) a Gestüt Sonnenhof com a primera genet. Des de llavors ha seguit participant en campionats com el campionat mundial de cavalls joves o el Bundeschampionat de Warendorf.

## Referències

* ↑ «Chloe Morris» (en anglés). Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 26 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web personal (anglès)
* Article d'un lloc web de noticies sobre hípica (castellà) Arxivat 2021-01-26 a Wayback Machine.
# Batalla de Stone Houses

La batalla de Stone Houses va ser una escaramussa entre els Rangers de Texas i una partida de guerra de kitsais, que va tenir lloc el 10 de novembre de 1837. Aquest enfrontament, que va tenir lloc deu milles al sud de l'actual Windthorst (Texas), rebé el nom de tres pedres situades prop del camp de batalla, que els amerindis van prendre per cases petites.

## Referències

* ↑ Loftin, Jack O.: Battle of Stone Houses - TSHA Handbook of Texas Online
# Club d'Amics de la Unesco de Barcelona

Amics de la UNESCO de Barcelona és una associació creada el 1959 a Barcelona per Anton Sala-Cornadó, Carles Muñoz Espinalt i altres amb l'objectiu de difondre els ideals de la UNESCO, en especial la difusió de la pau per mitjà de l'educació i la ciència i, en especial, per preservar la diversitat cultural i en defensa de la llengua i cultura catalanes.
El 1984 fou l'amfitriona de diferents representants de Clubs Unesco de tot el món, per les sessions preparatòries a la creació de la Federació Mundial d'Associacions i Clubs Unesco. El 1992 va rebre la Creu de Sant Jordi i el 2004 la Medalla d'Honor de Barcelona. La presidenta actual n'és Montserrat Tudela i Penya.

## Referències

* ↑ Casas, Ferran. «Amics de la Unesco de Barcelona, de la història al futur». NacióDigital, 14-01-2017. [Consulta: 4 juliol 2021].
* ↑ NacióDigital. «Amics de la Unesco de Barcelona i la Fundació Víctor Grífols debatran sobre els nous reptes de la bioètica | NacióDigital». [Consulta: 11 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Club d'Amics de la Unesco de Barcelona - Lloc web oficial
# Bulla (amulet)

La bulla era un amulet que es portava penjat al coll i es posava, a l'antiga Roma, a tots els nens mascles al cap de nou dies d'haver nascut.
Les bulles romanes eren objectes enigmàtics de plom, de vegades coberts amb làmina d'or, si la família s'ho podia permetre. Es portava una bulla com a medalló per protegir-se dels esperits i de les forces malignes. Les bulles estaven fetes de diferents materials, segons la riquesa de la família.
Abans de l'edat adulta, els nois romans portaven una bulla, subjectada al coll amb una cadena, i una bossa rodona que contenia amulets protectors (generalment símbols fàl·lics o fascinus). La bulla d'un nen de l'aristocràcia era feta d'or, i Macrobi i Plini el Vell l'anomenen bulla aurea. Les bulles més senzilles es feien amb materials de cuir i de roba. Es fabricaven amb dues planxes còncaves unides per una frontissa i a dins s'hi guardava l'amulet.
Un nen nascut lliure portava una bulla fins que arribava a la majoria d'edat com a ciutadà romà. Abans de posar-se la toga virilis («toga de la virilitat») feia ofrena de la seva bulla infantil a les divinitats domèstiques dels seus pares, els Lares.
La bulla i la Toga pretexta eren d'origen etrusc, i Juvenal l'anomena aurum etruscum. Tant els homes com les dones es representaven amb freqüència en l'art etrusc amb collarets i polseres formats per bulles que segurament contenien amulets. Plutarc diu que les bulles van ser introduïdes per primera vegada a Roma pels generals que celebraven un triomf a imitació dels reis etruscs i els Lucumones, però Plini el Vell diu que el costum de què els nens en portessin el va iniciar Tarquini Prisc, que en va concedir una al seu fill, que havia matat un enemic mentre encara era infant. La bulla la portaven originàriament només els fills dels patricis, però després la van portar tots els nens de naixement lliure, explica Ciceró. Als fills dels lliberts només se'ls permetia portar un ornament semblant a una bulla fet de cuir. En arribar a la majoria d'edat els nois es treien la bulla, juntament amb la toga pretexta, que es consagrava als Lares. La bulla de vegades es penjava com a ornament com un encanteri al front o al coll dels animals de companyia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Bulla». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 1r febrer 2023].
# Gentlemen of Nerve

Gentlemen of Nerve és una pel·lícula de cinema mut estatunidenca estrenada el 29 d'octubre de 1914 amb la direcció de Charles Chaplin i actuació de Charles Chaplin i Mabel Normand, produïda per Mack Sennett.

## Argument

M. Walrus i la seva promesa Mabel són a l'Ascot Park Speedway per anar a les carreres de cotxes. Walrus, sota els ulls de Mabel, abandona les carreres i comença a flirtejar amb la seva veïna de tribuna. Per la seva part, el Sr. Wow Wow (amb els trets de Charlot) i Ambrose no tenen diners, i decideixen associar-se per entrar de franc. Ambrose intenta llavors passar pel forat d'una palissada i Charlot ho aprofita per colpir-lo i abandonar-lo. Després de discutir amb altres espectadors, Charlot s'instal·la a la tribuna, i es permet beure amb una palla a l'ampolla de la seva veïna, que no s'adona. Mabel, irritada pel comportament de Walrus, se'n va. Ensopega llavors amb Charlot i li aixafa el seu barret. Sense rancúnia, es posa a flirtejar amb ella. Walrus fa proposicions agosarades a la seva veïna que, impactada, se'n va. Tria llavors reconquerir Mabel, que demana a Charlot que li tregui de sobre el pocavergonya. Walrus és llavors propulsat sobre un policia que havia detingut abans Ambrose. La pel·lícula s'acaba amb Charlot intentant abraçar Mabel, que refusa amb un gran somriure.

## Repartiment

* Charles Chaplin - En Wow-Woe
* Mabel Normand - Mabel
* Chester Conklin - Ambrose
* Mack Swain - En Walrus
* Phyllis Allen - Dona
* Edgar Kennedy - Policia
* Alice Davenport - Dona de les begudes
* Cecile Arnold
* Peggy Page

## Comentari

És interessant l'escena en la qual durant la carrera Charlot es beu la llimonada de la seua veïna amb l'ajuda d'una palla.

## Bibliografia

* Leprohon, Pierre. Charles Chaplin. París: Nouvelles Éditions Debresse, 1957.

## Referències

* ↑ Neibaur, James L. Early Charlie Chaplin: The Artist as Apprentice at Keystone Studios (en anglès). Scarecrow Press, 2012, p. 222. ISBN 978-0-8108-8242-3.

## Enllaços externs

* Madcap Mabel: Lloc web de Mabel Normand Arxivat 2014-11-05 a Wayback Machine. (anglès)
* Looking-for-Mabel (anglès)
* Pàgina web de Mabel Normand (anglès)
# Damostrat

* Per a altres significats, vegeu «demostrat».
Damostrat, en llatí Damostratus, en grec antic Δαμόστρατος, fou un poeta grec que apareix a l'Antologia grega amb un epigrama titulat Δαμοστράτου ἀνάθημα ταῖς νύμφαις. No és clar si el nom correspon al poeta o a la persona que va dedicar l'estàtua on estava escrit l'epigrama. Reiske suposa que és la mateixa persona que el senador romà Demostrat, un poeta que va escriure sobre la pesca (ἁλιευτικά), i que va viure al segle i.

## Referències

* Damostratus a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Cal·lístrat d'Afidnes

Cal·lístrat d'Afidnes (grec antic: Καλλίστρατος, llatí: Callistratus) fou un orador i polític atenès nascut al dem d'Afidnes. Era fill de Cal·lícrates d'Afidnes i nebot d'Agirri.
Apareix per primera vegada l'any 379 aC com a membre del partit oligàrquic, quan va enviar una ambaixada a Tebes per alertar Leontiades de Tebes d'un possible intent contra Cadmea per part dels exiliats sota el comandament de Pelòpides.
El 378 aC va dirigir com a estrateg les tropes enviades a Tebes, juntament amb Càbries i Timoteu, en ajut de la ciutat contra Agesilau segons Plutarc i Xenofont, encara que representava, de fet, els interessos espartans a Atenes.
El 373 aC, es va unir a Ifícrates en la persecució de Timoteu, que havia estat molt actiu contra Esparta a les mars occidentals i que, per la seva restauració en el poder dels exiliats de Zacint, havia suposat la represa de la guerra després de la pau del 374 aC. Timoteu va ser portat a judici i Cal·lístrat nomenat comandant, amb Ifícrates i Càbries, de les forces enviades a Corcira, i sembla que Ifícrates i Cal·lístrat representaven dues sensibilitats ben diferents. Aviat, Cal·lístrat va tornar a Atenes amb el consentiment d'Ifícrates, al qual va prometre enviar diners o bé aconseguir la pau. El 371 aC, era a Esparta com a ambaixador (però sense aquest títol) per negociar la pau.
El 369 aC, quan Epaminondes va envair Lacònia, Cal·lístrat va influir a Atenes per donar ajut a Esparta. Els espartans així ho havien demanat.
Probablement va ser l'any 366 aC quan va fer el seu famós discurs sobre l'afer d'Oropos, que havia estat ocupada per un cos d'exiliats de la ciutat dirigits per Temisó i, per tant, perduda per Atenes. Els atenencs van enviar allí un exèrcit dirigit per Cares, però es va arribar a un acord, pel qual Oropos quedava com a dipòsit dels tebans fins a una solució posterior, acord instigat per Cal·lístrat i Càbries. Més tard, els tebans no la van voler retornar i els signataris de l'acord foren perseguits. Cal·lístrat, amb la seva eloqüència, va resultar absolt, però l'afer va afectar la seva política a causa de la pèrdua d'un punt fronterer tan important, i el poble el va criticar.
El van tornar a jutjar el 361 aC i el van condemnar a mort pel fet d'Oropos, però es va escapar i es va exiliar a Metone de Macedònia. El 356 aC, encara estava exiliat, però poc després va tornar a Atenes, on el van descobrir. Es va refugiar a l'altar dels dotze déus, però fou igualment pres i executat, segons Xenofont, Diodor de Sicília, Plutarc i altres.
Hom li atribueix durant el seu exili la fundació de Dàton (després Filips) i va dissenyar un pla per augmentar de 20 a 40 talents les rendes de les quotes del port de Macedònia. Sembla que Demòstenes l'admirava molt com a orador, i Teopomp de Quios el va lloar per la seva conducta pública, mentre li criticava l'ostentació a la seva vida privada.

## Referències

* ↑ 3.Callistratus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 577-578