OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caritó (metge)

Caritó (en llatí Chariton, en grec antic Χαρίτων) va ser un oculista grec del segle ii aC o potser una mica abans. Una de les seves fórmules mèdiques és mencionada per Galè i també per Aeci. El seu nom també apareix en una inscripció.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/704?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=Cha+ritonSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 689. ]
# Antoni Furió i Sastre

Antoni Furió i Sastre (Palma, 1798—1853) va ser un cronista i historiador local mallorquí.
Amb gran vocació per la història, va ser cronista del regne de Mallorca i rival de Joaquim Maria Bover de Rosselló. A causa de la seva manca de preparació i la ceguesa que va patir a partir de 1840 fan que la seva obra tingui un valor menor, a més d'estar en part inèdita. Algunes de les obres que va publicar hi ha les molt criticades Memorias para servir a la historia eclesiástica, general, política de la provincia de Mallorca (1820), la Carta histórico-crítica sobre el lugar donde estuvo situada la antigua Pollentia en la época que los romanos dominaron la isla de Mallorca (1838, el Diccionario histórico de los ilustres profesores de las bellas artes en Mallorca (1839), el Panorama óptico-histórico-artístico de las ilas Baleares (1840), obra que anava acompanyada de litografies de Francesc Muntaner, i l'Episcopologio de la Santa Iglesia de Mallorca (1852).

## Referències

* ↑ «Antoni Furió i Sastre». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 12 gener 2016].
# Casa Rissec (Llagostera)

La Casa Rissec de Llagostera és una casa urbana unifamiliar entre mitgeres inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Parets portants i dues plantes. La façana presenta en planta baixa obertures d'inspiració modernista. El tractament de la planta superior és més clàssic, amb balcons i balustrada de coronament més lligats a l'estètica del noucentisme. El contractista-constructor de l'edifici fou Robert Soler.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* ↑ «Casa Rissec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Charles Colin

Charles Colin (Cherbourg, 2 de juny de 1832 - París, 26 de juliol de 1881) fou un oboista, organista i compositor francès.

## Biografia

Charles Colin va començar la seva formació musical amb el seu pare Charles-Louis Colin, director de la banda d'un regiment d'infanteria. Després va ingressar al Conservatori de París, on va ser alumne de la classe d'oboè de Gustave Vogt a la classe d'orgue amb François Benoist i de la composició amb Adolphe Adam i Ambroise Thomas. Va obtenir diversos premis en l'establiment, un 1er premi d'oboè en 1852, un 1er premi a l'harmonia i l'acompanyament en 1853, un 1st premi d'òrgue i un 1 accèssit de contrapunt i fuga en 1854.
El 1857 va entrar al concurs de l'Institut i va obtenir el segon Primer Prix de Rome, just darrere de Bizet, amb la seva cantata Clovis et Clotilde, escrita a paraules d'Amédée Burion. Va ser nomenat capità de la 3 ª divisió de la Guàrdia Nacional de Sena en 1867 i en 1868 va succeir a Félix Berthélemy professor d'oboè al Conservatori de París. El 1869 també va ser nomenat organista titular de l'església Saint-Denys du Saint-Sacrement de París.
La seva dedicació a l'ensenyament li va valer les mans d'oficial de l'acadèmia el 1877 i la Legió d'Honor amb el grau de cavaller el 1881, que va rebre dotze dies abans de la seva mort, a causa d'una doble pneumònia. Va morir el dia 26 de juliol de 1881 al seu domicili del barrí de París, i està enterrat en el cementiri de Montparnasse. Entre els seus molts alumnes tingué el francès Alfred Doucet.
Era l'oncle del compositor Louis Vierne, dels dots musicals del qual va entendre.

## Referències

* ↑ Constant Pierre, Le Conservatoire national de musique et de déclamation. Documents historiques et administratifs. Dictionnaire des lauréats, Paris, Imprimerie Nationale, 1900, p. 724 [archive]
* ↑ Mention [archive] dans Le Ménestrel: journal de musique
* ↑ Charles Colin [archive]
* ↑ Archives de Paris 7e, acte de décès no 1463, année 1881 (vue 24/32) [archive]
* ↑ Registre journalier d'inhumation de Paris Montparnasse de 1881, en date du 28 juillet (page 1/31) [archive]
* ↑ https://www.stokowski.org/Philadelphia_Orchestra_Musicians.htm Arxivat 2020-10-07 a Wayback Machine.
# Casa del carrer del Casino (Begur)

La Casa del carrer del Casino és una obra eclèctica de Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de PB i 2 pisos de façana asimètrica amb entrada per la part esquerra i per porta d'arc rebaixat. Al seu damunt hi ha una finestra en mal estat i que es repeteix en planta superior, però més petita i més ben conservada. Les obertures estaven emmarcades amb esgrafiats que han desaparegut o només hi ha restes. La porta està emmarcada amb pedra de Girona. La PB i 1er. Pis tenen el pedruscall al descobert. La darrera planta està arrebossada i segueix vers la façana lateral que comença perpendicular a la façana en un tros d'uns 2 ó 3 metres, per convertir-se en una façana a jardins e a 45 graus respecte a la façana. Aquesta es recolza sobre una terrassa a 1a planta i que es retalla al costat dret de la façana a carrer. Aquesta terrassa forma un porxo de 4 arcs, en el jardí. La terrassa té barana de ferro forjat i a ella hi aboquen 2 portes d'arc rebaixat i que la seva composició és simètrica. Aquesta simetria es repeteix en P. Superior, però per 2 grups d'arcs rebaixats i separats per una columna cilíndrica. Aquests arcs tenen la barana de mena balustrada i entre els 2 grups d'arcs hi ha un massissat amb encanalaments.
La façana es clou amb gran corba, suau, i que és la protecció del teulat.
La barana és d'elements ceràmics (els arcs-galeria de la darrera planta).
Els laterals d'aquesta façana tenien uns quadres de ceràmica vidriada i que han desaparegut.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa del carrer del Casino». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# Cangur rata de Lesueur

El cangur rata de Lesueur (Bettongia lesueur) és un petit marsupial relacionat amb els cangurs. És un exemple fascinant dels efectes dels animals introduïts sobre la fauna i els ecosistemes australians. Antigament era el mamífer macropodiforme més comú de tot el continent, però actualment només viu en illes i en una població recentment introduïda al continent, a Shark Bay.

## Referències

* ↑ Sander, U.; Short, J.; Turner, B. «Social organisation and warren use of the burrowing bettong Bettongia lesueur (Macropodoidea: Potoroidae)». Wildlife Research, 24, 1997, pàg. 143–157. DOI: 10.1071/WR96021.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Campionat del Món de Ral·lis Cross-Country 2017

La temporada de 2017 del Campionat del Món de Ral·lis Cross-Country, anomenat oficialment FIM Cross-Country Rallies World Championship, fou la 15a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El xilè Pablo Quintanilla va guanyar el seu segon títol i Laia Sanz ho feu en categoria femenina.

## Proves

Font:
| | Prova | Dates | Guanyador motos | Guanyador quads |
| 1 | 1-6 abril | Abu Dhabi Desert Challenge | Sam Sunderland (KTM) | Fahad Almussalam (Yamaha) |
| 2 | 17-22 abril | Sealine Cross-Country Rally | Sam Sunderland (KTM) | Rafal Sonik (Yamaha) |
| 3 | 12-18 agost | Atacama Rally | Pablo Quintanilla (Husqvarna) | Ignacio Casale (Yamaha) |
| 4 | 25-31 agost | Rally de Tucumán | Kevin Benavides (Honda) | Kees Koolen (Barren) |
| 5 | 4-10 octubre | OiLibya Rally | Matthias Walkner (KTM) | Kees Koolen (Barren) |

## Classificació

Fonts:

### Motos

| Pos | Pilot | Moto | Punts |
| 1 | Pablo Quintanilla | Husqvarna | 100 |
| 2 | Kevin Benavides | Honda | 97 |
| 3 | Matthias Walkner | KTM | 95 |
| 4 | Paulo Gonçalves | Honda | 85 |
| 5 | Sam Sunderland | KTM | 84 |
| 6 | Antoine Méo | KTM | 41 |
| 7 | Xavier de Soultrait | Yamaha | 33 |
| 8 | Pierre Renet | Husqvarna | 31 |
| 9 | Adrien Van Beveren | Yamaha | 27 |
| 10 | David McBride | KTM | 28 |
| 16 | Laia Sanz | KTM | 18 |
| 17 | Juan Pedrero | Sherco | 14 |
| 29 | Cristian España | Yamaha | 7 |

### Quads

| Pos | Pilot | Moto | Punts |
| 1 | Kees Koolen | Barren | 109 |
| 2 | Rafal Sonik | Yamaha | 92 |
| 3 | Alexis Hernández | Yamaha | 84 |
| 4 | Rodolfo Guillioli | Yamaha | 47 |
| 5 | Ignacio Casale | Yamaha | 28 |
| = | Fahad Almussalam | Yamaha | 28 |
| 7 | Bruno da Costa | Yamaha | 23 |
| = | Pablo Copetti | Yamaha | 23 |
| = | Kamil Wisniewski | Yamaha | 23 |
| 10 | Camelia Liparoti | Yamaha | 22 |

### Altres guanyadors

| Categoria | Guanyador |
| Junior | Maciej Giemza (KTM) |
| Femenina | Laia Sanz (KTM) |
| Constructors | KTM |

## Referències

* ↑ «FIM Cross Country-Rally World Championship - 2017 Calendar, updated 13 February» (en anglès). fim-live.com.
* ↑ «Sport: FIM Website» (en anglès). www.fim-live.com.
* 1 2 «2017 FIM Cross-Country Rallies World Championship Appendices» (en anglès). fim-live.com.
* ↑ «Rankings – Riders» (en anglès). FIM. [Consulta: 23 gener 2021].
# Angoche

Angoche (fins 1975 António Enes) és un municipi de Moçambic, situat a la província de Nampula. En 2007 comptava amb una població de 89.998 habitants. És la capital del districte d'Angoche.

## Demografia

| Any | Població |
| 1997 | 60,495 |
| 2007 | 82,388 |

## Història

Fou seu d'un sultanat (vegeu Sultanat d'Angoche) del 1479 al 1910, fundat amb fugitius del Sultanat de Kilwa. En aquest any fou ocupada pels portuguesos i rebatejada António Enes en honor de l'antic Comissari Reial per Moçambic, António José Enes. Va recuperar el seu antic nom el 3 de febrer de 1976.

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2007-12-19. [Consulta: 19 desembre 2007].
* ↑ «Mozambique: largest cities and towns and statistics of their population». World Gazetteer. Arxivat de l'original el 2012-07-30. [Consulta: 18 juny 2008].
# Carmen Naranjo

Carmen Naranjo Cato (30 de gener de 1928 - 4 de gener de 2012) va ser una escriptora de Costa Rica.
Va néixer a Cartago, Costa Rica, la capital de la província homònima. Va rebre l'educació primària a l'Escuela República de Perú i la secundària al Colegio Superior de Señoritas. Es va llicenciar en filologia per la Universitat de Costa Rica i cursà estudis de postgrau a la Universitat Autònoma de Mèxic i a la Universitat d'Iowa. El 1991 va ser nomenada doctora honoris causa per la Universitat de Santo Domingo a la República Dominicana.
Carmen Naranjo era membre de l'Academia Costarricense de la Lengua. Entre altres càrrecs governamentals ha fet de Ministra de Cultura i de Directora del Museo de Arte Costarricense.

## Bibliografia

* Cancion de la ternura, 1962
* Misa a oscuras, 1964
* Hacia tu isla, 1966
* Los perros no ladraron, 1966
* Memorias de un hombre palabra, 1968
* Diario de una multitud, 1974
* Cinco temas en busca de un pensador, 1977
* El caso 117.720, 1987
* En partes, 1994
* Más allá del Parismina, 2000
* En esta tierra redonda y plana, 2001
* Marina Jiménez de Bolandi: recordándola, 2002
* El Truco Florido

## Enllaços externs

* Primer Congrés de Dones Escriptores d'Amèrica Central, Nicaràgua Arxivat 2007-02-27 a Wayback Machine. (castellà)
# Castell de Voltrera

El Castell de Voltrera és un edifici del municipi d'Abrera. És una obra declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El castell de Voltrera d'Abrera són unes restes de murs, encara notables, amb la capella romànica de Sant Pere molt a prop, també en ruïnes. Aquesta és la part més antiga del castell, datada vers el segle xi. La resta ha estat molt modificada i reconstruïda en època moderna, quan n'eren senyors els Despalau i Amat. La resta de murs, que conformen una planta aproximadament triangular, delimiten diverses estances, molt enrunades, amb les parets bastides amb petits còdols i reble a les parts baixes i tàpia a les altes. La capella és a la banda occidental, fora del recinte però adossada a aquest, fent muralla. És una petita construcció característica del primer romànic. Té una nau amb un absis semicircular i en els murs laterals, molt a prop de l'absis, hi ha excavades a la paret dues absidioles. Al parament exterior té ornamentació llombarda però només a la façana de tramuntana. Tocant a la capella hi ha un arc de pas força colgat que podria ser del segle xvi.

## Història

Aquest castell va pertànyer a la baronia de Castellví de Rosanes. El terme de Voltrera és esmentat des del 996, però el castell no és documentat fins al 1027; llavors n'era el senyor Ramon Guillem de Voltrera, que el posseïa com a feu del seu germà, el senyor de Castellví. En fer testament el 1058 Ramon Guillem deixà el castell al seu fill Arbert. Després fou senyor del castell Pere de Voltrera, fill de Guillem Ramon I de Castellví que l'hi havia deixat en el seu testament el 1110, tot consignant-hi que volia que fos clergue. A la generació següent, el castell revertí de nou al llinatge troncal, ja que el senyor de Castellví, Guillem Ramon III, en testar el 1176 el deixà al seu fill Gombau. El llinatge posseïdor de la baronia s'esgota per línia masculina i passa per matrimoni als Montcada. Des del segle xvi s'anomena castell de Vilalba. Acabada la guerra de Successió els senyors que hi havien viscut per motius de seguretat, abandonen el castell per viure a la casa Vilalba, al peu d'aquest.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de Voltrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
* ↑ Geografia Comarcal de Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996, p. 360. ISBN 8477392218 [Consulta: 6 desembre 2014].

## Bibliografia

Pagès i Paretas, Montserrat. «El castell de Voltrera i la seva capella de Sant Pere». A: Art romànic i feudalisme al Baix Llobregat. Publicacions de l'abadia de Montserrat, 1992, p.161-172. ISBN 84-7826-300-4.
# Barbus owenae

Barbus owenae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Zàmbia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Casa del doctor Bassa

La Casa del doctor Bassa és un edifici del municipi de l'Ametlla del Vallès (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre parets mitgeres, compost de planta baixa i dos pisos, cobert a dues vessants amb façana plana de composició simètrica. La façana està realitzada amb diferents materials: paredat, maó vist i ceràmica. Tots ells tenen un paper important en la composició i decoració. L'arc de les obertures està conformat amb maons i es recolza sobre unes sanefes de ceràmica. Els ferros de les baranes i del balcó són també significatius per quant representen l'element més identificatiu de la primera etapa modernista d'en Raspall: el motiu de "corda", estilització vegetal que sobrepassa el brancal i s'endinsa orgànicament en la mateixa obra. Així doncs, els elements formals (barbacana, sòcol, llindars) corresponen al llenguatge modernista de la primera etapa d'en Raspall.

## Història

El Cafè de l'Ametlla és l'obra més rellevant de l'arquitecte Raspall a l'Ametlla del Vallès. Raspall era llavors l'arquitecte municipal i com a tal intervingué en molts dels projectes de començaments de segle. Era el moment de transformació de l'Ametlla com a centre d'estiueig al qual acudia la burgesia barcelonina.

## Referències

* 1 2 3 «Casa del doctor Bassa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Baltia

Baltia o Basilia és el nom d'una illa llegendària de la mitologia romana, que se suposava ubicada a l'Europa del Nord. És esmentada per l'historiador Xenofont, concordant amb la Naturalis Història de Plini el Vell. El Mar Bàltic podria haver estat anomenat pel nom d'aquesta illa.
Diversos investigadors posicionen a aquesta suposada illa en Zelanda, o pròxima a una altra illa del Mar Bàltic, en els veïnatges de les illes de l'actual Estònia o potser a les costes riques en ambre de l'actual Lituània, o a les costes meridionals d'Escandinàvia, o fins i tot la consideren equivalent a l'illa de Helgoland, al Mar del Nord. Les dues últimes posicions són improbables com llocs " subrepresentades les costes, allà on l'ambre és llançada per la marea a la primavera i que els habitants usen com a combustible ", com el descriu Plini el Vell en la Naturalis Història, utilitzant alternativament els noms de Baltia, Basilia i Abalus, perquè aquests no són llocs on es troba en abundància l'ambre.

## Vegeu també

* Bàltics
* Bujan

## Referències

* ↑ The Library of History of Diodorus Siculus — Book V; Chapters 19‑40
* ↑ The Natural History. Pliny the Elder. John Bostock, M.D., F.R.S. H.T. Riley, Esq., B.A. London. Taylor and Francis, Red Lion Court, Fleet Street. 1855.
# Camuñas

Camuñas és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa. Limita amb Puerto Lápice i Herencia, a la província de Ciudad Real, i Madridejos i Villafranca de los Caballeros a la de Toledo

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1.772 | 1.745 | 1.735 | 1.697 | 1.731 | 1.746 | 1.759 | 1.788 | 1.805 | 1.856 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Teodoro Aranda Palomo | Independent | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Fausto Toribio Escribano | AP/PDP/UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Rafael Cano Aranda | PP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Jesús Redondo Gómez-Chacón | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Agustín Gallego Paniagua | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Teodoro Pérez Romero (10/03/2000) Agustín Gallego Paniagua | PP PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Agustín Gallego Paniagua | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Juan Angel Palomo Santacruz | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].

## Enllaços externs

* Diputació de Toledo
* Amarguillo.com
* Pàgina oficial de los Pecados y Danzantes
# Carles Sala i Joanet

Carles Sala i Joanet (Barcelona 1905 - 9 de juny de 1991) fou un escriptor i polític català.
Inicialment es va moure en ambients obrers i col·laborà a Solidaridad Obrera, però es girà al catalanisme i amb Ventura Gassol fundà la revista Dansa, Pàtria i Art, on escrivia amb el pseudònim Frèbua.
Durant la Segona República Espanyola fou membre de Palestra, fou directiu de Ràdio Associació de Catalunya i redactor de L'Instant i Claris. En esclatar la guerra civil espanyola va lluitar al front, fins que el 1937 fou director general de ràdio de la Generalitat de Catalunya, i s'especialitzà en els reportatges en directe. En acabar la guerra s'exilià a Cuba i a Mèxic, on fou secretari de la comunitat catalana de Mèxic. Tornà a Catalunya el 1948, i fou fundador del grup literari barceloní El Cimbori i secretari de la Penya Joan Santamaria. El 1980 fou membre del patronat de la nova Ràdio Associació de Catalunya i el 1986 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Obres

* Acte de fe (1946), sobre l'Onze de Setembre.

## Referències

* ↑ «Carles Sala i Joanet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Carmen Noguera Valero

Carmen Noguera Valero, (València 1907 - Castelló de la Plana 7 de gener de 1974) va ser una mestra artesana i pintora de la burgesia.
Va nàixer al barri valencià del Cabanyal. Quan tenia 15 anys, es va traslladar amb els seus pares, per motius polítics, a Castelló. Va rebre classes de pintura i dibuix a l'acadèmia del pintor Vicent Castell on va fer una estreta amistat amb la pintora castellonenca Matilde Segarra Gil, mare de Matilde i Josefina Salvador Segarra, i va impartir les classes amb altres pintores castellonenques com Carmen Palau, Elisa Agost i altres.
Es va casar amb el metge Hipòlito Fabra Compte que va morir el maig de 1951. Va tenir dos fills, i després de quedar vídua, va reprendre l'activitat artística que havia abandonat per tenir cura de la família com estava establert socialment en aquella època. Des d'aquell moment ven tota la seua producció a la primera exposició de pintura que va fer per poder tirar endavant la família i de la qual encara es conserva el catàleg. La pintura va permetre d'aquesta manera el sosteniment econòmic de la família, cosa ben difícil per a una dona de l'època. Va establir la seua pròpia acadèmia al carrer Campoamor de Castelló i va donar classes a l'Escola d'Arts i Oficis, a la Secció Femenina i a l'alberg Argentina de Benicàssim, llocs on va tenir un nombrós alumnat femení.
L'Ajuntament de Castelló ha posat el seu nom a un carrer de la ciutat com a homenatge a la seua tasca creadora.

## Bibliografia

* Samblás Arroyo, Herminia. Pintoras en Castellón 1900-1936. Castelló: Diputació de Castelló, 2003.

## Referències

* 1 2 3 4 «Carmen Noguera Valero». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: febrer 2015].
# Barbus oligogrammus

Barbus oligogrammus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: afluents de la conca oriental del llac Tanganyika.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Seegers, L., 1996. The fishes of the Lake Rukwa drainage. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 278:1-407.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.