OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Resposta a la Pregunta Definitiva sobre la Vida, l'Univers i Tot Plegat

La Resposta a la Pregunta Definitiva sobre la Vida, l'Univers i Tot Plegat (en anglès The Answer to The Ultimate Question Of Life, the Universe and Everything) és un concepte extret de la sèrie de ciència-ficció de Douglas Adams Guia Galàctica per a Autoestopistes (The Hitchhiker's Guide to The Galaxy). En la història la resposta se cerca mitjançant el superordinador Pensament Profund i la resposta du els protagonistes a buscar quina era la pregunta a aquesta resposta.
En el llibre Guia Galàctica per a Autoestopistes, el primer de la sèrie, investigadors d'una raça d'éssers hiperintel·ligents i pan-dimensionals construeixen Pensament Profund, el segon ordinador més potent de tot el temps i l'espai, per calcular la «Resposta Definitiva a la Pregunta sobre la Vida, l'Univers i Tot Plegat». Després de set milions i mig d'anys, l'ordinador proporciona la resposta: 42.
| "Forty-two!" yelled Loonquawl. "Is that all you've got to show for seven and a half million years' work?" "I checked it very thoroughly," said the computer, "and that quite definitely is the answer. I think the problem, to be quite honest with you, is that you've never actually known what the question is." | Quaranta-dos! —exclamà Loonquawl— És això tot el que tens per a oferir després de set milions i mig d'anys de treballar-hi? Ho he comprovat detingudament —respongué l'ordinador— i definitivament, aquesta és la resposta. Si us he de ser del tot sincer, crec que el problema és que mai no heu arribat a saber realment quina és la pregunta. |
Pensament Profund informa els investigadors que dissenyarà un segon ordinador més potent, que incorporarà éssers vius com a part de la seva matriu de computació, per a calcular quina és la Pregunta. L'ordinador s'anomena Terra i és tan gran que sovint es confon amb un planeta. Els investigadors adoptaren la forma de ratolins de laboratori per a fer funcionar el programa. Després d'un càlcul de deu milions d'anys la pregunta es perdé cinc minuts abans d'obtenir-la perquè els Vogons van destruir la Terra per a construir una autopista hiperespacial.
Al final del llibre The Restaurant at the End of the Universe («El restaurant al final de l'univers»), el segon de la sèrie, el protagonista Arthur Dent, el darrer humà en abandonar la Terra abans de la seva destrucció i, per tant, la part de l'ordinador que més probablement tingui la Pregunta, intenta descobrir aquesta Pregunta traient aleatòriament fitxes de Scrabble d'una bossa. El resultat és la frase WHAT DO YOU GET IF YOU MULTIPLY SIX BY NINE («Què s'obté en multiplicar sis per nou?»). Cal notar que sis per nou fan 54, no 42. Tanmateix 42 significa 54 en base 13. Douglas Adams va negar conèixer aquest resultat quan escrivia el llibre.
# Grup de la columbita

El grup de la columbita és un grup de minerals que pertany al supergrup de la columbita, i que està integrat per set espècies: columbita-(Fe), columbita-(Mg), columbita-(Mn), qitianlingita, tantalita-(Fe), tantalita-(Mg) i tantalita-(Mn). El terme columbita és actualment un nom obsolet per als minerals de la sèrie que formen els termes extrems columbita-(Fe) i columbita-(Mn). El terme columbita es referia generalment a la columbita-(Fe), la més abundant i anteriorment coneguda com a ferrocolumbita, i dona nom al grup.
Els membres que integren aquest grup són:
| Espècie Fórmula Columbita-(Fe) FeNb₂O₆ Columbita-(Mg) (Mg,Fe,Mn)(Nb,Ta)₂O₆ Columbita-(Mn) (Mn,Fe)(Nb,Ta)₂O₆ Qitianlingita (Fe,Mn)₂(Nb,Ta)₂WO$_{10}$ | Espècie Fórmula Tantalita-(Fe) FeTa₂O₆ Tantalita-(Mg) (Mg,Fe$^{2+}$)(Ta,Nb)₂O₆ Tantalita-(Mn) MnTa₂O₆ |

## Característiques

Els minerals columbita-(Fe), columbita-(Mn) i columbita-(Mg) són uns minerals òxids de color predominantment negre que cristal·litzen en el sistema ortoròmbic. La seva duresa oscil·la entre 6 i 6,5 a l'escala de Mohs. Són uns niobats de ferro i manganès, amb un cert contingut de tantalat de ferro. Aquests minerals són aprofitats pel seu contingut en niobi i tàntal. Tenen un alt pes específic.
La columbita-(Fe) forma sèries de solució sòlida amb la tantalita-(Fe) i la columbita-(Mn), i es relaciona amb la ixiolita. És paramagnètica. Va ser descoberta l'any 1928 a Green's Well, Pilgangoora, Wallareenya Station, Port Hedland Shire, Austràlia Occidental. La yttrocolumbita-(Y) és una espècie radioactiva en què hi predomina l'itri, amb fórmula Y(U$^{4+}$,Fe$^{2+}$)Nb₂O₈.
* Columbita-(Fe)
* Columbita-(Mn)

## Formació i jaciments

Es troben com a minerals accessoris en pegmatites granítiques, poques vegades en carbonatites i com a dipòsits de plaers.

## Referències

* 1 2 «Columbite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ «Columbite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 novembre 2014].
* 1 2 «Columbite-(Fe)-Columbite-(Mn) Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ «Columbite-(Fe)-Tantalite-(Fe) Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ «Columbite-(Fe)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ «Yttrocolumbite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 novembre 2014].

## Vegeu també

* Coltan

## Enllaços externs

* Imatges de diferents exemplars del grup columbita
# Heinrich Limpricht

Heinrich Limpricht (21 abril 1827, Eutin, Ducat d'Oldenburg - 13 maig 1909, Greifswald, Alemanya) fou un químic orgànic alemany conegut pel descobriment del furà.
Limpricht fou deixeble de Friedrich Wöhler. El 1852 es convertí en professor i el 1855 professor extraordinari a la Universitat de Göttingen. El 1860, es convertí en professor ordinari a l'Institut de Química Orgànica a la Universitat de Greifswald. Rudolph Fittig i Hans von Pechmann foren dos dels seus alumnes més destacats.
El camp de recerca de Limpricht foren els compostos heterocíclics. Descobrí el furà el 1870 i també va fer estudis dels pirroles.

## Referències

* ↑ H. Limpricht «Ueber das Tetraphenol C₄H₄O». Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft, 3, 1, 1870, pàg. 90–91. DOI: 10.1002/cber.18700030129.
# Lovrijenac

Lovrijenac és una fortalesa situada just a l'esquerra de Grad, o ciutat vella de Dubrovnik (Croàcia), mirant des del mar, que fou construïda a finals del segle xv i el xvi i que servia de reforç a les muralles de Dubrovnik.
Està ubicada sobre un sortint de terra entre dues badies o cales. La de la dreta, mirant des del mar, té dues roques, i entre la fortalesa i les muralles hi ha l'església de Sant Edurda; s'anomena badia de Pile o Uvala Pile. A l'esquerra la badia es coneix amb el nom de Lovrijenac (Uvala Lovrijenac).
# Gobio bulgaricus

Gobio bulgaricus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des d'Europa fins a Corea.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Muus, B.J. i P. Dahlström, 1968. Süßwasserfische. BLV Verlagsgesellschaft, Múnic. 224 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Mendel, J., Lusk, S., Vasil'eva, E.D., Vasil'ev, V.P., Lusková, V., Ekmekci, F.G., Erk'akan, F., Ruchin, A., Košco, J., Vetešník, L., Halacka, K., Šanda, R., Pashkov, A.N. & Reshetnikov, S.I. 2008. Molecular phylogeny of the genus Gobio Cuvier, 1816 (Teleostei: Cyprinidae) and its contribution to taxonomy. Molecular Phylogenetics and Evolution, 47: 1061–1075.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Michael Caicedo

Michael Caicedo (Inca, 21 de juny de 2003) és un jugador de bàsquet professional espanyol. Mesura 1,99 metres i juga en la posició d'escorta, actualment pertany a la plantilla del Coviran Granada de la Lliga ACB.

## Carrera esportiva

Nascut a Inca (Balears), és fill de pare colombià i mare espanyola, és un escorta format en les categories inferiors de la Roca del Vallès i CB Granollers, abans de formar part del FC Barcelona.
Al desembre de 2020 va ser escollit MVP de l'Adidas Next Generation de València després d'una sumptuosa final en la qual va sumar 37 punts de valoració.
A la temporada 2020-21, formà part del Futbol Club Barcelona "B" de la Lliga LEB Plata i va alternar entrenaments i convocatòries amb el primer equip.
El 9 de gener de 2021 va debutar amb el FC Barcelona a la Lliga Endesa contra el BAXI Manresa, convertint-se en el cinquè jugador més jove a aconseguir-ho en tota la història de la secció blaugrana. El jugador balear va disputar 3 minuts i 16 segons. El seu debut a l'Eurolliga es va produir a la jornada 7 de la temporada 2021-22, contra el Maccabi Tel Aviv, disputant només 21 segons en el partit. La seva primera cistella en aquesta competició va arribar dues jornades després, aconseguint una esmaixada davant del Baskonia, en un partit on va superar la desena de minuts.

## Internacional

El 2019 va disputar l'Europeu Sub 16, amb el qual va aconseguir el campionat, anotant 21 punts a la final davant França.

## Referències

* ↑ «Michael Caicedo, MVP del ANGT de Valencia». Revista Gigantes, 29-12-2020. [Consulta: 19 abril 2021].
* ↑ «¿Quién es Michael Caicedo, la nueva joya del Barcelona?». Basquetplus, 02-01-2021. [Consulta: 19 abril 2021].
* ↑ «El Barça se luce en el derbi contra el BAXI Manresa (76-99)». Liga ACB, 09-01-2021. [Consulta: 19 abril 2021].
* ↑ «Michael Caicedo, cuarto debut de la mano de Jasikevicius». Diario As, 10-01-2021. [Consulta: 19 abril 2021].
* ↑ «85-68: El Barça se vuelve humano en Tel Aviv». Mundo Deportivo, 28-10-2021. [Consulta: 21 novembre 2021].
* ↑ «Caicedo: "Es un sueño que mi primera canasta en la Euroliga haya sido un mate"». Mundo Deportivo, 11-11-2021. [Consulta: 21 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a l'ACB
# Josep Vidal

Josep Vidal és el nom dels següents personatges:
* Josep Vidal i Cadellans (Barcelona, 1928 - Igualada, 1960), escriptor català.
* Josep Vidal i Campaneria (Terrassa, 1829 - Sabadell, 1893), alcalde de Sabadell.
* Josep Vidal i Munné (Piera, 1896 - Barcelona, 1958), veterinari català.
* Josep Vidal i Porcar (Martorell, 1920 - Madrid, 1992), ciclista català.
* Josep Vidal i Riembau, 'Pep Jai' (el Vendrell, 1917 - 1989), pagès, sindicalista i polític.
* Josep Vidal, futbolista del FC Barcelona de començaments del segle xx.
# Màscares

«Màscares» té aquests significats:
* Màscares, plural de màscara
* Cinema:
** Màscares (pel·lícula de 1987), pel·lícula dirigida per Claude Chabrol
** Màscares (pel·lícula de 2009), pel·lícula codirigida per Elisabet Cabeza i Esteve Riambau
# Gorka Gerrikagoitia Arrien

Gorka Gerrikagoitia Arrien (Guernica, 7 de desembre de 1973) va ser un ciclista basc, que fou professional entre 1998 i 2003. Passà tota la seva carrera a l'equip Euskaltel-Euskadi, on passà després a fer tasques de direcció esportiva.

## Palmarès

* 1996
** 1r a la Oñate Saria
* 1997
** 1r a la Clàssica Memorial Txuma

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2000. 66è de la classificació general
* 2001. 101è de la classificació general
* 2002. 107è de la classificació general

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a 'cyclebase.nl Arxivat 2016-08-18 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it
# Hijos de las nubes, la última colonia

Hijos de las nubes, la última colonia és una pel·lícula documental espanyola del 2012 dirigida per Álvaro Longoria i produïda per Javier Bardem.

## Sinopsi

El documental mostra el viatge personal de Javier Bardem on posa no sols la seva veu sinó també la seva consciència en analitzar la situació del Sàhara Occidental, l'última colònia africana segons les Nacions Unides, pendent d'un referèndum d'autodeterminació en una regió que es troba gairebé en situació de guerra, i com ha arribat a la situació actual. També examina el clima d'agitació política al nord d'Àfrica i la responsabilitat de les grans potències amb una política exterior basada en els interessos econòmics i no pas en la realpolitik, que ha desencadenat una situació de caos i violència.

## Repartiment

A més d'actors i coneguts que hi posen la seva veu, com el propi Bardem, el seu germà Carlos Bardem, Elena Anaya i Manu Chao, també hi apareixen analistes i polítics com Felipe González, Mohamed Abdelaziz, James Inhofe, Omar Bashir Manis i John Bolton.

## Premis

Va guanyar el premi al millor documental a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2012 i el Goya a la millor pel·lícula documental. També va tenir mencions especials a les seccions oficials del Festival Internacional de Cinema de Toronto, al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià i al Festival de Màlaga.

## Referències

* ↑ Hijos de las nubes, la última colonia a Vilaweb
* ↑ Hijos de las nubes, la última colonia, a Fotogramas
* ↑ 'BLANCANIEVES' TRIUNFA EN LOS PREMIOS DEL CÍRCULO DE ESCRITORES CINEMATOGRÁFICOS, Fotogramas, 12 de febrer de 2013
* ↑ Hijos de las nubes, la última colonia, al web dels Premis Goya
* ↑ Hijos de las nubes. La última colonia Arxivat 2020-07-19 a Wayback Machine. a saharaelkartea.org
# Luci Calpurni Pisó Frugi (pretor 74 aC)

Luci Calpurni Pisó Frugi (en llatí Lucius Calpurnius Piso Frugi) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Calpúrnia, una antiga família romana d'origen plebeu.
Era fill de Luci Calpurni Pisó Frugi, pretor l'any 112 aC, i era, com ho van ser el seu pare i el seu avi, un home íntegre. Va ser el col·lega de Verres en la pretoria a l'any 74 aC, però es va oposar a algunes mesures poc legals del seu col·lega. Un fill seu, Gai Calpurni Pisó Frugi, va ser qüestor l'any 58 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 373.
# Michael Carbel Svendgaard

Michael Carbel Svendgaard (7 de febrer de 1995) és un ciclista danès professional des del 2014.

## Palmarès

* 2013
** Campió de Dinamarca júnior en ruta
** Vencedor de 2 etapes als Tres dies d'Axel
** Vencedor d'una etapa al Giro de la Lunigiana
* 2013
** 1r a la Dorpenomloop Rucphen
* 2017
** Campió de Dinamarca sub-23 en ruta
** 1r al Gran Premi Herning
* 2019
** Vencedor d'una etapa a la Fletxa del sud

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Joan Gaya i Busquets

Joan Gaya i Busquets (Reus, 1894 - segle XX) va ser un advocat, escriptor i musicòleg català, germà del pedagog Josep Gaya i Busquets
Després del batxillerat a Reus, estudià Dret a la Universitat de Barcelona i es llicencià el 1916. Es va doctorar amb la tesi De la autonomía municipal el 1933. Col·laborà en la premsa barcelonina, al diari catòlic La Cruz, de Tarragona i al Semanario Católico de Reus d'ideologia integrista. Va escriure algunes novel·les: No fue posible (1916, i després traduïda al francès), Nuvolada (1926), i en la postguerra obres de teatre: Un Hombre que pudo ser feliz (1949). Però és conegut per la seva dedicació a la música i a la teoria musical: Una Notación musical lógica: escritura sin claves (1956), De Gluck a Wagner, o, La música de todos los tiempos (1957) i diverses recopilacions de les seves composicions, reunides a Opera omnia, en dos volums el 1954 i el 1962.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 316.
# La Vinya Vella

* Per a altres significats, vegeu «la Vinya Vella (Rubió)».
La Vinya Vella és una masia de grans dimensions al terme municipal d'Esparreguera. Aquesta casa data del segle xv, moment en què l'abat de Montserrat, Pere Burgos, la comprà com a residència per als novicis. El 1835 passà a mans públiques degut a la desamortització de Mendizábal. Anys més tard, tornà a mans privades.
Construïda amb tapial, restaurada amb maó i orientada a migdia. La seva estructura està formada per diverses construccions adossades. El cos principal consta de planta baixa i pis, mentre que la resta, degut al desnivell del terreny, té un semi-soterrani i unes golfes. La teulada és a dues aigües i es remata amb un ràfec que té dues motllures dentades. El primer pis presenta una galeria al cos principal i, al cos adossat, finestres d'arcs trilobulats. Les façanes laterals tenen obertures d'arc de mig punt amb una motllura. Les golfes tenen una filera de finestres d'arc de mig punt. A la façana principal hi ha tres entrades amb escuts esculpits a la clau. Una de les portes dona accés a l'habitatge i té l'escut de Montserrat; la segona correspon a la capella i té l'escut heràldic familiar i la tercera, que té una espitllera a sobre, és l'habitatge dels masovers i té un altre escut de Montserrat amb la data de 1758.

## Notes

* 1 2 «La Vinya Vella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
# Na Batlessa

Na Batlessa és una casa senyorial construïda entre 1898 i 1900 per emigrants retornats a la localitat d'Artà una vegada feta fortuna. L'espai consta d'un recinte i un edifici central envoltat d'una terrassa tancada per una balustrada. L'any 1984 l'edifici va ser cedit pel seu propietàri, Cristòfol Ferrer Pons a l'Ajuntament, on actualment s'hi troba la biblioteca municipal, una sala d'exposicions i el fons documental del pintor Miquel Barceló.

## Referències

* ↑ «Web de l'Ajuntament». Arxivat de l'original el 2016-04-10. [Consulta: 1r abril 2016].
# Hijos del pueblo

Hijos del pueblo és una cançó popular relacionada amb el moviment obrer, especialment el d'inspiració anarcosindicalista. Sembla que l'himne és obra del periodista alacantí Rafael Carratalá Ramos. Va presernar-se en societat el 1885 a la Secció de Música revolucionària del primer certamen socialista organitzat pel Centre d'Amics de Reus, pertanyent a la Primera Internacional.

## Versions

La lletra té tres versions. La primera és la versió de 1885, mentre que la segona es va gravar durant la Guerra Civil per l'Orfeó Català de Barcelona sota la direcció de Francesc Pujol i Pons. La tercera és una versió titulada Himno anarquista o Salud proletarios.

### Versió del centenari de la CNT

Amb motiu de la commemoració del centenari de la CNT, es va proposar la regravació dels himnes A les barricades i Hijos del pueblo. El primer pas va ser localitzar les partitures, per a això es van demanar a la Fundació d'Estudis Llibertaris Anselmo Lorenzo, amb l'esperança que estiguessin dipositades en els seus arxius, però es va informar que si encara existien estarien desaparegudes, probablement extraviades i /o destruïdes en finalitzar la Guerra Civil.
Posteriorment, es va contactar amb el periòdic Tierra y Libertad, descobrint que ells tenien les partitures. Després de mesos de treball, el 14 de novembre de 2009 es produí l'enregistrament definitiu en el Conservatori de Música Juan Crisóstomo d'Arriaga de Bilbao sota la direcció de Luís Antonio Gamarra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Hijos del pueblo… ¡A las barricadas! La recuperación de dos himnos históricos». Confederación Nacional del Trabajo, 23-01-2010. Arxivat de l'original el 27 de desembre de 2018. [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ ¿Qué me estás cantando?: Memoria de un siglo de canciones (en castellà). Penguin Random House Grupo Editorial España, 3 de maig de 2018. ISBN 9788499928098.
* ↑ Redero San Román, Ma Dolores de la. Movimientos sociales en la España del siglo XX (en castellà). Universidad de Salamanca, 18 de febrer de 2009. ISBN 9788478003143.
# Luigi Crespellani

Luigi Crespellani (Càller, 1897 - Sàsser, 1967) fou un advocat i polític sard. Llicenciat en dret, destacà com a advocat civilista i treballà com a mestre de lletres a l'institut Dettori de Càller. Després de la Segona Guerra Mundial fou militant de la Democràcia Cristiana Italiana i editor del Corriere della Sardegna. El 1946 fou nomenat alcalde de Càller, càrrec que abandonà per a presentar-se a les eleccions regionals de Sardenya de 1949, després de les quals fou nomenat president de Sardenya, càrrec que va ocupar fins al 1954, i president del Crèdit Industrial Sard el 1954-1958. Després fou escollit senador a les eleccions legislatives italianes de 1958 i 1963.
# Glicas

Glicas és el nom dels següents personatges:
* Joan Glicas, patriarca de Constantinoble del 1316 al 1320
* Miquel Glicas (s. XV), historiador romà d'Orient
# Joan Gay i Planella

Joan Gay i Planella (Barcelona, 18 de març de 1868 - Buenos Aires, 16 de gener de 1926) va ser un compositor, col·laborador de l'Orfeó Català. Va desenvolupar la seva carrera a Catalunya, Cuba i l'Argentina, a més a més de publicar a França un volum de cançons populars amb el text original en català i traduïdes al francès.
Va fundar i tenir responsabilitats en diversos organismes, com per exemple la Institució Catalana de la Música, el 1897. Va dirigir l'Orfeó Catalunya Nova, l'Orfeó Català de La Habana, i l'Academia de Bellas Artes de Corrientes, a l'Argentina
La seva esposa, Maria Pichot i Gironès, va ser una cantant d'òpera que va desenvolupar la seva carrera en importants teatres del món amb el nom de Maria Gay.
Va compondre una nombrosa quantitat de cançons i sarsueles.

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1868, llibre primer, foli 371, número de registre 1483.
* ↑ «Biografia a assmmd.org». Arxivat de l'original el 2009-01-07. [Consulta: 6 març 2009].

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg MNAC). ISBN 84-8043-009-5.
* Pérez, Mariano. Diccionario de la Música y los Músicos. Madrid: Ediciones ISTMO, 1985. ISBN 84-7090-141-9.

## Enllaços externs

* «Joan Gay i Planella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Vinya (Rivert)

La Vinya és un paratge constituït per una antiga vinya actualment reconvertida en camp de conreu del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Rivert.
Està situat al costat sud-est de lo Barri de Rivert; poc abans d'arribar al poble des de Salàs de Pallars. El paratge de la Vinya es troba a migdia de la Creueta de Pla i al nord de lo Corneral de Mateu, a llevant de Tresdós i a ponent de Plantades.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació