OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Epíleg

Un epíleg és un fragment de text a la fi d'una obra, que normalment s'usa per a donar-li acabament. L'autor pot bé continuar la narració normal, com si fos l'escena final, o bé parlar directament al lector. En literatura, l'epíleg sol ser un capítol literari al final de la narració. També es troben epílegs al cinema o en sèries de televisió.
És principalment un entremès, un adéu al públic. La Fontaine, creient haver acabat la seva obra de les Faules en el VI llibre, pren comiat del lector en aquest epíleg:
* Bornons ici cette carrière,
* Les longs ouvrages me font peur ;
* Loin d'épuiser une matière,
* On n'en doit prendre que la fleur…
* (Fitem aquí aquesta carrera,
* Les llargues obres em fan por;
* Lluny d'esgotar una matèria,
* N'havem de prendre sinó la flor...)
El llibre XI també té un epíleg, perquè al seu torn havia de ser el darrer.

## Vegeu també

* Pròleg

## Referències

* ↑ «Epíleg». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Hembra (pel·lícula)

Hembra fou una pel·lícula espanyola de drama romàntic del 1970 dirigida per César Fernández Ardavín, coautor del guió amb Rafael Sánchez Campoy protagonitzada per Lina Rosales i Julián Mateos.

## Sinopsi

Narda és una dona d'edat madura que acull a casa seva el jove Varis, un criminal fugitiu que ha resultat ferit en un atracament.

## Repartiment

* Lina Rosales
* Julián Mateos
* Emma Cohen
* Manuel de Blas
* Elena María Tejeiro

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1970 va rebre el quart premi a la millor pel·lícula, i el premi als millors decorats per Eduardo Torre de la Fuente.

## Referències

* ↑ Hembra a decine21.com
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 245-248
# Dolores Veintemilla de Galindo

Dolores Veintemilla de Galindo (1829 - 23 de maig de 1857) fou una poetessa i narradora equatoriana.

## Enllaços externs

* Obres de Dolores Veintemilla a l'edició en castellà de Viquitexts
# Emilio Calatayud Pérez

Emilio Calatayud Pérez (Ciudad Real, 22 de desembre de 1955) és un magistrat espanyol, jutge de menors de Granada conegut per les seves sentències exemplars.
Entre les sentències que han sortit als mitjans hi ha:
* Una condemna a 100 hores de classes d'informàtica a un jove pirata informàtic que s'havia introduït diverses empreses granadines provocant danys per 2.000 €.
* 100 hores de servei a la comunitat patrullant al costat d'un policia local per haver conduït temeràriament i sense permís.
* 50 hores dibuixant un còmic de 15 pàgines, en el qual explica la causa per la qual el condemnaren.
* Visites a la planta de traumatologia de Granada per conduir un ciclomotor sense assegurança.
Fa poc es va popularitzar una intervenció personal seva en una Sala. El vídeo en qüestió es pot veure en aquesta adreça (en castellà).

## Enllaços externs

* Article a El Mundo sobre aquest jutge (castellà)
* Entrevista (castellà)
* Arxivat 2020-12-04 a Wayback Machine.
# Ichinoe

Ichinoe (一之江) és un chōchō del districte especial d'Edogawa, a Tòquio, Japó. En el passat també fou un municipi, amb la classificació de poble.

## Geografia

El barri d'Ichinoe es troba localitzat al centre geogràfic del districte especial d'Edogawa. El barri limita amb els barris d'Ōsugi al nord; amb Harue-chō a l'est; amb Nishi-Mizue, Ichinoe-chō, Funabori i una petita porció de Harue-chō al sud i amb Matsue i Nishi-Ichinoe a l'oest.

### Sub-barris

El barri compta amb huit sub-barris:
* Ichinoe 1 chōme (一之江一丁目)
* Ichinoe 2 chōme (一之江二丁目)
* Ichinoe 3 chōme (一之江三丁目)
* Ichinoe 4 chōme (一之江四丁目)
* Ichinoe 5 chōme (一之江五丁目)
* Ichinoe 6 chōme (一之江六丁目)
* Ichinoe 7 chōme (一之江七丁目)
* Ichinoe 8 chōme (一之江八丁目)

## Història

El primigeni poble d'Ichinoe es va crear poc després de la restauració Meiji, amb la unió de diversos llogarets l'1 de maig de 1889, formant part del districte de Minami-Katsushika, ja desaparegut, a la també desapareguda prefectura de Tòquio. No obstant això, poc després d'això, l'1 de gener de 1913, Ichinoe es fussionà amb el poble de Mizuho per tal de formar el nou municipi de Mizue. Aquest municipi de Mizue fou absorbit l'1 d'octubre de 1932 per la ja desapareguda ciutat de Tòquio, quedant integrat al nou districte urbà d'Edogawa. Amb l'integració a Edogawa, a partir de l'any 1938 es comença a utilitzar de nou amb funció de barri la denominació "Ichinoe", que no inclou tot l'antic municipi, dividit entre aquest, el nou barri d'Ichinoe-chō (一之江町, literalment, "vila d'Ichinoe") i el nou barri de Nishi-Ichinoe (西一之江, "Ichinoe-Oest").

## Transport
### Ferrocarril

Actualment no hi ha cap estació de ferrocarril al barri d'Ichinoe, però des de l'any 1925 fins al 1952 va existir la línia Ichinoe (一之江線, Ichinoe sen), pertanyent al Tramvia Metropolità de Tòquio (Toden).

### Carretera

* Autopista Metropolitana (Shuto)
* N-14
* TK-50 - TK-318

## Referències

* ↑ «東京都 江戸川区 一之江の郵便番号 - 日本郵便». [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ «江戸川区（東京都） - みんなの行政地図». [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ «東京都江戸川区一之江» (en japonès). [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ «都電一之江線 路線図 - 鉄道歴史地図». [Consulta: 22 setembre 2021].
# Hannó (241 aC)

Hannó era el comandant de la flota cartaginesa que va ser derrotada per Lutaci Catul a les illes Egates l'any 241 aC.
Segons Joan Zonaràs, l'almirall va aconseguir fugir després de la derrota i es va dirigir directament a Cartago on va ser condemnat a mort i crucificat per ordre del senat, tal com passava amb els militars cartaginesos que fracassaven. Com que el nom d'Hannó el portaven molts generals cartaginesos, és impossible de dir si aquest era el mateix que algun altre Hannó dels que es coneixen.

## Referències

* ↑ 11.Hanno a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 343
# Enrique Raymondi Contreras

Enrique Raymondi Contreras (Guayaquil, 5 de desembre de 1937), conegut com El Maestrito, fou un futbolista equatorià de la dècada de 1960. El seu pare fou el també futbolista Enrique Raymondi Chávez, El Maestro.
Fou 8 cops internacional amb la selecció de l'Equador. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Patria de Guayaquil, Emelec per recomanació de Carlos Raffo, i Barcelona entre d'altres.

## Referències

* ↑ Perfil a ceroacero.es
* ↑ Perfil a bdfa.com.ar
* ↑ Enrique Raymondi ‘El Maestro’ a emelexista.com
# Huracà Dennis

* Per a altres significats, vegeu «Huracà Dennis (1999)».
Huracà Dennis va ser el gran huracà més primerenc, que va afectar el Carib i el Golf de Mèxic durant la temporada d'huracans de l'Atlàntic molt activa. Dennis va ser la quarta tempesta anomenada, el segon huracà i el primer gran huracà de la temporada. Es va convertir en la formació més primerenca d'un quart cicló tropical i en l'huracà atlàntic més fort mai registrat abans de l'agost; aquest últim rècord només el va poder mantenir durant sis dies car el va sobrepassar l'huracà Emily.
Ciclons tropicals de la temporada d'huracans de l'Atlàntic de 2005 :
| A | B | C | D | E | F | G | H | I | 10 | J | K | L | M | N | O |
| P | R | 19 | S | Un | T | 22 | V | W | Αα | Ββ | Γγ | Δδ | Εε | Ζζ |
Escala Saffir-Simpson :
| TD | TS | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
# John McPartland

John McPartland va néixer a Chicago (estat d'Illinois, Estats Units) el 13 d'abril de l'any 1911 i va morir el 14 de setembre del 1958 a Monterey (Califòrnia, Estats Units). Va ésser periodista i, durant els darrers anys de la seva vida, guionista a Hollywood.
És autor d'unes quantes novel·les plenes de fúria i de passió, amb un ús freqüent de la perspectiva del culpable o de la víctima, aguditzant la seva equidistància tant del suspens com de la Crime Psychology. Va oscil·lar entre l'atípica troballa poètica i una subordinació excessiva al crescendo de la trama. Així, per exemple, a la seva novel·la The Wild Party (1956), i en la seva darrera part, es desborda cap a l'extravagància, però abans obsequia el lector amb moments tan esplèndids com aquell en què el personatge anomenat Kicks passa els dits per les tecles mudes d'un piano sense cordes davant de l'amiga capaç de copsar la música impossible.

## Obra

* Sex in Our Changing World, -El sexe en el nostre món canviant-, (1949).
* Love Me Now, -Estima'm ara-, (1952).
* Big Red's Daughter,-La filla del Gran Roig-, (1953).
* The Face of Evil, -La cara del mal-, (1954).
* Affair in Tokyo, -Un afer a Tòquio-,(1954).
* Tokyo Doll, -Una nina de Tòquio-, (1954).
* The Wild Party, -La partida salvatge-, (1956)
* I'll See You in Hell, -Et veuré a l'infern-, (1956).
* Danger for Breakfast, -Perill per a esmorzar-, (1956).
* No Down Payment (1957).
* Ripe Fruit, -Fruita madura-, (1958)
* The Kingdom of Johnny Cool, -El regne de Johnny Cool-, (1959).
* Last Night for Love, -La darrera nit per a l'amor-, (1959).

## Adaptacions cinematogràfiques

* The Wild Party, -La partida salvatge- de Harry Horner (1956).
* No Down Payment, -estrenada a l'Estat espanyol com a "Más fuerte que la vida"- de Martin Ritt (1957).
* Johnny Cool, -estrenada com a "Johnny El Frío"- de William Asher (1963).

## Enllaços externs

* Assaig sobre John McPartland
* Filmografia completa i detallada de John McPartland
* Web de literatura de ficció informant sobre aquest escriptor
* Informació de l'autor com a guionista de cinema
# Dunseith

Dunseith és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 739 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dunseith tenia 739 habitants, 253 habitatges, i 178 famílies. La densitat de població era de 282,5 hab./km².
Dels 253 habitatges en un 44,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31,6% hi vivien parelles casades, en un 32,4% dones solteres, i en un 29,6% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,2% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 14,5% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.917 $ i la renda mediana per família de 19.531 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.042 $ mentre que les dones 20.250 $. La renda per capita de la població era de 9.478 $. Entorn del 40% de les famílies i el 36,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dunseith». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dunseith». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Giulietta dels esperits

Giulietta dels esperits (títol original en italià: Giulietta degli spiriti) és una pel·lícula franco-italiana-alemanya dirigida per Federico Fellini i estrenada el 1965. Ha estat doblada al català.

## Argument

Giulietta, passada la quarantena, porta una vida de mestressa de casa conformista al si de la burgesia italiana. Sempre ha estat enamorada del seu marit però aquest l'abandona, multiplicant les excuses per escapar-se. Els indicis de la seva infidelitat es multipliquen. Seguint els consells de la seva germana, Giulietta contracta un detectiu privat. Coneix paral·lelament Suzy, una veïna que la fa entrar en un món oníric i fantasmagòric, fins al punt que la frontera de la realitat arriba a desaparèixer...

## Repartiment

* Giulietta Masina: Giulietta
* Mario Pisu: Giorgio, el marit
* Sandra Milo: Suzy, Iris i Fanny
* Valentina Cortese: Valentina
* José Luis de Vilallonga: l'amic de Giorgio
* Sylva Koscina: la germana de Giulietta
* Valeska Gert
* Lou Gilbert: el vell
* Caterina Boratto: la mare de Giulietta
* Luisa Della Noce: Adèle
* Silvana Jachino: Dolores
* Waleska Gert: Bhishma
* Friedrich von Ledebur

## Al voltant de la pel·lícula

* Després d'haver dirigit cinc vegades durant els anys 1950 a Luci del varietà, Lo sceicco bianco, La strada, La trampa i Le notti di Cabiria, és l'única vegada en els anys 1960 que Fellini col·loca davant la càmera la seva esposa Giuletta Masina. Caldrà esperar 20 anys abans de la següent vegada, i última, a Ginger i Fred (1986).
* Federico Fellini ha pretès haver pres LSD per preparar el seu film.
| « | El realisme és una mala paraula. En cert sentit, tot és realista. Veig malament la frontera de l'imaginari i de la realitat. Veig molta realitat en l'imaginari. No em sento encarregat de posar ordre en tot això, en un pla racional. Sóc indefinidament capaç d'admirar-me, i no veig per què hauria de col·locar una reixa pseudoracional devant aquesta admiració. | » |

## Premis i nominacions
### Premis

* 1965: New York Film Critics Circle: millor film en idioma estranger
* 1966: Ruban d'argent
** Gianni Di Venanzo, millor fotografia en color
** Piero Gherardi, millor direcció artística
** Sandra Milo, millor actriu secundària
* 1966: Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera
* 1966: National Board of Review: millor film en idioma estranger
* 1967: Premi Sant Jordi de cinema: millor pel·lícula estrangera

### Nominacions

* 1967: Oscar a la millor direcció artística per Piero Gherardi
* 1967: Oscar al millor vestuari per Piero Gherardi

## Referències

* ↑ esadir.cat. Giulietta dels esperits. esadir.cat.
* ↑ «Giulietta degli Spiriti». The New York Times.
* ↑ Turner Classic Movies.
* ↑ Federico Fellini, entrevista donada als Cahiers du cinéma, n°164, març 1965
# Ichhawar

Ichhawar és una ciutat i nagar panchayat (equivalent a municipi) al districte de Sehore a l'Índia, estat de Madhya Pradesh a 23° 01′ N, 77° 01′ E﻿ / ﻿23.02°N,77.02°E﻿ / 23.02; 77.02. Consta al cens del 2001 amb 12.688 habitants. La població el 1901 era de 4.352 habitants.
La ciutat fou edificada sobre l'antic poble de Lakshmipura. El 1568 Joan Felip de Borbó de Navarra, cosí del rei Enric IV de França, va arribar a l'Índia i va entrar al servei d'Akbar el Gran, i es va casar amb una dona de nom Juliana, germana d'una de les esposes de l'emperador que era cristiana, rebent el títol de nawab. Els seus descendents van seguir al servei de l'emperador. Els marathes van ocupar Ichhawar el 1716 i hi van construir un fort.
Els Borbons van servir als emperadors mogols fins que el 1739, quan Nadir Shah de Pèrsia va saquejar Delhi, es van refugiar al fort de Shergah que posseïen en jagir del raja de Narwar. Van restar segurs a Narwar fins al 1778 quan el raja va començar a desconfiar del seu poderós feudatari, i va atacar Shergah, massacrant a tota la família excepte quatre que van poder escapar a Gwalior. Quan aquesta ciutat fou capturada el 1780 pel major Popham, els britànics van cedir alguns territoris a aquestos Borbons, i un d'ells, Salvador Borbó es va posar al servei de Bhopal i va esdevenir general del seu exèrcit. El seu fill Baltasar Borbó fou ajudant de Wazir Muhammad, ministre principal i virtual sobirà de Bhopal, i fou peça clau pel tractat del 1818, pel qual Ichhawar va passar a Bhopal, i del qual fou un dels signataris. Els Borbons van rebre Ichhawar en jagir i alguns membres de la família van residir a la ciutat. El 1857 els fugitius d'Agar foren amigablement rebuts per Joan de Silva i membres de la familia Borbó. Encara avui diu membres de la família viuen a la zona.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Grafòmetre

El grafòmetre és un instrument que s'emprava per al mesurament d'angles en operacions topogràfiques.
Està format per un semicercle o limbe de coure dividit exactament en 180 parts iguals o «graus», i dos regles graduats de coure, l'un mòbil i l'altre fix. El regle fix forma el diàmetre del semicercle, el regle mòbil o alidada gira respecte al punt mitjà del regle fix que ha de ser a la vegada el centre del semicercle i que serveix per indicar els graus d'obertura de l'angle que es vol mesurar. A cadascun dels extrems dels regles hi ha una pínnula, un petit forat a través de les quals es mira cap a l'objecte emprat per mesurar l'angle (és a dir per fer la marcació): De vegades en lloc de les pínnules porta una ullera per veure amb més detall els objectes a grans distàncies.
La base del grafòmetre és d'una sola peça amb tres peus.

## Ús

A les extremitats del regle mòbil i sobre una planxa que s'aplica exactament sobre el limbe, hi ha marcats uns punts que es corresponen amb les escletxes de les pínnules. També hi ha marcades unes divisions que, segons la manera amb què es corresponen amb les del semicercle permeten afinar a una subdivisió del grau en minuts i de vegades segons (de cinc en cinc, de deu en deu, etc..). Aquesta divisions conformen el nonius o vernier .
En mesurar un angle és preferible girar el semicercle de manera que s'oposi a l'angle que es vol mesurar: l'operació és molt fàcil i s'obté d'aquesta manera l'angle oposat. Abans de mesurar l'angle convé posar ben a plom (vertical) el peu fins a aconseguir així tenir el limbe ben horitzontal. Quan s'usa el trípode convé tenir una plomada i fer correspondre amb la vertical la part superior del trípode on hi ha la nou del grafòmetre amb el punt que marca l'angle que es vol mesurar.

## Referències

* Aquest article conté material de la Guía práctica para el trazado de los caminos de hierro (castellà) d'A Vindrinet, de 1857 que es troba en el domini públic.
# Escolís

* No s'ha de confondre amb Escolis.
Escolís (francès Escoulis) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Huda Emad Hegazi

Huda Emad Hegazi (Linares, Jaén, 1998) és una periodista i corresponsal de guerra hispanopalestina.
Fins a l'any 2016 Huda Emad Hegazi va viure a Andalusia, al sud de d'Espanya, on es van instal·lar els seus pares d'origen palestí el 1985. Aquell any 2016 va viatjar a Gaza per visitar la família. I en aquell moment, el Govern egipci va barrar el pas de Rafah, i Emad, que disposava de doble nacionalitat, es va quedar a viure a la terra on tenia les seves arrels. Allà, estudià Filologia anglesa. L'octubre del 2023 es va convertir, gairebé de manera fortuita, en corresponsal de la guerra entre Israel i la Franja de Gaza. Fins aleshores, si bé havia estat col·laboradora puntual, mai no havia tingut l'experiència de cobrir un conflicte d'aquesta magnitud. Des del 7 d'octubre, va narrar el conflicte per a mitjans iranians, veneçolans, colombians i espanyols, descrivint amb detall els enfrontaments continuats, així com la manca d'aliments a l'enclavament palestí.

## Referències

* ↑ Aldekoa, Xavier «La periodista de guerra que dorm en un Peugeot. La hispanopalestina Huda Emad Hegazi,de 25 anys, cobreix la seva primera guerra des de Gaza, on viu des de l’any 2016». La Vanguardia, 08-03-2024 [Consulta: 1r abril 2024].
* ↑ «La casa de la corresponsal de la W Radio en Gaza fue bombardeada. Huda Emad Hegazi tiene 25 años y se convirtió en corresponsal de la guerra entre Israel y Hamás desde el 7 de octubre, narrando el conflicto para medios iraníes, venezolanos y colombianos. A lo largo de estos meses de enfrentamientos ha contado cómo la falta de alimentos es un problema para el enclave palestino, donde, además, no hay un lugar seguro para nadie». El Espectador, 18-03-2024 [Consulta: 1r abril 2024].
# Joan Graells

Joan Graells (segle xix) fou un obrer picapedrer i vicesecretari del primer comitè nacional de la UGT elegit en el congrés de Barcelona de 1888. Fou el signant del manifest del Primer de Maig de 1890, lliurat al governador civil de Barcelona. Després del 2n congrés de la UGT celebrat a Vilanova i la Geltrú del 31 d'octubre a 1 de novembre de 1890, tornà a ser elegit vicesecretari del Comitè. El 20 de desembre de 1891 va presentar la dimissió del càrrec, després que fos acusat de treballar a preu-fet per la junta de la Societat de Picapedrers.
# Dunstable

«Dunstable» té aquests significats:
* Dunstable (Anglaterra), població anglesa al comtat de Bedfordshire
* Dunstable (Massachusetts), població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts
* John Dunstable (c. 1390 - 1453), compositor anglès de música polifònica
# Golancourt

Golancourt és un municipi francès, situat al departament de l'Oise i a la regió dels Alts de França. L'any 1999 tenia 404 habitants.

## Situació

Golancourt es troba a l'extrem nord-oriental de l'Oise, molt a prop de l'Aisne i del Somme.

## Administració

Golancourt es troba al cantó de Guiscard, que al seu torn forma part de l'arrondissement de Compiègne. L'alcalde de la ciutat és Alain Carrière (2001-2008).

## Vegeu també

* Llistat de municipis de l'Oise

## Enllaços externs

* Golancourt al lloc web de l'INSEE Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
# El Principi d'Arquimedes

* Aquest article tracta sobre l'obra teatral. Vegeu-ne altres significats a «Arquimedes (desambiguació)».
El Principi d'Arquimedes és una text teatral escrit per Josep Maria Miró Coromina. Amb direcció del mateix autor es va estrenar a la Sala Beckett, el 3 de juliol de 2012, en el marc del Festival Grec. L'èxit de crítica i públic en motiva la reestrena el 2013 a la Sala Villarroel de Barcelona on s'hi està quatre setmanes per després girar per Catalunya. L'octubre de 2014 arriba en versió castellana al Teatro de La Abadía de Madrid.
L'obra va gaudir d'un ampli recorregut internacional amb diferents muntatges a països com Alemanya, Argentina, Grècia, Mèxic, Puerto Rico, Regne Unit, Rússia o Italià. També se'n va fer una lectura dramatitzada a la Comédie-Française.
L'any 2015, Ventura Pons en va dirigir la versió cinematogràfica amb el títol de El virus de la por.

## Argument

Ha arribat el dia que els "Cavallets de mar", el grup infantil de natació, comencin a nedar sense bombolla. Aquest moment crucial per als més petits de la piscina és el desencadenant perquè surtin a la superfície sospites, dubtes i temors. L'Anna, la directora del club de natació, demana explicacions a en Jordi, l'entrenador dels Cavallets, després que alguns pares s'hagin queixat de com el noi ha gestionat la negativa a llançar-se a l'aigua d'un dels nens, que no vol fer-ho perquè està espantat. En Jordi assegura que ha actuat amb tacte i que no l'ha renyat ni espantat. El problema, però, és un altre: els pares veuen amb inquietud i preocupació que, per tranquil·litzar-lo, l'hagi abraçat i li hagi fet un petó.
El Principi d'Arquimedes és una obra que obre interrogants sobre les pors contemporànies, les relacions humanes, els prejudicis i la confiança.

## Repartiment

| Personatge | Intèrprets |
| Hèctor | Albert Ausellé |
| Anna | Roser Batalla |
| Jordi | Rubèn de Eguia |
| David | Santi Ricart |

## Referències

* ↑ «El Principi d'Arquimedes» (en anglès americà). salabeckett.cat. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ Gardner, Lyn. «Archimedes' Principle review – a cleverly executed, slippery little play» (en anglès). The Guardian, 28-04-2014. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «Spettacolo IL PRINCIPIO DI ARCHIMEDE -». teatrodirifredi.it. Arxivat de l'original el 2018-09-12. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «El principio de Arquímedes", traducida a más de 20 idiomas y estrenada en más de 50 países, llega al Teatro Quique San Francisco». masescena.es, 07-04-2022. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ Ordóñez, Marcos «Estado de sospecha» (en castellà). El País [Madrid], 18-07-2012. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «'El virus de la por', de Ventura Pons, arriba a Londres». llull.cat. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «El principio de Arquímedes - Teatro Abadía» (en castellà). teatroabadia.com. [Consulta: 24 abril 2022].