OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Planudes

Planudes (en llatí Planudes, en grec Πλανούδης) també anomenat Planudes Màxim, va ser un monjo i erudit constantinopolità de l'època romana d'Orient.
Es va distingir com a teòleg, gramàtic i retòric, però el seu paper més interessant va ser com a compilador de les col·leccions dels poetes menors grecs (les conegudes com a garlandes o antologies, Στέφανοι, ̓Ανθολογίαι). Va viure a Constantinoble a la primera meitat del segle xiv.
Andrònic II Paleòleg el va enviar com a ambaixador a Venècia l'any 1327. Altres fites de la seva vida publica o privada són desconegudes.
Les seves obres individuals no són de prou importància per ser enumerades d'una en una i cal agrupar-les temàticament: oracions i homilies, traduccions del llatí al grec del Somni d'Escipió, inclòs a la República de Ciceró, Les Metamorfosis d'Ovidi, les Disticha de Moribus de Dionisi Cató, la Consolació de la filosofia, de Boeci, Ars grammatica d'Eli Donat, la Guerra de les Gàl·lies, de Juli Cèsar, La ciutat de Déu d'Agustí d'Hipona, dues obres gramaticals, una col·lecció de Faules d'Isop, algunes obres aritmètiques entre les quals té importància uns comentaris sobre l'Aritmètica de Diofant, algunes obres d'història natural, comentaris sobre retòrics grecs, un poema en 47 versos hexàmetres i algun altre poema menor. La seva obra principal, l'Antologia de Planudes, inicialment va ser considerada l'Antologia grega per excel·lència fins que es va descobrir l'Antologia de Constantí Cèfales.

### L'Antologia de Planudes

Es compon de set llibres, cadascun dels quals, excepte el cinquè i el setè, dividits en capítols i ordenats per ordre alfabètic. El primer llibre es titula Έπιδειτικά (pomposes, ostentoses) i recull epigrames d'aquesta temàtica. El segon σκωπτικά, parla de temes satírics. El tercer ἐπιτύμβια, és de tema sepulcral, inscripcions als sepulcres. El quart recull inscripcions sobre estàtues d'atletes i altres obres d'art. El cinquè recull l'Ἔκφρασις de Cristòdor i inscripcions i epigrames sobre estàtues de carruatges a l'hipòdrom de Constantinoble. El sisè ἀναθηματικά, reuneix malediccions. I el setè ἐρωτικά, parla sobre temes amorosos. Aquest repartiment és diferent del que fa Agàties en el seu recull, amb el que de vegades s'ha confós. Aquesta Antologia, recull i organitza la de Constantí Cèfales, i afegeix alguns epigrames diferents.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/393?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PlanudesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 385. ]
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/395?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PlanudesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 387-388. ]
# Trudovoie (Sakhalín)

* Per a altres significats, vegeu «Trudovoie».
Trudovoie (en rus: Трудовое) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2013 tenia 44 habitants. Pertany al districte de Poronaisk.

## Referències

* ↑ Топонимический словарь Сахалинской области. Дальневосточное книжное издательство. Сахалинское отделение. ISBN 5-7440-0136-0.
* ↑ Высоков М. С., Голубев В. А., Кожухова Т. М., Колесников Н. А., Лопачёв А. М., Тварковский Л. С.. История Сахалинской области с древнейших времён до наших дней.
# Sidi El Ghandour

Sidi El Ghandour (en àrab سيدي الغندور, Sīdī al-Ḡandūr; en amazic ⵙⵉⴷⵉ ⵍⵖⵏⴷⵓⵕ) és una comuna rural de la província de Khémisset, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 7.377 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Universitat del Bío-Bío

La Universitat del Bío-Bío és una universitat tradicional de Concepción (ciutat xilena) fundada el 1988, gràcies a la unió d'instituts estatals. El seu rector és el Dr. Héctor Gaete Feres.

## Història

El 1947, gràcies a la reforma universitària i l'aplicació de la teoria dels pols de desenvolupament, les universitats tradicionals creen un sistema de seus al llarg de tot Xile. A la Regió del Bío-Bío, van néixer les seus de la Universitat Tècnica de l'Estat, de la Pontifícia Universitat Catòlica de Xile a Talcahuano, i de la Universitat de Xile en Chillán (Seu Ñuble) el 1966.
El 1980, la Seu Ñuble de la Universitat de Xile es converteix en l'Institut Professional de Chillán (IPROCH) i la Seu Concepció de la Universitat Tècnica de l'Estat (UTE) transformant-se així a la Universitat de Bío-Bío actual, impartiédose Arquitectura.
Més tard, mitjançant el Decret de Llei N º 18.744, publicat el 29 de setembre de 1988 al Diari Oficial, es crea la Universitat del Bío-Bío, a partir de la integració de la Universitat Tècnica de l'Estat UTE de Concepción i l'Institut Professional de Chillán IPROCH. Al moment de sorgir, la UBB comptava amb 4.300 alumnes. Avui els matriculats superen els 10.000 estudiants, en 37 carreres de pregrau i 2 programes de Batxillerat (a les seus de Concepción i Chillán), que s'imparteix a través dels seus 6 Facultats.
L'estructura orgànica de la Universitat considera també la Direcció General de Recerca, Desenvolupament i Innovació, orientada a vincular el coneixement que es conrea a l'interior del planter amb el sector productiu mitjançant accions de transferència tecnològica, capacitació, assistència tècnica i investigació.

## Campus i facultats

* Concepción
* La Castilla
* Fernando May

### Facultats

* Facultat de Ciències Empresarials
* Facultat d'Arquitectura, Construcció i Disseny
* Facultat de Ciències
* Facultat d'Enginyeria
* Facultat d'Educació i Humanitats
* Facultat de Ciències de la Salut i dels Aliments

## Referències

* ↑ Història Universitat del Bío-Bío Arxivat 2011-08-31 a Wayback Machine. Autoritzat per: Víctor A. Ceballos Muñoz (Unitat d'Imatge Institucional i Web, Prorrectoría de la Universitat del Bío-Bío) - Accedit el 15 gener de 2012
* ↑ Facultats - Universidad del Bío-Bío Arxivat 2011-09-08 a Wayback Machine. Accedit el 15 gener de 2012

## Enllaços externs

* Universitat del Bío-Bío - Lloc web oficial (castellà)
# Raval del Teixidor

El Raval del Teixidor és una caseria del municipi de Castellbell i el Vilar, a la comarca catalana del Bages. És situat a la part nord-occidental del terme, a la vall de la riera de Marganell, vora el rasot de Botines, a l'inici dels estreps que pugen cap a Montserrat. Molt a prop, cap a l'oest, hi ha la urbanització del Mas Enric.
S'hi accedeix a través d'un camí que arrenca de la carretera local BV-1123 a l'alçada del km 2,5.
En el cens del 2006 tenia 18 habitants.
# Planum

En astrogeologia, planum (plural plana, abr. PM) és una paraula llatina que significa ‘plana’ que la Unió Astronòmica Internacional (UAI) utilitza per indicar altiplans o planes més altes respecte del terreny circumdant present sobre la superfície de planetes o d'altres cossos celestes. Per això està en oposició amb l'expressió planitia, que designa, al contrari, una terra baixa o una regió genèrica plana. El nom planum ha estat assignat a estructures d'aquesta mena presents a sobre de Mercuri, Venus, Mart, sobre el satèl·lit jovià Io i sobre el satèl·lit neptunià Tritó.

## Referències

* ↑ Descriptor Terms (Feature Types) - Gazetteer of Planetary Nomenclature - IAU.
* ↑ Categories for Naming Features on Planets and Satellites - Gazetteer of Planetary Nomenclature - IAU.
# Trencador

Un trencador és una persona qui talla i treu les pedres de la pedrera.

## Eines

Les eines bàsiques que empraven els trencadors eren l'escoda, el tallant, el picot de regatar, la picassa de diferents mides, el perpal, el càvec, l'escaire, les regles i les galgues o la règia, el xerrac, el punxó de ferro per marcar, i els tascons i les llaunes.
L'escoda és un pic de dues puntes aplanades i tallants. Era l'eina bàsica del trencador, utilitzada per obrir solcs, desferrar cantons,... Quant a la resta de les eines, el tallant és un tipus de destral a dos tallants que serveix per allisar i igualar els cantons o blocs. El picot i la picassa són una espècie de maça emprats per picar, colpejar, introduir els tascons i les llaunes a les clivelles, o obrir la bancada. El perpal és una barra de ferro que serveix per desenganxar els cantons. El càvec s'utilitza, d'entre altres feines, per recollir material petit. Les galgues o la règia són un llistó de fusta graduat en vuit, deu o quinze pams. Els tascons consisteixen en una falca de fusta.

## Referències

* ↑ Alcover, A.M.; Moll, F. de B.. Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1962 [Consulta: 14 març 2028]. Arxivat 2004-08-26 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Exposició sobre els trencadors de marès a Llucmajor
Viccionari
# Sabaleros

Sabaleros és una pel·lícula en blanc i negre de l'Argentina dirigida per Armando Bó sobre el seu propi guió, escrit en col·laboració amb Augusto Roa Bastos. Es va estrenar el 25 de febrer de 1959, i va comptar amb Isabel Sarli, Armando Bó i Alba Mujica com a actors principals.
Als Estats Units va ser exhibida amb títols cridaners, com ara Put Up, Shut Up, Positions (posicions) i Positions of love (Posicions d'amor), i se li van agregar escenes eròtiques a càrrec de l'actriu Angelique.
La pel·lícula és recordada per una violenta escena de baralla entre els personatges d'Isabel Sarli i Alba Mujica en els desguassos de la ciutat de Buenos Aires, situats en la costa de Berazategui. Les actrius es revolcaron en les deixalles cloacales i Sarli degué ser hospitalitzada després d'haver contret hepatitis A.

## Sinopsi

La historia de amor entre un home i una dona, fills de pescadors rivals.

## Repartiment

* Isabel Sarli …Ángela
* Armando Bó
* Alba Mujica
* Nestor Pichin Mazzei
* Armando Mazzei
* Ernesto Báez
* Alberto Barcel
* Joaquín Petrosino
* Héctor Armendáriz
* Adolfo Linvel
* Joe Delk
* Oscar L. Par
* Mateo Velich
* Celso Vidal
* Angelique …Rossa en l'escena eròtica.

## Comentaris

La Razón va informar:
| « | ”El públic va desaprovar amb diferents manifestacions l'estrena…Amb riures i xiulades.” | » |
Manrupe i Portela escriuen:
| « | ”L'“Arròs amarg” de Bó, encara insistint en el social com a excusa perquè Sarli i Mujica s'agafin del pel a l'aigua. Desaforada filla d'El trueno entre las hojas, objecte d'estudi i mal al·legat sexy.” | » |

## Referències

* Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001, p. 517. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre Sabaleros al web del cine nacional de Argentina.
# Paul Blobel

Paul Blobel (Potsdam, 13 d'agost de 1894 – Landsberg am Lech, 7 de juny de 1951) fou un oficial nazi que va participar en l'Holocaust: SS - Standartenführer, membre de la Sicherheitsdienst o SD, cap del comando especial (sonderkommando) 4t i del Sonderkommando 1005 dels Einsatzgruppen durant la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

Va participar en la Primera Guerra Mundial, on va ser condecorat amb la Creu de Ferro de primera i segona classe. Després de la guerra, Blobel va estudiar arquitectura i va exercir aquesta professió des de 1924 fins a 1931, quan després de perdre el seu treball es va afiliar al Partit Nacional Socialista Alemany dels Treballadors o NSDAP amb el número de fitxa 844.662, l'1 desembre 1931, així com a les SS, amb el número 29.100, de la mateixa data.
Durant la invasió alemanya de la Unió Soviètica va ser responsable del Sonderkommando 4t, unitat d'extermini pertanyent a l'Einsatzgruppe C, que va actuar a Ucraïna. Blobel va ser el principal responsable de la tristament cèlebre massacre de Babi Iar, a Kíev, esdevinguda el 29 i 30 de setembre de 1941, on van ser assassinats prop de 100.000 civils, majoritàriament d'origen no jueu (33.000 jueus i més de 60.000 comunistes, partisans, gitanos, entre d'altres).
Va ser apartat del seu comandament el 13 de gener de 1942, oficialment per raons de salut, però va ser sobretot a causa del seu alcoholisme. Entre juliol de 1942 i 1944 participa en l'Aktion 1005, que té per objecte eliminar tots els rastres de les massacres de masses perpetrades pels alemanys a Rússia i Ucraïna, i a Babi Iar en particular. Aquesta operació es va dur a terme mitjançant l'exhumació dels cadàvers de les fosses comunes i la seva posterior combustió, una tasca que Blobel va optimitzar en alternar llenya amb capes de cadàvers o l'ús de rails com a graelles.
Acabada la guerra va ser condemnat a mort pels Estats Units al Tribunal Militar de Nuremberg, dins el Judici dels Einsatzgruppen. Va ser penjat a la presó de Landsberg am Lech el 8 de juny de 1951.

## Promocions

* SS-Standartenführer: 30 de gener de 1941
* SS-Obersturmbannführer:
* SS-Sturmbannführer:
* SS-Hauptsturmführer: 9 de novembre de 1936
* SS-Obersturmführer: 9 de novembre 1935
* SS-Untersturmführer: 21 de març de 1935
* SS-Scharführer: prop de 1934

## Enllaços externs

* Declaració jurada en el judici de Nuremberg (alemany)
* Biografia i imatge de Blobel a www.olokaustos.org Arxivat 2007-10-05 a Wayback Machine. (italià)
# Sidi Ali Bourakba

Sidi Ali Bourakba (àrab سدي علي بورقبة) és una comuna rural de la província de Taza de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.083 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Restes prehistòriques de Llucamet des Fideuer

Les restes prehistòriques de Llucamet des Fideuer és un jaciment arqueològic prehistòric situat al lloc anomenat sementer des Talaiot, en una finca segregada de la possessió de Llucamet, al municipi de Llucmajor, Mallorca. El jaciment consta de restes molt arrasades d'una naveta d'habitació doble, la qual conserva part de l'absis i fragments del doble parament. La resta ha desaparegut o no es pot identificar per culpa de la vegetació. S'ha documentat ceràmica als voltants però escassa. La naveta està ubicada en un pujant del terreny des d'on es té un bon domini visual. Per l'entorn es veuen pedres prehistòriques descontextualitzades.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 59. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom III» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 28 [Consulta: 8 novembre 2012].
# Tropical (desambiguació)

«Tropical» té aquests significats:
* Els tròpics, els dos paral·lels de la Terra que es troben a una distància de l'Equador de 23° Nord i Surd, respectivament; es coneixen com a Tròpic de Càncer i Tròpic de Capricorn.
* La Zona intertropical, franja que rodeja l'Equador, entre el Tròpic de Cáncer i el Tròpic de Capricorn.
* El Clima tropical, tipus de clima habitual de la zona intertropical.
* El Bosc tropical, bosc situat a la zona intertropical, que conseqüentement presenta clima tropical, i disposa de vegetació predominant de fulles amples.
També es pot fer referència a:
# Oriol Rius i Camps

Oriol Rius i Camps (Esparreguera, 1944 - Bellcaire d'Empordà 23 d'octubre de 2011) va ser un escultor i pintor i artista visual català i un economista gerent del Centre Internacional de Negocis de Badalona. De formació artística autodidacta, va estudiar Ciències Econòmiques (llicenciat per Universitat de Barcelona, 1972), filosofia, i composició musical (Conservatori de Badalona, 2007-11). Residia i tenia el taller al barri del Poblenou de Barcelona.
S'inicià en la fotografia a finals dels anys 1970 (Salvem Santa Coloma, 1978, Santa Coloma de Gramenet) i el curtmetratge (Les energies, Cooperativa de Cinema Alternatiu, 1980; Els encants, Institut de Cinema Català, 1981). A partir de finals dels anys vuitanta se centra en la pintura i de manera principal en l'escultura.
Va morir de manera sobtada el 23 d'octubre de 2011 a la casa que tenia a Bellcaire d'Empordà.
La seva obra té influències del constructivisme i de l'expressionisme i juga amb elements simbòlics i discursius. També treballa en els àmbits de l'escriptura i la composició musical. Les seves escultures més rellevants es troben en l'espai públic.

## Unes obres
### Escultures en espais públics

* Utopia (Parc de la Vila d'Esparreguera, 2001)
* L'estel de la Marina (Port de Badalona, 2005)
* A la República (El Masnou, 2007)
* Sons del laberint dels set cels (Parc de les Arts, Cassà de la Selva, 2007)

### Poesia

* Llums que en altre temps m’enlluernàreu
* Utopia (Parc de la Vila d'Esparreguera, 2001)
* L'estel de la Marina (Port de Badalona, 2005)
* A la República (El Masnou, 2007)

## Referències

* 1 2 3 Martínez, Isabel «Oriol Rius i Camps Artista i economista barceloní». El Punt Avui, 25-10-2011, pàg. 60.
* ↑ «Oriol Rius i Camps». Taller BDN, 28-10-2011. Arxivat de l'original el 2015-09-25. [Consulta: 24 setembre 2015].
* ↑ Rius i Camps, Oriol. Llums que en altre temps m’enlluernàreu. Fundació Catalunya Estat, 2011. ISBN 978-84-615-0993-5.

## Enllaços externs

* Oriol Rius i Camps - Lloc web oficial
* «Break down the walls». Arxivat de l'original el 2011-01-08. [Consulta: 26 gener 2011]., sobre l'exposició al Montcada i Reixac's Auditorium.
* «Oriol Rius i Camps, diari obert». (bloc)
# Ríssove (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Ríssovoie».
Ríssove (en (ucraïnès): Рисове, en rus: Рисовое, Ríssovoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 528 habitants. Pertany al districte rural de Krasnoperekopsk. Fins al 1948 la vila es deia Kalantxak.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Pedrera del Tasar

La Pedrera del Tasar és una antiga explotació d'extracció de pedra per a la construcció del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situada a l'extrem de llevant del terme, al límit nord-est del Serrat del Trompa i al sud-est del Pla de Trullars.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006.
# Restes prehistòriques de Son Ballester

Les restes prehistòriques de Son Ballester és un jaciment arqueològic prehistòric situat al costat de les cases de la possessió de Son Ballester, al municipi de Llucmajor, Mallorca. En aquest lloc s'hi troben diversos clapers moderns, d'entre els quals en destaca un amb una filada de pedres prehistòriques originals "in situ". La zona és plena de pedra petita i ceràmica. Hi ha la possibilitat que podrien ser restes d'un poblat talaiòtic.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 62. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom II» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 1. Arxivat de l'original el 7 de gener 2014 [Consulta: 12 desembre 2012]. Arxivat 7 de gener 2014 a Wayback Machine.
# Philip Nielsen

Philip Nicolas Nielsen (4 de juliol de 1993) fou un ciclista danès que va ser professional des del 2007 fins al 2013. Va combinar la carretera amb el ciclisme en pista.

## Palmarès

* 2010
** 1r a la Scandinavian Race Uppsala
** Vencedor d'una etapa al Volta a Mèxic

## Enllaços externs

* Fitxa a Sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Tropheus polli

Tropheus polli és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Tanganyika (Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Boulenger, G. A. 1898. Report on the fishes recently obtained by Mr. J. E. S. Moore in Lake Tanganyika. Proceedings of the Zoological Society of London. 1898 (pt 3): 494-497.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Tropheus polli» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, G. S. 1977. A new species of Tropheus (Pisces: Cichlidae) from Lake Tanganyika. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Spec. Publ. Núm. 17: 1-12.
* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Brichard, P. Cichlids and All the Other Fishes of Lake Tanganyika (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866226677.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Loiselle, Paul V. (1995). The Cichlid Aquarium. Alemanya: Tetra Press. ISBN 1-56465-146-0.
* Maréchal, C. i M. Poll 1991. Tropheus. p. 521-525. A J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Sturmbauer, C., W. Mark, R. Dallinger. (1992).Ecophysiology of Aufwuchs-eating cichlids in Lake Tanganyika: niche separation by trophic specialization. Environmental Biology of Fishes.
* Takahashi, T. 2003: Systematics of Tanganyikan cichlid fishes (Teleostei: Perciformes). Ichthyological Research, 50(4): 367-382.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.