OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre del Rocadillo

La Torre del Rocadillo, també anomenada Torre del Gallo, és una torre de guaita situada al conjunt arqueològic de Carteia, prop de la platja de Guadarranque de la badia d'Algesires, al municipi de San Roque, província de Càdis. Construïda al segle XVI per l'enginyer Juan Pedro Livadote, per ordre de Felip II, per tal de protegir les poblacions costaneres dels pirates barbarescos. Servia de transmissió dels senyals d'avís entre la torre d'Entrerríos, al costat del riu Palmones, i la plaça forta de Gibraltar. Tenia assignats 2 torrers, amb un sou de 500 morabatins al mes, que havien d'atalaiar de dia, i escoltar de nit. Està declarada Bé d'Interès Cultural.

## Etimologia

El nom de Rocadillo és degut al 'cortijo' proper, que tenia aquest nom. Ja el 1588 s'anomenava així a la torre. Algun cop se l'ha anomenat Torre del Gallo per la punta anomenada així situada immediatament al nord del seu emplaçament.

## Descripció

De planta quadrada, igual que les altres torres de la badia, enlloc de rodona, que és el que estipulava el 'Real Consejo de Guerra'. Té 12 metres d'alçada, sent la meitat inferior un cos massís. Hi ha la cambra de guàrdia, a la que s'hi arribava per mitjà d'una escala de corda. Es tracta d'una estança voltada on hi ha una xemeneia de tir vertical i una estreta finestra des d'on es veu la desembocadura del riu Guadarranque. L'accés a la plataforma superior es fa per una escala de cargol parcialment conservada. En aquesta terrassa s'encenien, davant de qualsevol perill, les fogueres d'avís, amb fum si era de dia i amb foc si era de nit, complint així la seva funció de torre alimara. Rematen la part superior de la torre, als quatre costats, uns matacans.

## Referències

* 1 2 3 4 Sáez Rodríguez, Ángel J.; Martín-Bejarano Sánchez, Abel; Pérez Fresquet, Jorge «Torre almenara del Rocadillo (Carteia, San Roque).Una nueva perspectiva» (en castellà). Almoraima. Revista de Estudios Campogibraltareños (56), 01-04-2022, pàg. 77-92.
* 1 2 «Torre del Rocadillo» (en castellà). Andalucía Rústica.
* ↑ Ballesta Gómez, Juan Manuel «La fortaleza de Gibraltar y las torres de su costa (siglos VIII al XVI)». Almoraima. Revista de Estudios Campogibraltareños, 01-04-2001, pàg. 153-154.
* ↑ «Torre del Rocadillo» (en castellà). Junta de Andalucía.
# Trudovoi (Bitxevi)

* Per a altres significats, vegeu «Trudovoi».
Trudovoi - Трудовой (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. És a 18 km al sud-est de Leningràdskaia i a 140 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Bitxevi.
# Aphroceras cataphracta

Aphroceras cataphracta és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Aphroceras i a la família Grantiidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1872 per Ernst Haeckel.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Aphroceras cataphracta (Haeckel, 1872). Accessed through: World Register of Marine Species at: http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164230 on 2021-04-16
# Saint-Erblon (Ille i Vilaine)

Saint-Erblon (en bretó Sant-Ervlon-an-Dezerzh) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 2.523 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005 | 2009 |
| 576 | 681 | 1.108 | 1.238 | 1.708 | 2.230 | 2.606 | 2.523 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1944 -1947 | Joseph Crambert |
| 1947-1965 | Alexandre Gilois |
| 1965-1983 | Alexandre Quatrebœufs |
| 1983-1986 | Pierre Récan |
| 1986-2008 | Jean-Gilles Berthommier |
| 2008- | Hervé Letort |

## Galeria d'imatges

* Pous al centre de la vila
* Església de Saint-Erblon
# Barbus iturii

Barbus iturii és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 36,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Congo.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Yaiza del Mar

Yaiza del Mar és el nom artístic d'una exactriu porno espanyola nascuda a Talavera de la Reina, província de Toledo (Espanya ) en 17 de desembre de 1986.

## Biografia

Al Festival Internacional de Cinema Eròtic de Barcelona va ser nominada per al Premi Nimfa 2006, a la millor actriu revelació espanyola per Dieta mediterránea . Ha assistit a la majoria de festivals espanyols i portuguesos des de llavors.
Va debutar el 2006 amb Torbe, la seva primera escena va ser a la sèrie "pilladas". Va fer un Cameo sobre la selecció espanyola de futbol amb Mónica Ledesma. Va fer un parell d'escenes mes per Torbe i després passà a treballar amb els germans Lapiedra, en les pel·lícules Obsesión i Posesión , al costat d'actors com Ramón Nomar, Robin Blair i Lucía Lapiedra. Una de les pel·lícules realitzades amb 'Whiteline Productions' (companyia de Terri Summers i Andrea Moranti) i 'Colmax França' . Ha fet escenes per Cumlouder, Kemaco Studio, Thagson, Vendiocio, leche69.com; a Salvajes, va compartir escenes amb Victòria Cruz, Nick Moreno i Max Cortés. Productores com weeb dreams, tramp stan studio, coppulaproduccion, zona8film.com. Ha fet aparicions en terrisummers.com , a la revista holandesa Rits! , Al catàleg de Thagson i en revistes com Microweb i Hot Video. Va participar en la pàgina web de Torbe, Putalocura.com, en cumlouder.com i en leche69.com. Es va retirar al desembre de 2013, no ha tornat a donar senyals de vida a Twitter des de llavors i la seva pàgina web yaizadelmar.com ja no està accessible al públic.
En 2010 residia i treballava a Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Es talaverana y una de las jóvenes estrellas del género - YAIZA DEL MAR, LA NUEVA MUSA DEL PORNO ESPAÑOL» (en castellà). La Voz de Talavera - PAR Comunicación Talavera. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «El blog de Torbe» (en castellà). Torbe.es - Sexo Amateur, 18-11-2011. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Issuu Inc. «Yaiza del Mar empieza el año rodando un número porno para internet». Aquí Toledo - Aquí Castilla La Mancha, 749, 11-01-2010, pàg. 39.
# Shigaïta

La shigaïta és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de la wermlandita. El seu nom prové de la prefectura en la qual es troba la mina Ioi en la qual es va descobrir aquest mineral.

## Característiques

La shigaïta és un sulfat de fórmula química Mn₆Al₃(OH)$_{18}$[Na(H₂O)₆](SO₄)₂·6H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. Els cristalls són tabulars hexagonals, de fins a 2 cm i de vegades es troben en grups; també apareix com a pel·lícules primes i recobriments de fractures. És l'anàleg mineral amb manganès de la nikischerita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la shigaïta pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; plans d'octaedres que comparteixen vores» juntament amb els següents minerals: felsőbanyaïta, langita, posnjakita, wroewolfeïta, spangolita, ktenasita, christelita, campigliaïta, devil·lina, ortoserpierita, serpierita, niedermayrita, edwardsita, carrboydita, glaucocerinita, honessita, hidrohonessita, motukoreaïta, mountkeithita, wermlandita, woodwardita, zincaluminita, hidrowoodwardita, zincowoodwardita, natroglaucocerinita, nikischerita, lawsonbauerita, torreyita, mooreïta, namuwita, bechererita, ramsbeckita, vonbezingita, redgillita, calcoalumita, nickelalumita, kyrgyzstanita, guarinoïta, schulenbergita, theresemagnanita, UM1992-30-SO:CCuHZn i montetrisaïta.

## Estructura

La shigaïta està forma per làmines d'oxications [AlMn2+ 2(OH)₆]$^{1+}$ intercalats amb làmines d'oxianions [Na(H₂O)₆{H₂O}₆(SO₄)₂]$^{3-}$. L'enllaç entre les làmines i en la làmina d'oxianions és degut en gran part als enllaços d'hidrogen.

## Formació i jaciments

La shigaïta és un mineral secundari rar que es troba en dipòsits de minerals de manganès metamorfosats. Va ser descoberta l'any 1985 a la mina Ioi, a la ciutat de Ritto (Prefectura de Shiga, Honshū, Japó). També ha estat descrita a Iron Knob (Austràlia del Sud, Austràlia); la pedrera Poudrette, al mont Saint-Hilaire (Montérégie, Canadà); tres mines d'un camp de manganès kalahari (Cap Septentrional, Sud-àfrica) i quatre indrets del comtat d'Iron (Michigan, EUA).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: rodocrosita, sonolita, manganosita, pirocroïta, jacobsita, hausmannita, galaxita (mina Ioi, Japó); rodocrosita, leucofenicita, gageïta, cariopilita (mina Wessels, Sud-àfrica); arsenoclasita, gatehouseïta, hematita, hausmannita, calcita mangànica fèrrica, barita i guix (pedrera Iron Monarch, Austràlia).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Shigaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 agost 2017].
* 1 2 3 4 «Shigaite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 30 agost 2017].
* ↑ Cooper, p. 91.

## Bibliografia

* Cooper, Mark A.; Hawthorne, Frank C. «The crystal structure of shigaite, (AlMn (super 2+)₂ (OH)₆)₃ (SO₄)₂ Na(H₂O)₆ {H₂O}₆, hydrotalcite-group mineral» (PDF). The Canadian Mineralogist, 34, 1, 01-02-1996, pàg. 91–97. ISSN: 0008-4476 [Consulta: 23 maig 2012].
Supergrup de la hidrotalcita :
# Tonnerre Kalara Club de Yaoundé

El Tonnerre Kalara Club de Yaoundé és un club de futbol camerunès de la ciutat de Yaoundé.
El club destacà als anys 80, en els quals guanyà cinc campionats nacionals. També guanyà cinc copes cameruneses. Entre els jugadors més destacats que han passat pel club destaquen Roger Milla, Rigobert Song i el liberià George Weah.

## Palmarès

* Recopa africana de futbol:
** 1975
* Lliga camerunesa de futbol:
** 1981, 1983, 1984, 1987, 1988
* Copa camerunesa de futbol:
** 1958, 1974, 1987, 1989, 1991

## Jugadors destacats

* Ebwelle Bertin
* André-Joël Eboué
* Hans Agbo
* Roger Milla
* Japhet N'Doram
* Rigobert Song
* Stephen Tataw
* Francis Doe
* George Weah
* Kofi Abrey
* Bernard Tchoutang
* Amour Patrick Tignyemb
* Gilles Augustin Binya
* Ben Teekloh
* Jean II Makoun
* Nicolas Alnoudji
* Pierre Ebede
* Patrice Abanda
* Joseph Elanga
* Lucien Mettomo
* Morlaye Soumah
* Patrick Suffo
* Michel Pensee Billong
* Marcel Mahouve
* Thomas N'kono

## Referències

* ↑ «Lloc web oficial». Arxivat de l'original el 2013-12-13. [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ «Cameroon – List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Cameroon - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Arbutus (Maryland)

Arbutus és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 20.116 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Arbutus tenia 20.116 habitants, 8.120 habitatges, i 5.204 famílies. La densitat de població era de 1.194,9 habitants per km².
Dels 8.120 habitatges en un 28% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,6% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 27,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,2% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 33,5% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 14,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.792 $ i la renda mediana per família de 54.003 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.766 $ mentre que les dones 29.129 $. La renda per capita de la població era de 22.456 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Arbutus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Arbutus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sant Fruitós de Perves

Sant Fruitós de Perves és l'antiga església parroquial romànica del poble de Perves, de l'antic terme de Viu de Llevata, actualment pertanyent al terme del Pont de Suert. Gairebé no conserva res del temple romànic, ja que fou del tot remodelada en època barroca. Només la documentació ens permet datar-la en aquella època, ja que està documentada des del segle xi. Era una de les possessions del monestir de Santa Maria de Lavaix. És un edifici protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'una nau amb capelles i sagristia laterals. Ha estat modificada i es troben restes de tosca als murs, corresponents a l'enderrocada església romànica. A la façana principal la porta d'accés té un arc de mig punt i una rosassa senzilla que il·lumina el cor i les galeries laterals; a l'esquerra s'aixeca un campanar vuitavat amb una obertura i campana, cobert amb lloses de pissarra.

## El Crist de Perves

En aquesta església es trobava el Crist de Perves. Aquesta escultura de fusta, datada a la segona meitat del segle xiii ens presenta Crist clavat a la creu. Els dos peus van ser clavats en un clau únic. Al peu dret, la posició i el pes violenten els plecs o arrugues de la pell. Sota cadascun dels genolls hi ha una incisió doble. La forma d'estilitzar l'estén i els braços repeteixen els del Crist romànic del davallament de l'església d'Erill la Vall, ara repartit entre el Museu Episcopal de Vic i el Museu Nacional d'Art de Catalunya.
Al cap, hi duu una corona d'espines que, ara molt escapçades, s'insereixen en forma de clavilles. Es tracta d'un cas poc freqüent, però comprensible en una zona muntanyenca amb unes comunicacions restringides. Això sí, combinant un model destacat com ara el Crist d'Erill amb les innovacions expressionistes pròpies dels crists sofrents de la segona meitat del segle xiii i fins i tot de vora l'any 1300: corona d'espines molt acusada, braços enlairats i un cert expressionisme proper al del Crist del davallament de Santa Maria de Taüll, en el qual es repeteixen detalls anatòmics que ja trobàvem a Erill, com el doble séc sota els genolls. Actualment el Crist de Perves es pot veure al Museu de Lleida Diocesà i Comarcal.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Fruitós de Perves». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].

## Bibliografia

* BOIX I POCIELLO, Jordi, MACIÀ I GOU, Montserrat i RAMOS I MARTÍNEZ, Maria Lluïsa. "Sant Fruitós de Perves", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7
* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7

## Enllaços externs

* «Museu de Lleida Diocesà i Comarcal (Crist de Perves)». [Consulta: 10 juny 2009].
# Barranc Sardina

El barranc Sardina és un barranc de la Noguera, que desemboca al riu de Farfanya.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Saint-Julien-de-Vouvantes

Saint-Julien-de-Vouvantes (en bretó Sant-Juluan-Gouwent) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 926 habitants. Limita amb Juigné-des-Moutiers, Erbray, Petit-Auverné i La Chapelle-Glain.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 976 | 1.008 | 947 | 1.023 | 955 | 876 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Luc Crossouard | |
| 2008- | Serge Héas | |
# The King of Limbs: Live from the Basement

The King of Limbs: Live from the Basement és un àlbum de vídeos en directe de la banda britànica Radiohead.
Inclou les interpretacions de les vuit cançons que componen The King of Limbs més els senzill "The Daily Mail" i "Staircase". Les edicions en DVD i Blu-ray també inclou el senzill "Supercollider", un codi de descàrrega i un llibret de fotos sobre les sessions d'enregistrament. De fet fou el primer disc en format Blu-ray publicat per Radiohead. Durant l'actuació, als cinc membres del grup s'hi van unir diversos músics convidats com per exemple Clive Deamer, que acompanyava el grup en les gires.

## Personal
### Radiohead

* Colin Greenwood – baix
* Jonny Greenwood – guitarra, FX, teclats, portàtil, bateria, baix
* Ed O'Brien – guitarra, FX, veus addicionals
* Phil Selway – bateria, percussió
* Thom Yorke – cantant, guitarra, teclats, piano, percussió

### Addicional

* Clive Deamer – bateria, bateria electrònica, percussió
* Noel Langley, Yazz Ahmed, Clare Moss, Trevor Mires, Owen Marshall, Ben Castle, Phil Todd – instruments de metall

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de The King of Limbs Arxivat 2011-11-18 a Wayback Machine. (anglès)
# Tumurri

Tumurri fou el nom urartià d'un regne a l'est del Tigris, a l'oest de Kubutxkia i al sud del Tigris superior, regió que els armenis anomenaren després Tmoriq. Cap al 700 aC els urartians van sotmetre aquest regne i també el regne veí de Ukki. Els assiris van contraatacar a Tumurri i ambdós regnes van tornar a l'obediència d'Assíria ràpidament.

## Referències

* René Grousset, Histoire d'Armenie
# Atlautla

Atlautla és un municipi de l'estat de Mèxic. Atlautla de Victoria és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis de Jilotepec i Chapa de Mota, al sud amb Ecatzingo, a l'oest amb Morelos i a l'est amb Tepotzotlán.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Atlautla Arxivat 2017-03-09 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Sant Fruitós de Taurinyà

Sant Fruitós de Taurinyà és l'església parroquial, originalment preromànica i romànica, del poble i comuna de Taurinyà, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situada a l'extrem sud-est del nucli vell de Taurinyà, a la cruïlla dels carrers de l'Església i dels Baus.

## Història

És mencionada per primera vegada l'any 937 en una carta signada per Lluís d'Ultramar, on confirma les possessions de l'abadia de Cuixà.

## Característiques

L'església parroquial ha experimentat nombroses transformacions en el transcurs dels segles. Es conserven alguns vestigis romànics i preromànics al costat nord de l'església. Té un campanar de finals del segle xii que fa 18 m d'alçària, amb finestres simples o geminades, decorades amb motius vegetals o zoomorfs, entre els quals hi ha un cap de bou, fruit de l'etimologia popular del nom del poble.

## Referències

* ↑ Sant Fruitós de Taurinyà en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Taurinyà: Sant Fruitós de Taurinyà». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «169 - Taurinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 149. Sant Fruitós de Taurinyà». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Toulouse-Barcelone: Les Presses du Languedoc, 2003. ISBN 2859982442. P. 202-203
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Taurinyà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# BHL

BHL té els següents significats:
* Bernard-Henri Lévy, filòsof i escriptor francès
* Bibliotheca Hagiographica Latina, catàleg d'hagiografia llatina
* Biodiversity Heritage Library, projecte de biblioteca digital mundial sobre biodiversitat
# Zemamra

Zemamra (en àrab زمامرة, Zamāmra; en amazic ⵣⵎⴰⵎⵔⴰ) és un municipi de la província de Sidi Bennour, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 13.279 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sheep Meadow

El Sheep Meadow (el prat dels xais) és un dels espais de Central Park a New York. El seu nom va estar justificat fins a 1934, darrer any en què va ser utilitzat com a pasturatge. Actualment, es tracta d'una gespa prestant-se molt bé a l'ociositat i als banys de sol: els novaiorquesos l'utilitzen com una platja.

## Referències

* ↑ «Central Park Highlights - Sheep Meadow : NYC Parks» (en anglès). [Consulta: 23 agost 2018].
# Theódoros Zagorakis

Theódoros Zagorakis (grec modern Θεόδωρος Ζαγοράκης) (Kavala, 27 d'octubre, 1971) és un futbolista grec retirat que jugava de migcampista, i l'actual (a 2008) president del PAOK Salònica FC.

## Trajectòria

Començà a jugar al club de la seva ciutat, el Kavala FC però ben aviat els grans clubs grecs es fixaren en ell i el 2003 fitxà pel PAOK de Salònica. L'any 1998 fitxà pel Leicester City FC anglès, on jugà dues temporades i en les dues arribà a la final de la Copa de la Lliga anglesa, guanyant la segona. El 2000 retornà a Grècia a les files de l'AEK Atenes. L'any 2004, el seu triomf a l'Eurocopa el portà a ser fitxat pel Bolonya. Acabà la seva carrera novament al PAOK.
Fou el capità de la selecció grega que es proclamà campiona d'Europa el 2004. Des del 1994 fins al 2007 ha estat 120 cops internacional.
El 18 de juny del 2007, l'any de la seva retirada en actiu, Zagorakis esdevingué president del PAOK.

## Palmarès

Leicester City FC
* Copa de la Lliga anglesa de futbol: 2000
AEK Atenes
* Copa grega de futbol: 2002
Grècia
* Campionat d'Europa de futbol: 2004
Individual
* Eurocopa 2004: Millor jugador del torneig
* Eurocopa 2004: Membre de l'equip ideal del torneig

## Enllaços externs

* Web de Theódoros Zagorakis Arxivat 2013-10-19 a Wayback Machine. (grec) (anglès)
* Estadístiques (anglès)