OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Piotr Stolipin

Piotr Arkàdievitx Stolipin (Dresden, 14 d'abril de 1862 - Kíev, 14 de setembre de 1911) fou un polític rus, primer ministre del tsar Nicolau II de Rússia i ministre de l'Interior com a successor de Piotr Durnovó, des de 1906 fins a 1911.
Va representar un tipus d'alts funcionaris russos oposats a qualsevol reforma política que posés en perill l'autocràcia tsarista, però preocupats alhora per la modernització del seu país. Després de la Revolució russa de 1905, Stolipin va emprendre una reforma liberal en l'agricultura el 1906, per la qual va suprimir el Mir i va liberalitzar la compravenda de propietats agràries. La intenció de Stolipin era crear un grup de camperols pròspers (kulaks) que subministressin suport social al govern del tsar i frenar la lluita de la majoria dels camperols per la terra. Va permetre una modernització agrària que va treure a moltes zones de l'autoconsum cap a una agricultura comercial que podia abastir, per tant, les ciutats.
Va ser una reforma limitada que no va afavorir els més pobres. Va intentar governar amb la Duma, però quan aquesta va rebutjar les seves reformes la va dissoldre i va governar amb ucasos (decrets del tsar). També va dissoldre una segona Duma i va reduir el dret a vot. Aquest període és conegut com la reacció stolipiniana, i durant ella es va aplicar en gran escala la pena de mort per esclafar el moviment socialista. Per aquesta forma autocràtica de governar es va guanyar l'enemistat de la majoria de les organitzacions polítiques russes. El setembre de 1911, Stolipin va ser assassinat a trets per l'anarquista Bagrov, que havia pertangut a la policia.
# Saint-Eugène (Saona i Loira)

Saint-Eugène és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 174 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| 1989-2008 | Louis Lauprêtre |
| 2008- | Xavier Duvignaud |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 264 | 297 | 277 | 255 | 206 | 181 | 174 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Sabal minor

Sabal minor, amb el nom comú en anglès de dwarf palmetto, és una petita espècie de palmera. Fa d'1 a 3 metres d'alt, amb fulles en forma de ventall. És l'espècie tipus del gènere Sabal.
És nativa dels Estats Units (sud-est i sud centre) i del nord-est de Mèxic. Es troba en hàbitats diversos. Sovint es troba en sòls calcaris. Sabal minor és una de les palmeres americanes més resistents a les gelades.

## Referències

* ↑ Sabal minor in Flora of North America

## Enllaços externs

* Interactive Distribution Map for Sabal minor Arxivat 2012-06-07 a Wayback Machine.
# On Melancholy Hill

"On Melancholy Hill" és el segon senzill del tercer àlbum d'estudi del grup Gorillaz, Plastic Beach, publicat el 26 de juliol de 2010.
Albarn va compondre la cançó durant la producció del primer disc de The Good, the Bad & the Queen. La melodia i algunes parts de la lletra estan inspirades en la cançó dels Beatles "And Your Bird Can Sing".
El videoclip fou llançat el 15 de juny exclusivament per iTunes, però posteriorment també fou penjat al seu canal de YouTube. Dirigit per Hewlett, el videoclip mostra un vaixell transatlàntic que és atacat per dues avionetes. La Noodle és una de les passatgeres, i quan li expliquen el que passa, surt a fora amb un fusell per destruir les avionetes. Aconsegueix abatre-ne una però l'altra llança una bomba i enfonsa el vaixell. La Noodle pot sobreviure i es resguarda en una barca inflable. Mentrestant, al fons del mar, en Murdoc, en 2-D i la Noodle Cyborg viatgen en un submarí acompanyats per tota una flota de més petits submarins, entre els quals hi ha De La Soul, Snoop Dogg o Gruff Rhys. Després de travessar un eixam de meduses, en referència a la cançó "Superfast Jellyfish", surten a la superfície i quan s'aclareix la boira es pot entreveure la "Platja de Plàstic" (Plastic Beach).
No va aconseguir gaire ressò internacional a excepció de llistes específiques de música dance com per exemple al Regne Unit, on va arribar a la 13a posició.

## Llista de cançons
### Senzill promocional CD

* "On Melancholy Hill" (Edició ràdio UK) − 2:58
* "On Melancholy Hill" (Versió àlbum) − 3:53
* "On Melancholy Hill" (Instrumental) − 3:53

### Senzill promocional CD − Remixes

* "On Melancholy Hill" (Josh Wink Remix) − 5:04
* "On Melancholy Hill" (Josh Wink Dub) − 7:41
* "On Melancholy Hill" (The Japanese Popstars Remix) − 7:35
* "On Melancholy Hill" (She Is Danger Remix) − 4:21
* "On Melancholy Hill" (We Have Band Remix) − 5:14
* "On Melancholy Hill" (Baby Monster Remix) − 4:01

### Descàrrega digital

* "On Melancholy Hill" (Versió àlbum) − 3:53
* "On Melancholy Hill" (The Japanese Popstars Remix) − 7:35
* "On Melancholy Hill" (She Is Danger Remix) − 4:21
* "Stylo" (Labrinth SNES Remix featuring Tinie Tempah) − 4:12
* "On Melancholy Hill" (Vídeo) − 4:21
* "On Melancholy Hill" (Animatic) − 3:30
* "Welcome to the World of the Plastic Beach" (Live Visuals) − 3:36

## Referències

* ↑ «AOL Radio Blog» (en anglès). AOL, 03-06-2010. [Consulta: 17 gener 2011].
* ↑ «Music Archive > 2010 Top 40 Dance Singles Archive > 10th July 2010» (en anglès). OfficialCharts.com, 10-07-2010. [Consulta: 7 agost 2013].
# Martin Otoničar

Martin Otoničar (8 de maig de 1994) és un ciclista eslovè, professional des del 2013.

## Palmarès

* 2011
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi General Patton
* 2013
** Vencedor d'una etapa al Tour de la regió de Łódź
* 2014
** 1r al Banja Luka-Belgrad I
* 2015
** 1r al Gran Premi Šenčur

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Lužany

Lužany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. El 2011 tenia 203 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1399.

## Referències

* ↑ «Resident Population by sex and age, by municipalities, 2011 Census» (en anglès). Oficina d'Estadística d'Eslovàquia. [Consulta: 25 desembre 2021].
* ↑ «História obce» (en eslovac). Obec Lužany. [Consulta: 25 desembre 2021].
# Maite Luisa de Goicoechea Remacha

Maite Luisa de Goicoechea Remacha (Tudela, (Navarra), 1946 - Barcelona, 1 de desembre de 1994) fou una periodista i feminista relacionada amb l'Associació de Dones Periodistes de Catalunya.

## Biografia

Des de ben jove, Maite L. va demostrar el seu interès per les lletres al col·legi de Tudela, la ciutat que la va veure néixer l'any 1946, on ja destacava com la millor alumna de redacció. Primer va estudiar Secretariat. Va venir a Barcelona després de casar-se i va cursar estudis de Filosofia i Lletres a la Universitat Autònoma de Bellaterra. Una mica més tard es va matricular de Ciències de la Informació (avui de la Comunicació) també a l'Autònoma. Es va llicenciar en la primera promoció de periodistes que sortien d'aquella Universitat i de tot Catalunya. Mentrestant va tenir dos fills, un noi i una noia.
Una característica que la va distingir des de sempre, és el seu compromís amb el moviment feminista, no només amb la militància activa sinó també professionalment. La seva col·laboració a les pàgines de la revista Vindicación Feminista, des de la seva fundació l'any 1976 fins a la desaparició de la publicació, on tracta temes laborals encara és un exemple de rigor i combativitat en la lluita per obtenir una consideració digna per a les dones treballadores.
Durant vuit anys va treballar a la revista Dunia, a la dècada dels vuitanta. Des d'aquesta publicació va saber donar una altra visió dels temes tradicionalment femenins, afavorint una imatge més actual de les qüestions de gènere. També va ser cap de redacció de la revista Practica. En els últims anys va treballar per una agència i com a freelance per a diferents mitjans.
Es va integrar a l'Associació de Dones Periodistes de Catalunya (ADPC) i va col·laborar assíduament en la seva revista.
El sentit de l'humor, la solidaritat i l'energia que posava en tots els projectes feministes i professionals eren un dels seus trets més característics.
Malauradament els darrers anys de la seva vida va ser víctima d'una profunda depressió que la va portar fins a la mort. Era el dia 1 de desembre de 1994 i tenia 48 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Diccionari biogràfic de dones. «Maite Luisa de Goicoechea Remacha». Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS). Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 24 setembre 2015].

## Bibliografia

* Institut Català de les Dones.Calendari 2002. Dones periodistes. [Consulta: 23/02/2010].
# Pabil

El Pabil (també anomenat Ganesh IV) és una muntanya de la Ganesh Himal, una petita serralada de l'Himàlaia, al Nepal. El cim s'eleva fins als 7.104 msnm i té una prominència de 927 metres. La primera ascensió va tenir lloc el 16 d'octubre de 1978 a càrrec d'una expedició japonesa.

## Referències

* ↑ Pabil, Nepal a peakbagger.com
* ↑ americanalpineclub.org
# Río abajo

Río abajo és una pel·lícula espanyola en coproducció amb els Estats Units i Austràlia de 1984 dirigida per José Luis Borau.

## Sinopsi

Tracta d'històries dels personatges que viuen al voltant de la frontera de Mèxic amb Texas. Guardías de frontera, emigrants, prostitutes.
Tot el que hi passa és totalment real. Els personatges són inventats, però aquest grup humà existeix a la frontera entre Mèxic i els Estats Units. Són històries sobre aquest grup de gents que viuen al costat d'aquesta ratlla divisòria: contrabandistes, policies, prostitutes. Un món que neix i viu a la calor de la política artificial que crea una frontera.
José Luis Borau afirmava que no era partidari de les fronteres ni de les nacionalitats. Les fronteres només delimiten els interessos humans i els egoismes polítics. Per tant, la pel·lícula és un al·legat contra les fronteres. La història de Riu avall narra el xoc polític i cultural d'uns personatges que viuen a banda i banda de la frontera. Una prostituta mexicana (Victoria Abril) viu una història d'amor amb un gringo (Jeff Delger) a les fronteres d'entre Texas) i Mèxic.

## Repartiment

* David Carradine - Bryant
* Scott Wilson - Mitch
* Victoria Abril - Engracia
* Jeff Delger - Chuck
* Paul Richardson - Jonathan
* Sam Jaffe - El Gabacho

## Premis

* 29a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia: Premi a ls millor actriu espanyols (Victoria Abril)

## Referències

* ↑ Río abajo a Fotogramas
* ↑ Río abajo a filmoteca.cat
* ↑ ‘Río abajo’, una película fronteriza de José Luis Borau rodada en EE UU y México, El País, 27 d'octubre de 2016
* ↑ García, Ángeles. José Luis Borau estrena 'Río abajo', un alegato contra las fronteras. El País, 8 novembre, 1984
* ↑ Presentació de Río abajo. Historia de nuestro cine. Rtve
* ↑ Anoche fueron entregados los premios Sant Jordi de cine, La Vanguardia, 13 de juny de 1095
# Oriol Roca Dalmau

Oriol Roca Dalmau (Barcelona, 1979) és un músic català. Va estudiar la bateria al Koninklijk Conservatorium de La Haia (Països Baixos) del 2001 al 2006. S'hi va trobar amb el pianista italià Giovanni di Domenico amb qui va formar un duo i publicar diverses obres de jazz caracteritzades per una improvisació d'alt nivell.

## Obres destacades

* Mar (el NEGOCITO Records 2017)
* La Tomba dei Giganti (Whatabout Music, 2007)
* Sounds Good (Spocus Records, 2012), amb Giovanni Di Domenico
* Live in Centelles (Whatabout Music, 2015), amb Giovanni Di Domenico, del qual la peça «Chao Errancy» va ser elegit pel disc Compilation CD Jazz from Catalonia 2016 editat pel departament de cultura de la Generalitat.

## Referències

* ↑ «El piano de Giovanni di Domenico i la bateria d'Oriol Roca donen el tret de sortida al 18è Festival Voll-Damm Jazz Vic». La Vanguardia, 05-05-2016 [Consulta: 26 abril 2017].
* ↑ «Oriol Roca, biography» (en anglès). Whatabout Music. [Consulta: 26 abril 2017].
* ↑ «Oriol Roca: "Amb les meves peces he intentat generar un marc per tal que es pugui improvisar"». Assaig General. TV3 A la carta. [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ Farré, Martí. «Oriol Roca “La Tomba dei Giganti”», 19-11-2010. [Consulta: 26 abril 2017].
* ↑ «Catalan Arts: Compilation CD Jazz from Catalonia 2016» (en anglès). Catalan Arts. Generalitat de Catalunya - Departament de Cultura, 2016. Arxivat de l'original el 2017-04-26. [Consulta: 25 abril 2017]. «Roca and Di Domenico met in 2001 in The Hague, at the Royal Conservatoire. A few years later they started this duo in experimentation to explore the acoustic versatility of their respective instruments. Featuring a high level of improvisation on thoroughly open compositions, they create spaces that take shape while seeking new timbres and registers from their instruments.»
# Maite Maiora Elizondo

Maite Maiora Elizondo (Mendaro, Guipúscoa, 20 de juny de 1980) és una corredora de curses de muntanya basca.
El 2014 va guanyar la marató de muntanya femenina de Sunbilla amb un temps de 3:52:05. A més de guanyar diverses curses de muntanya al País Basc el 2016, va ser campiona del món en la categoria SkyMarathon, i entre les competicions que va guanyar el 2017 es troben el campionat Skyrunner World Series i la emblemàtica marató de Zegama en la qual establí un nou récord de 4:34:27. Les seves millors marques en mitja marató es troben en competicions a Vitoria, amb un temps d'1:25:19 el 2010, i en marató a Màlaga, amb un temps de 2:49:39 el 2015.

## Referències

* ↑ «Maite Maiora gana el maratón de montaña femenino de Sunbilla». Diario de Navarra, 07-09-2014 [Consulta: 5 octubre 2019].
* ↑ «De Gasperi and Avilés Sky Champions. Albon and Maiora take Overall». SkyMan SA, 14-10-2017. [Consulta: 25 desembre 2019].
* ↑ «Maite Maiora 2017ko munduko mendi lasterkari osoena». Elgoibarko Izarra Euskaltzaleon Topagunea, 15-10-2017. [Consulta: 25 desembre 2019].
* ↑ Agirre, Anartz «Maite Maiora ganadora de la Zegama-Aizkorri». EITV (Euskal Irrati Telebista), 28-05-2017 [Consulta: 5 octubre 2019].
* ↑ «Maite Maiora Elizondo». World Athletics. [Consulta: 25 desembre 2019].
# Maite Oriol Roca

Maite Oriol Roca (Barcelona, 1953) és una arquitecta catalana.
Va fer estudis a l'escola d'Arquitectura de Navarra i l'especialitat d'interiorisme a Barcelona. Des del 1980 realitza projectes d'interiorisme i és assessora d'imatge de l'empresa Idexo 80. Posteriorment treballa i és consellera delegada de la societat Diseho 35 dedicada al desenvolupament de projectes de mobiliari urbà i interiors. El 1983 treballa a Itàlia per a la firma Benenti Design Associati en els camps de l'arquitectura i l'interiorisme d'avantguarda. Entre el 1984 i el 1990 és corresponsal a Itàlia de la revista espanyola Casa Viva i de les japoneses Axis i FP d'interiorisme i disseny.
Al llarg dels darrers anys ha projectat espais de treball (despatxos, oficines), comercials (botigues, showrooms, laboratoris fotogràfics, papereries), espais privats (decoració, restauració), espais expositius (galeries d'art, muntatges d'exposicions), lúdics (discoteques, bars), espais efímers (estands). Actualment és cotitular de la firma Altro Design i responsable del sector d'interiorisme i ambients de treball. Entre els seus dissenys podem destacar el cendrer Surco (1982), realitzat en col·laboració amb Juancho de Mendoza per a BD Ediciones de Diseño, del qual el Museu del Disseny de Barcelona en conserva un exemplar, i la paperera Escuadra (1982).
Maite Oriol va ser una de les dissenyadores presents a l'exposició Som aquí. Les dones en el disseny 1900-avui, organitzada pel Museu del Disseny de Barcelona el 2023, que recuperava les dissenyadores pioneres dels anys 1960, 1970 i 1980 a Catalunya.

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 16 abril 2012].
* ↑ Dones x disseny x dones. Barcelona: Museu del Disseny de Barcelona, 2023. ISBN 9788491565598.

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Petita Múnia

La Petita Múnia és un cim de 3.009 m d'altitud, amb una prominència de 12 m, que es troba al nord del Pic de la Múnia, al massís de la Múnia, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament dels Alts Pirineus (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
# Plasmaviridae

Plasmaviridae és una família de virus bacteriòfags, monocatenaris que infecten bacteris. El virions tenen un embolcall, un complex de nucleoproteïnes, i una càpside Fan de 50 a 125 nm de diàmetre.

## Genoma

El genoma és condensat i no segmentat consta d'una molècula circular superenrotllada bicatenaria d'ADN de 12.000 parells de bases de llargada. El genoma té un 32% de contingut de G-C.

## Notes

* ↑ Büchen-Osmond, C. (Ed) (2003). 00.053. Plasmaviridae. In: ICTVdB - The Universal Virus Database, version 3. Büchen-Osmond, C. (Ed), ICTVdB Management, The Earth Institute and Department of Epidemiology, Mailman School of Public Health, Columbia University, New York, NY, USA.

## Enllaços externs

* Viralzone: Plasmaviridae
# Saint-Epvre

Saint-Epvre és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 158 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Epvre era de 158 persones. Hi havia 44 famílies, de les quals 9 eren unipersonals (9 homes vivint sols), 13 parelles sense fills i 22 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 46 habitatges, 41 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 45 habitatges eren cases. Dels 41 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 5 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 28 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 27 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Epvre el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 4 |
| 0 | 90 a 94 | 16 |
| 8 | 85 a 89 | 8 |
| 0 | 80 a 84 | 12 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 82 persones, 60 eren actives i 22 eren inactives. De les 60 persones actives 57 estaven ocupades (29 homes i 28 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 22 persones inactives 11 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de serveis i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Saint-Epvre hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Epvre a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Epvre a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# S'Aranjassa

L'Aranjassa (popularment s'Aranjassa) és un barri del municipi de Palma del districte de Llevant, entre els barris de Sant Jordi, l'aeroport, el Pil·larí i el municipi de Llucmajor. Compta amb un nucli de població que dona nom al barri, dues urbanitzacions a l'extrem est i una al nord (Son Oliver). Ocupa una extensió de 664,3 ha, amb una població de 1.119 habitants el 2018, dels quals 119 són estranger, majoritàriament de la Unió Europea.
El topònim Aranjassa prové de la possessió en els terrenys de la qual s'hi creà aquesta població. I a la vegada el nom de la possessió és un derivat augmentatiu d'aranja, que és el fruit de l'aranger, espècie de taronja grossa, de pell molt gruixada, popa verdosa i un poc amargant.
El seu origen data de la dessecació del pla de Sant Jordi des del 1849, el qual s'estenia entre els turons de Marratxí i de Sant Jordi fins a la ciutat i la mar. El nucli de població naixé de l'agrupació de nous agricultors procedent de Llucmajor i de Vilafranca de Bonany. Aquests s'instal·laren a la zona de contacte entre el reguiu i el secà. La base econòmica inicial era l'agricultura i la ramaderia bovina. Però aquesta darrera anà desapareixent al final del segle XX i, actualment, està pràcticament extingida. L'agricultura es manté però s'ha anat abandonant i molts d'horts s'han transformat en llocs residencials aprofitant la proximitat a Palma.

## Referències

* ↑ Toponímia Oficial de les Illes Balears
* ↑ «Gestió de la Diversitat Cultural de Palma». Arxivat de l'original el 2019-08-07. [Consulta: 22 agost 2019].
* ↑ Alcover, A.M.; Moll, F. de B.. Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1962 [Consulta: 1r octubre 2013]. Arxivat 2004-08-26 a Wayback Machine.
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 1. Palma: Promomallorca, p. 202. ISBN 84-8661702-2.
# Mallah

Mallah (Mellah) fou el nom donat als barris jueus a les ciutats i pobles del Marroc. El nom està lligat a l'establiment de la comunitat jueva a Fes, quan al segle XV foren obligats a abandonar les seves residències per instal·lar-se a un lloc anomenat al-Mallah (La salina) al barri d'Hims. El segle xvi el nom es va donar al barri jueu de Marraqueix i al segle xvii a Meknes. Al segle xix es va estendre a altres ciutats especialment del litoral com Rabat, Salé, Mogador, Tetuan i altres. A Tetuan va prevaldre finalment el nom espanyol "judería", però mallah va quedar per a la resta. A Mogador els jueus van arribar a ser majoria.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VI, 278-279