OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tomba de Saladí

La tomba de Saladí (àrab: ضريح صلاح الدين الأيوبي, ḍarīḥ Ṣalāḥ ad-Dīn al-Ayyūbī) és el lloc on va ser sepultat Salah-ad-Din Yússuf ibn Ayyub, més conegut a Occident com Saladí, mort el 4 de març de 1193 a Damasc, la capital de Síria.

## Situació

La tomba se situa en el costat nord-oest de la mesquita dels Omeies o Gran mesquita de Damasc, la mesquita més important de Damasc i una de les més antigues i grans del món.

## Característiques

L'emperador o kàiser alemany Guillem II va donar un sarcòfag de marbre, en el qual, emperò, no descansa el seu cos.
A la tomba s'exhibeixen l'original de fusta, en el qual hi ha el cos de Saladí, i el de marbre, buit.

## Referències

* ↑ Jacint Verdaguer. Obres completes. Biblioteca selecta, 1946 [Consulta: 28 abril 2011].

## Bibliografia

* Chauvel, Genevieve (2001). Saladí - El Unificador del Islam. Edhasa.
* Baha al-Din Yusuf ibn Rafi ibn Xaddad, A Rare and Excellent History of Saladin. D.S. Richards. Burlington: Ashgate, 2001.
* Mohring, Hannes. Saladin: the Sultan and His Times. Baltimore, Maryland: The Johns Hopkins University Press, 2008.
* Baha ad-Din ibn Xaddad (2002). The Rare and Excellent History of Saladin. Ashgate.
* Mannheim, Ivan. Syria & Lebanon Handbook: The Travel Guide. Footprint Travel Guides, 2001. ISBN 9781900949903.
* Berney, K. A.; Ring, Trudy. International dictionary of historic places: Middle East and Africa, Volume 4. Taylor & Francis, 1996. ISBN 9781884964039.
# Resolució 853 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 853 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 de juliol de 1993. Després de reafirmar la Resolució 822 (1993), el Consell va expressar la seva preocupació per les deteriorades relacions entre Armènia i Azerbaidjan i condemnat la presa del districte d'Agdam i altres zones de l'Azerbaidjan, exigint una retirada completa de les àrees pels armenis.
La resolució va començar per exigir un alto el foc immediat i la cessació d'hostilitats, destacant, en particular, els atacs contra civils i bombardeigs de zones habitades, i va demanar un accés sense obstacles als esforços d'ajuda humanitària internacional a la regió. També va demanar que es restituïssin els vincles energètics, de transport i econòmics com a part d'aquest procés i va instar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali i altres organitzacions internacionals a prestar assistència a les persones desplaçades.
Pel que fa als esforços per acabar amb el conflicte, el Consell elogia el treball del Grup Minsk de l'OSCE que estava sota el lideratge de Jan Eliasson, però expressa la seva preocupació per l'efecte pertorbador que el conflicte està tenint en el seu treball. En aquest sentit, va instar les parts abstenir-se d'accions que podrien obstaculitzar l'acord pacífic de la qüestió i negociar dins del Grup Minsk, acollint amb satisfacció els preparatius d'aquesta missió de seguiment a la regió.
El Consell va demanar que el Govern d'Armènia exercís la seva influència per aconseguir el compliment dels armenis de la regió de l'Alt Karabakh a l'Azerbaidjan amb la Resolució 822, la resolució actual i les propostes del Grup Minsk. També va demanar que els estats s'abstinguessin de proporcionar qualsevol arma i munició que pogués provocar una intensificació del conflicte.
Finalment, en la segona resolució de considerar el conflicte entre Armènia i l'Azerbaidjan, el Consell va demanar al Secretari General, en consulta amb el president en exercici de la CSCE i el president del Grup de Minsk, que continués actualitzant al Consell sobre l'evolució de la regió.

## Referències

* ↑ Ambrosio, Thomas. Irredentism: ethnic conflict and international politics. Greenwood Publishing Group, 2001, p. 159. ISBN 978-0-275-97260-8.
* ↑ Chayes, Abram; Chayes, Antonia Handler. Preventing conflict in the post-communist world: mobilizing international and regional organizations. Brookings Institution Press, 1996, p. 520. ISBN 978-0-8157-1385-2.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Guerra de l'Alt Karabakh

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Sol pel món

Sol pel món (títol original en anglès, Going Solo) és un relat autobiogràfic de Roald Dahl, publicat per Jonathan Cape a Londres el 1986. És una continuació de la seva autobiografia de la seva infància, Boy (relats d'infància).

## Argument

El llibre comença amb Roald Dahl camí de Dar es Salaam (Àfrica) per al seu nou treball per a la Companyia de Combustibles Shell. Eventualment s'uneix a la guerra com a pilot en la Força Aèria Real, volant en un De Havilland Tiger Moth, un Gloster Gladiator i un Hawker Hurricane.
Després de la caiguda de Grècia davant els nazis, Dahl viatja a Orient Mitjà per lluitar contra els pilots de la França de Vichy, després de romandre durant un temps a Alexandria, Egipte. Va ser traduït al català el 2000 i publicat per l'Editorial Empúries.

## Referències

* 1 2 Kesh, Krazy «Going Solo by Roald Dahl - review» (en anglès). The Guardian, 01-12-2011. ISSN: 0261-3077.
# Placentia

«Placentia» té aquests significats:
* Placentia (Califòrnia), població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
* Placentia (llatí) o Piacenza (italià), ciutat d'Itàlia a la regió d'Emília-Romanya
# Platja de Sant Lorenzo (Melilla)

La platja de Sant Lorenzo està situada a la ciutat autònoma de Melilla, Espanya. Té una longitud d'uns 240 metres i una amplada mitjana de 100 metres. Estava ocupada per barraques fins que entre novembre de 1926 i febrer de 1927 van ser enderrocades a causa de l'alta possibilitat que fossin destruïdes pels temporals. Està formada per les sorres del desmuntat Cerro de Sant Lorenzo, a més del dragatge realitzat per l'alcalde Enrique Cobrero Acer.

## Referències

* ↑ «Catálogo de playas - Guía de Playas San Lorenzo». http://sig.mapama.gob.es. Arxivat de l'original el 14 de octubre de 2017. [Consulta: 14 octubre 2017].
* 1 2 Historia de Melilla a través de sus calles y barrios. Asociación de Estudios Melillenses, 1997.
* ↑ Lechado Granados, Mª del Cramen; Melero Pascual; Cabanillas Gutierréz; Amar Salat; Atencia Andreu. MELILLA GUÍA TURÍSTICA. Galland Books, 2015, p. 75. ISBN 978-84-16200-16-0.
* ↑ Bravo Nieto, Antonio. Guía de Melilla. León: EDITORIAL EVERGRAFICAS S.L., 2002, p. 69. ISBN 84-241-9300-8.
# Revolució no-violenta

Una revolució no-violenta és una revolució utilitzant, en la seva majoria, la protesta no-violenta contra governs autoritaris per promoure la democràcia o la independència nacional al seu país. Una revolució no-violenta és possible encara que el control del govern adopti mesures brutals contra la protesta, la creença comuna que la majoria de les revolucions que han tingut lloc en els règims dictatorials van ser aixecaments sagnants o violents no neix d'una anàlisi històrica. Les revolucions no-violentes en el segle XX es van convertir cada cop més en exitoses i comunes, especialment en les aliances polítiques de la Guerra Freda que van donar suport a l'statu quo del govern minvant.
En els anys 1970 i 1980, intel·lectuals en la Unió Soviètica i en altres dictadures socialistes van enfortir la resistència civil i l'extensió de la samizdat. Les dos grans revolucions que van tindre lloc durant la dècada de 1980 van influenciar fortament els moviments polítics que van seguir. La primera va ser la Revolució del Poder Popular de 1986, a les Filipines des del qual el concepte del poder del poble fou àmpliament utilitzat, especialment per les nacions llatinoamericanes i d'Àsia. Tres anys més tard, les Revolucions de 1989 que va enderrocar a les dictadures socialistes de Bloc de l'Est reforça el concepte (amb la notable excepció de la notòriament sagnant Revolució romanesa), començant amb la victòria de Solidarność en l'any de les eleccions legislatives de Polònia. Les revolucions de 1989 varen promoure el model de les anomenades revolucions de colors, principalment en els estats post-comunistes, que usen un color o una flor com un símbol i l'anomenada després Revolució de Vellut a Txecoslovàquia.
El desembre de 1989, inspirada en les revolucions del bloc de l'Est, la Unió Democràtica de Mongòlia (MDU), va organitzar protestes populars als carrers i vagues de fam contra la dictadura socialista. El 1990, intel·lectuals de la República Socialista Soviètica de l'Azerbaidjan van començar la resistència civil contra la dictadura, però inicialment va ser aixafada per l'Exèrcit Roig en la massacre del Gener Negre.
Recents revolucions no-violentes inclouen la Revolució Taronja, que es va destacar per una sèrie d'actes de desobediència civil, segudes i la vaga general organitzada pel moviment d'oposició.
Segons un estudi que tingué en compte 323 campanyes revolucionàries amb almenys 1.000 participants fetes des del 1900 fins al 2010 trobà que les revolucions no-violentes tenen més èxit que les violentes i els governs instaurats solen ser democràtics.

## Referències

* ↑ Beech, Hannah «Corazon Aquino 1933-2009: The Saint of Democracy» (en anglès). TIME, 17-08-2009 [Consulta: 19 abril 2018].
* ↑ Kenrick, Douglas T. «Violent Versus Nonviolent Revolutions: Which Way Wins?». Psychology Today. [Consulta: 19 abril 2018].

## Vegeu també

* Resistència no-violenta
# Serrallonga

«Serrallonga» té aquests significats:
* Onomàstica:
** El bandoler català Joan Sala i Ferrer, més conegut com a Serrallonga
** Segimon Serrallonga, poeta
** Carme Serrallonga i Calafell, pedagoga i filòloga
* Televisió: Serrallonga (sèrie): minisèrie produïda per Televisió de Catalunya
* Folklore: Un ball tradicional català, el ball d'en Serrallonga
* Geografia:
** El Mas Serrallonga, situat a Querós (Sant Hilari Sacalm, la Selva), d'on agafà el nom el bandoler Joan Sala i Ferrer
** Serrallonga (Vallespir), una població del Vallespir
** Serrallonga (Castellar de la Ribera), cim del municipi de Castellar de la Ribera (Solsonès)
** Serrallonga (Lleida), una partida de Lleida
Viccionari
# Resolució 855 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 855 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 9 d'agost de 1993. Després de reafirmar les resolucions de les Nacions Unides per acabar amb el conflicte a l'antiga Iugoslàvia i escoltar les representacions de l'Organització per a la Seguretat i la Cooperació a Europa (OSCE) i la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro), el Consell convida a Sèrbia i Montenegro a reconsiderar el seu rebuig a permetre les missions de l'OSCE al seu territori.
Les missions de l'OSCE foren assenyalar com un exemple de diplomàcia preventiva que havia contribuït enormement a promoure l'estabilitat i contrarestar el risc de violència a Kosovo, Sandžak i Vojvodina. El Consell estava decidit a evitar qualsevol extensió del conflicte a l'antiga Iugoslàvia i concedeix importància a la comunitat internacional que vigilés la situació a Kosovo, Sandžak i Vojvodina.
Exhortant a Sèrbia i Montenegro a reconsiderar la seva decisió, va recomanar la cooperació amb l'OSCE de manera que es poguessin adoptar mesures per reprendre el control i acceptar un augment del nombre d'observador. La resolució va concloure demanant a les autoritats de Sèrbia i Montenegro que vetllin per la seguretat i seguretat dels observadors i els permetés l'accés sense obstacles necessari per completar la seva missió.
La resolució 855 va ser aprovada per 14 vots contra cap, amb una abstenció de la República Popular de la Xina.

## Referències

* ↑ Ramcharan, B. G.. The International Conference on the Former Yugoslavia: official papers, Volume 1. BRILL, 1997, p. 1,167. ISBN 978-90-411-0429-8.
* ↑ Bethlehem, Daniel L.; Weller, Marc The 'Yugoslav' crisis in international law: general issues. Cambridge University Press, 1997, p. 49. ISBN 978-0-521-46304-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Dissolució de Iugoslàvia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Placer

En geologia, un placer és una acumulació natural de minerals valuosos formada per l'acció de la gravetat durant els processos sedimentaris.
Els materials que es poden trobar als placers han de ser duradors, químicament resistents a la meteorització, han de tenir una alta gravetat específica i significativament més densos que el quars (amb un pes específic superior a 2,65), ja que el quars és generalment el component predominant de la sorra o grava. Els placers contenen típicament sorra negra, una barreja de materials de color negre brillant formada per òxids de ferro, la majoria magnetita amb quantitats variables d'ilmenita i hematites. Alguns dels minerals més valuosos que sovint es troben en sorres negres i als placers són or, platí, cassiterita, magnetita, cromita, ilmenita, rútil, coure, zircó, monazita i diverses gemmes.
La minera de placer és una font important d'or, i va ser la principal tècnica utilitzada en els primers anys de moltes febres de l'or, incloent la febre de l'or de Califòrnia.

## Referències

* ↑ «Resultats de la consulta. Entrada coincident: placer¹.». Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 27 agost 2024].
* ↑ «Placer deposit» (en anglès). Encyclopædia Britannica. [Consulta: 27 desembre 2015].
Viccionari
# Plaça del País Valencià

«Plaça del País Valencià» té aquests significats:
* Plaça del País Valencià a Aldaia
* Plaça del País Valencià a Alfafar
* Plaça del País Valencià a Alginet
* Plaça del País Valencià a Carlet
* Plaça del País Valencià a Castelló de la Plana
* Plaça del País Valencià al Puig de Santa Maria
* Plaça del País Valencià a Elx
* Plaça del País Valencià a Ènguera
* Plaça del País Valencià a Gàtova
* Plaça del País Valencià a l'Alcúdia
* Plaça del País Valencià a l'Alcúdia de Crespins
* Plaça del País Valencià a l'Eliana
* Plaça del País Valencià a Llíria
* Plaça del País Valencià a Paiporta
* Plaça del País Valencià a Picanya
* Plaça del País Valencià a Polinyà de Xúquer
* Plaça del País Valencià a Potries
* Plaça del País Valencià a Puçol
* Plaça del País Valencià a Massanassa
* Plaça del País Valencià a Marines
* Plaça del País Valencià a Mislata
* Plaça del País Valencià a Montroi
* Plaça del País Valencià a Villena
* Plaça del País Valencià a Xirivella
* L'antiga Plaça del País Valencià, avui Plaça de l'Ajuntament, a València
# Plentywood

Plentywood és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 2.061 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Plentywood tenia 2.061 habitants, 857 habitatges, i 522 famílies. La densitat de població era de 680,1 habitants per km².
Dels 857 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,2% hi vivien parelles casades, en un 5,7% dones solteres, i en un 39% no eren unitats familiars. En el 36,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 23% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 25,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.037 $ i la renda mediana per família de 37.679 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.741 $ mentre que les dones 20.662 $. La renda per capita de la població era de 15.609 $. Aproximadament el 10,6% de les famílies i el 16,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Plentywood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Plentywood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Regalècids

Els Regalècids (Regalecidae) són una família de peixos teleostis de l'ordre dels lampriformes. Són grans peixos pelàgics que es troben en tots els mars temperats i tropicals del món. Aquesta família només té dos gèneres i una de les seves espècies (Regalecus glesne), és el peix ossi més gran que existeix i pot arribar a fer 11 metres de llargada o més.
El nom de la família, Regalecidae, deriva del llatí regalis, que significa "reial". És possible que siguin l'origen de molts relats de serps marines
La seva carn no es menja gaire sovint perquè és de consistència gelatinosa.

## Bibliografia

* "Regalecidae". FishBase. Ed. Rainer Froese and Daniel Pauly. February 2005 version. N.p.: FishBase, 2005.
* Pete Thomas, Blue Demons Arxivat 2013-01-03 at Archive.is, The Los Angeles Times, August 26, 2006.
* Fishes: An Introduction to ichthyology. Peter B. Moyle and Joseph J. Cech, Jr; p. 338. Printed in 2004. Prentice-Hall, Inc; Upper Saddle River, New Jersey. ISBN 0-13-100847-1

## Referències

* ↑ "Regalecidae". FishBase. Ed. Rainer Froese and Daniel Pauly. March 2007 version. N.p.: FishBase, 2007.
* ↑ Davis, Josh L. Rare "Sea Monster" Washes Ashore In New Zealand. IFLScience

## Enllaços externs

* 4/9/2014 National Geographic Video
# The Libertines (àlbum)

The Libertines és el segon i últim àlbum del grup de rock britànic The Libertines. El disc, produït per Mick Jones, es va publicar el 2004, va arribar al número 1 de les llistes del Regne Unit i va ser disc de platí. Només en la primera setmana en van vendre 72.189 còpies.
A finals del 2004, va sortir a la venda una edició especial del disc amb un DVD extra titulat Boys in The Band, que incloïa entrevistes, vídeos d'actuacions en directe i el vídeo promocional de Can't Stand Me Now.

## Llista de cançons

* La cançó What Became of the Likely Lads, conté el tema France, compost per Carl Barât, que comença a sonar al minut 3:28.

## Referències

* ↑ «The Libertines top albums chart» (en anglès). BBC, 05-09-2004. [Consulta: 29 gener 2012].
# Schaffnerella

Schaffnerella és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* S. gracilis
# Stampersgat

Stampersgat és un poble situat al municipi de Halderberge, a la província del Brabant del Nord, al sud dels Països Baixos. Segons el cens de 2016 comptava amb una població de 1.221 habitants.

## Galeria

* Església de Stampersgat
* Torre de l'aigua de Stampersgat
* Riu de Mark

## Ciutats agermanades

* - Cheltenham, Anglaterra

## Enllaços externs

* Stampersgat en imatges Arxivat 2010-12-26 a Wayback Machine. (neerlandès)
# Pius de Valls i de Feliu

Pius de Valls i de Feliu (Barcelona, 1865 - Barcelona, 1939) fou un propietari rural i polític carlí català.
Era fill de Ramon de Valls i de Barnola (†1911) i de Concepció de Feliu i de Ros, una familia benestant de propietaris rurals d'Olzinelles establerta a Barcelona. Ramon de Valls va ser president de la Junta provincial carlina de Barcelona durant molts anys.
Pius s'involucrà en el carlisme català des de jove, formant part l'any 1907 de la Junta regional de Solidaritat Catalana. El 1909 es presentà a les eleccions provincials i fou elegit diputat. El 1913 es va tornar a presentar, aquest cop com a jaumí al marge de la Lliga Regionalista, i fou novament escollit. L'any 1915 formà part de la Junta regional tradicionalista i va ser un dels membres integrants de la comissió de governació de la Diputació de Barcelona. Va mantenir gran amistat amb Enric Prat de la Riba.
Durant la Dictadura de Primo de Rivera va donar suport al règim i presidí la Unión Patriótica a Olzinelles, rebent el dictador en la visita que va fer a Arenys de Mar el 1926.
Instaurada la Segona República Espanyola, va visitar el General Batet a la comandància poc abans dels fets d'octubre de 1934. Durant la guerra civil, es refugià a la casa que tenia a Sant Celoni, protegit per l'alcalde. La bona reputació que tenia de generós amb les classes humils el salvà d'una possible repressió per part dels milicians.
Per la seva defensa de la riquesa forestal, el 1932 va rebre un homenatge de la Societat Protectora d'Animals i Plantes de Catalunya a la seva finca d'Olzinelles amb una representació oficial de la Generalitat de Catalunya.

## Enllaços externs

* Fotografia de J. Xicart: «Homenaje a D. Pío de Valls y Feliu, socio de mérito de nuestra entidad. Comida íntima con que fueron obsequiados por dicho señor los delegados de la Generalitat y los representantes de la Protectora (3-7-1932)»

## Referències

* ↑ Pomés, Jordi. «Valls i de Feliu, Pius de». Els diputats de la Mancomunitat de Catalunya.
* ↑ «A Olzinelles: Homenatge al senyor Pius de Valls». Full oficial del dilluns de Barcelona, 04-07-1932.
# Plautdietsch

El plautdietsch o baix alemany mennonita és un dialecte del baix alemany (a vegades considerat llengua) parlat pels mennonites. Té el seu origen a la Prússia Reial (territori al delta del Vístula, actualment Polònia, situat a l'oest de l'antiga Prússia oriental), on emigraren força mennonites dels Països Baixos i del nord d'Alemanya a partir del segle xvi. El segle xviii, aquesta regió va convertir-se en una regió del Regne de Prússia, i molts mennonites van emigrar cap a Nord-amèrica (Canadà, Estats Units i Mèxic) i al Paraguai.
Avui dia, el plautdietsch es parla al Paraguai, a l'Uruguai, a Mèxic (principalment als estats de Chihuahua i Durango), a Ucraïna, a Alemanya, al Canadà (principalment a les províncies de Manitoba i Saskatchewan), al Brasil, a Belize i als Estats Units.

## Mostra

La taula següent mostra el parenostre en baix alemany mennonita, així com les versions neerlandesa i en baix alemany (plattdüütsche), variants dialectals que hi són properes.

## Referències

* ↑ «The Linguist List» (en anglès). International Linguistics Community Online. Eastern Michigan University. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2011. [Consulta: 26 abril 2011].

## Enllaços externs

* Diaccionari plautdietsch-anglès
* Associació d'amics del plautdietsch (alemany)
* Informació sobre Plautdietsch a la XV edició de l'Ethnologue, amb el codi “pdt” (anglès)
# Plesiops coeruleolineatus

Plesiops coeruleolineatus és una espècie de peix de la família Plesiopidae i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins al Japó i Oceania.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Schall

«Schall» té aquests significats:
* Klaus Schall, compositor i violinista danès.
* Paul Schall, polític autonomista alsacià.
Biologia: