OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Llobera i Ramon

Josep Llobera i Ramon (Barcelona, 1922 - Cornellà de Llobregat, 16 de desembre de 2011) fou un defensor i difusor del català.
Fou un dels fundadors a Cornellà de Llobregat de la Delegació local de la Unió Excursionista de Catalunya (UEC) i hi organitzà la secció sardanista, juntament amb cursets en català.
A Cornellà, durant el franquisme, va ésser molts anys l'únic professor de català, al local de la delegació de la UEC en classes voluntàries i gratuïtes, fins a la seva incorporació a la Junta Assessora per a l'Ensenyament del Català (JAEC). També va impartir cursos a Gavà, Esplugues de Llobregat, Sant Just Desvern i Barcelona. També de forma clandestina, va assistir a les classes dels Estudis Universitaris Catalans (EUC). També va treballar com a corrector a l'Institut d'Estudis Catalans amb Ramon Aramon i Serra fins a la seva jubilació el 1988.
Va rebre els següents reconeixements per la seva trajectòria: Premi Eduard Brossa de la Societat Catalana de Geografia per l'obra Toponímia de Cornellà de Llobregat. Accèssit a la Flor Natural dels Jocs Florals de l'Alguer. Diplôme Supérieur de Culture Française per l'Institut Français de Barcelone. Premi Fundació Huguet per l'obra El Català Bàsic. El 2004 li fou atorgada la Creu de Sant Jordi. També va rebre la Medalla d'Or de Cornellà de Llobregat.
El 24 de novembre del 2013 es va inaugurar una plaça a Cornellà de Llobregat amb el seu, nom molt a prop d'on va viure els últims anys de la seva vida.

## Referències

* ↑ «http://www.iec.cat/activitats/noticiasencera.asp?id_noticies=381». Institut d'Estudis Catalans, 2011. [Consulta: 20 desembre 2011].
* ↑ «Josep Llobera i Ramon». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mor Josep Llobera, Medalla d'Or de la ciutat de Cornellà de Llobregat i Creu Sant Jordi per la seva feina en defensa del català». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 27 març 2015].
# Las Turbas

Las turbas és el nom popular amb què es coneix la processó Camí del Calvari, que té lloc a la matinada del Divendres Sant a la ciutat espanyola de Conca. Forma part de la Setmana Santa d'aquesta ciutat, que està declarada d'interès turístic internacional, i n'és la seva processó més coneguda.

## Descripció

Segons els estatuts que regulen “las turbas”, aquestes són la multitud que reprodueix, al llarg de tot l'itinerari processional, l'escenificació piadosa i popular de la burla de què va ser objecte Jesús quan anava camí del mont Calvari per ser crucificat. La representació s'ha d'entendre sempre dins del respecte i la devoció, propis de les persones que formen part d'aquesta processó. No obstant això, per extensió s'ha utilitzat tradicionalment el terme Las turbas per a referir-se al conjunt de la processó, per ser aquesta multitud el que realment la diferencia de totes les altres des del punt de vista del significat, composició i organització, i converteix las turbas, doncs, en única.
Els integrants de las turbas reben popularment el nom de turbos i van vestits amb les túniques pròpies de les seves germandats religioses. Porten, a més, clarins i tambors, generalment de fabricació casolana. Els primers, molt difícils de fer sonar, emeten un so desafinat que s'anomena clarina, mentre que els segons tenen so ronc i mai redoblen. El so produït en colpejar els pals del tambor entre si, s'anomena palillá. Milers de cops de tambor simultanis alternen amb palillás (component contemporani de la processó) i es barregen de manera estrepitosa amb les clarinás a la matinada conquense del Divendres Sant.
Oficialment, per ser turbo és necessari pertànyer a alguna germandat i, encara que no està prohibit a les dones de participar en les processons de cap manera, la seva incorporació a la processó com a turbes i banceras (és a dir, portant els passos a espatlles) ha sigut molt escassa fins ara, malgrat que en la dècada dels 70 les dones van prendre un paper mot actiu en aquesta processó, la qual tenia una participació popular escassa i, elles la van impulsar.
El terme processó dels borratxos, sovint utilitzat entre persones no originàries de Conca per a referir-se a la processó Camí del Calvari, és considerat pejoratiu i injustificat pels conquenses.

## Referències

* ↑ «Estatutos de Las Turbas citados en la web del Grupo Turbas». Arxivat de l'original el 2009-04-09. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ «Confección de un clarín y un tambor de Turbas». Arxivat de l'original el 2009-04-10. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ «Sonidos de la procesión Camino del Calvario en la web de la Hermandad de Jesús amarrado». Arxivat de l'original el 2009-04-13. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ Artícle de El País.es
# Lipovník (Košice)

* No s'ha de confondre amb Lipovník (Nitra).
Lipovník és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1280.
# Novopàvlivka (Bakhtxissarai)

* Per a altres significats, vegeu «Novopàvlivka».
Novopàvlivka (en (ucraïnès): Новопавлівка, en rus: Новопавловка, Novopàvlovka) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 683 habitants. Pertany al districte de Bakhtxissarai.

## Població

Segons les dades del 2001 la composició de la població de la vila de Novopàvlivka d'acord amb la llengua que empren és la següent:

## Referències

* ↑ «Учь азиз дюрбеси (Айвовое / Эфендикой, АР Крым)». IMUSLIM. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 3 octubre 2014].
* ↑ Встречается также написание Коджа-Сала
* ↑ «Розподіл населення за рідною мовою, Автономна Республіка Крим». Державна служба статистики України. Arxivat de l'original el 2013-06-26. [Consulta: 26 octubre 2014].
# Maximilian Arnold

Maximilian Arnold (Riesa, el 27 de maig de 1994) és un futbolista alemany que juga com migcampista al VfL Wolfsburg, club del qual és capità. Ha estat internacional amb la selecció alemanya.
Format al planter del Wolfsburg, Arnold fou el debutant més jove del club el 2011 i des de llavors ha fet més de 300 aparicions a la lliga amb el club.
# Punyeta

* No s'ha de confondre amb Punyeta (indumentària).
Les punyetes són uns dolços originaris de la ciutat de Roquetes. És un producte típic de la ciutat i d'una part de les Terres de l'Ebre que se sol menjar per esmorzar o berenar.
Consisteixen d'una pasta feta amb oli d'oliva, sucre, mistela, anís i farina que va farcida de massapà. Presenten una forma circular lleugerament ovalada que busca reproduir el voltant d'un puny. Van acordonades pel voltant, porten una ametlla al centre i estan enfarinades pel damunt.

## Origen

L'any 1990, en commemoració pels 140 anys de la independència de Roquetes, es va decidir fer un concurs de pastissers i forners per crear una pasta típica i original que es convertís en símbol de la ciutat.
Les bases del concurs foren:
* Cada participant podia presentar el nombre de pastes que volgués
* Podien utilitzar qualsevol ingredient, però havien de ser propis de la terra
* Havien de crear una pasta fàcil de portar, amb consistència, que no fos fràgil i no empastifés gaire
* La pasta havia de tenir una certa durada, ja que es pretenia convertir-la en un producte de record de la ciutat
* Per tal de difondre la recepta, el guanyador hauria de facilitar-la
Durant l'ocasió, els participants van preparar safates amb una quantitat d'onze pastes en total. Després d'una votació i un desempat, la pasta guanyadora resultà la punyeta.
El nom de la pasta fa referència a la frase feta popular “ A Roquetes, les punyetes les venen fetes.” que feia referència a l'encaix dels gipons i camises dels pagesos. Aquest nom ben conegut ajudà a popularitzar-les, i es van fer públiques el dia 1 de juliol de 1990, per les Festes Majors.
Les punyetes es van convertir, llavors, en el dolç estrella de la ciutat.

## Bibliografia

* Montserrat Sales Solé, “Les Punyetes a Roquetes,” Biblioteca Digital Roquetes
# Josep Maria Figueras i Anmella

Josep Maria Figueras i Anmella (Barcelona, 22 de juny de 1926 — 29 de setembre de 2011) va ser un metge traumatòleg i cirurgià ortopèdic català. És reconegut internacionalment pel seu coneixement en la medicina de l'esport i per la llarga dedicació als esports de muntanya, principalment a l'esquí, i per les activitats que hi va promoure, incloent-hi l'escoltisme. Destaquen les seves intervencions en diferents Jocs Olímpics i Campionats del Món d'Esports d'Hivern com a metge de l'equip espanyol d'esquí. El 2003 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Biografia

El 1942, amb només 16 anys, Figueras va entrar al món de l'esquí com a corredor en totes les disciplines i com a monitor de l'Escola d'Esquí de La Molina. Sis anys més tard va ser preseleccionat per anar als Jocs Olímpics de Saint Moritz, però una lesió el va apartar del somni de tot esquiador. Entre el 1950-1951 va començar a exercir de metge a la Clínica de La Molina que, per aquells anys, ocupava una habitació del xalet del Centre Excursionista de Catalunya. Amb el temps, aquella clínica es va traslladar a una de les suites de l'Hotel Adserà. No va ser fins al 1969 que es va inaugurar la Clínica, pròpiament dit, de La Molina i de la qual se'n va fer càrrec el mateix Dr. Figueras.
El 1956 va estar present als seus primers Jocs Olímpics a Cortina d'Ampezzo ja com a metge traumatòleg de l'equip espanyol d'esquí, que no va deixar fins als Jocs Olímpics del 1988 a Calgary.
Josep Maria Figueras és considerat com un dels pioners en la medicina esportiva i també en la pràctica de l'esquí. Els més de 65 anys dedicats als esports d'hivern l'han deixat un grapat d'anècdotes personals. Una d'elles és la que va viure amb el Rei Joan Carles, qui va patir un accident a les pistes suïsses de Gstaad. Figueras, que en aquell moment es trobava a 100 quilòmetres de la localitat suïssa gaudint d'uns dies de descans, va ser localitzat per la Casa Reial. Tres hores més tard, i preguntant-se com havia estat localitzat, ja es trobava atenent al Rei Joan Carles qui va patir una fissura de pelvis.
A banda del Rei, per les mans de Figueras han passat els més grans esquiadors de l'època i fins i tot, noms andorrans com l'actual president de la FAE, Albert Coma. El seu coneixement en la prevenció d'accidents d'hivern també el van portar a Andorra l'any 2002, on va ser membre del comitè d'honor del 25º Congrés SITEMSH al Pas de la Casa-Grau Roig. Figueras ha estat cap del Servei de Cirurgia i Traumatologia de l'Hospital de la Creu Roja i és membre emèrit de la Societat Catalana de Cirurgia Ortopèdica i Traumatologia. El 2001 va rebre la medalla Josep Trueta al mèrit sanitari i el 2003 la Creu de Sant Jordi atorgada per la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ Biografia de Josep Maria Figueras i Anmella

## Enllaços externs

* Josep Maria Figueras i Anmella | Galeria de Metges Catalans
* Necrològica Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Necrològica a nevasport.com
# La Creu de Barberà

La Creu de Barberà és un dels barris de Sabadell, adscrit al districte 6. Està delimitat pels barris sabadellencs d'Espronceda, Campoamor, Gràcia, les Termes i el terme de Barberà. Rep el nom de la creu de Barberà, que senyalava el límit meridional de la ciutat. El barri va pertànyer al municipi de Barberà del Vallès fins al 1957, en què va ser agregat a Sabadell, tot i que el sector més meridional del nucli, dels anys 40, va continuar pertanyent a Barberà. Tanmateix l'agregació a Sabadell no fou definitiva fins dos anys més tard, mitjans de 1959, degut als recursos interposats per l'Ajuntament de Barberà. Sembla que la primera casa de la Creu –cal Pauet– la va construir Pau Santfeliu el 1880, prop de les Termes, en una vinya que tenia a tocar de la carretera de Montcada a Terrassa; actual carretera de Barcelona (N-150), via important del barri i que parteix el nucli en dues meitats. Als anys 30 del segle XX tenia uns 700 habitants. Fou durant el segon terç d'aquest segle en el qual experimentà un gran creixement demogràfic motivat per les migracions. L'any 1957 comptava ja amb 10.675 habitants i l'any 1984 hi vivien uns 16.868 veïns.

## Referències

* ↑ «Els districtes de Sabadell». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 31 octubre 2021].
* 1 2 3 «La Creu de Barberà». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 31 octubre 2021].
* ↑ Santamaria, Antonio. «La agregación de la Creu de Barberà (1959)». iSabadell. [Consulta: 31 octubre 2021].
* ↑ «Plaça de la Creu de Barberà». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 21 desembre 2017].
# Leu romanès

    Aquest article és sobre el leu romanès. Pel que fa a la moneda de Moldàvia, derivada d'aquesta, vegeu leu moldau. Pel que fa a l'aminoàcid, vegeu leucina.
El leu (en plural lei) és la unitat monetària de Romania. Es divideix en 100 bani (en singular ban). El codi ISO 4217 de l'actual leu romanès és RON, i el d'abans de l'1 de juliol del 2005, ROL.
La moneda de Moldàvia, des de 1993, també s'anomena leu (vegeu leu moldau).

## Història

El leu es va establir a Romania el 1867.
Quan Moldàvia era una província de Romania (1918-1940), hi circulava el leu romanès. Després de la desintegració de la Unió Soviètica i de la creació de l'estat independent de Moldàvia el 1993, es va establir el leu moldau, que va agafar el nom de la moneda romanesa.
El nom d'aquesta moneda (que en romanès literalment vol dir "lleó") prové del fet que, al segle xvii, als estats romanesos hi circulaven uns tàlers holandesos on hi havia representat un lleó (els anomenats leeuwendaalder); aquestes monedes a Romania s'anomenaven lei (lleons), i el nom va passar a denominar genèricament els diners i fou adoptat com a nom oficial de la unitat monetària nacional.
Cap als anys 90, després de la caiguda del comunisme, la inflació va arribar a uns límits insospitats a causa del fracàs de les reformes econòmiques, la legalització de la possessió de divises estrangeres el 1990 i les polítiques de bancarrota de l'època comunista, i va arribar a ser d'un 300% anual el 1993. El setembre del 2003, 1 euro es canviava a més de 40.000 lei, el nivell més baix a què va arribar la moneda romanesa. Gràcies a l'èxit obtingut per les diverses polítiques monetàries al final de la dècada de 1990 i el començament de la del 2000, la situació es va anar estabilitzant, amb una inflació d'un dígit el 2005.
El primer de juliol del 2005, el leu es va revaluar a raó de 10.000 dels antics (ROL) per un dels nous. Amb tot i això, les antigues monedes i bitllets encara van estar en circulació fins a l'1 de gener del 2007.
Dels nous lei, en circulen monedes d'1, 5, 10 i 50 bani i bitllets d'1, 5, 10, 50, 100, 200 i 500 lei.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 4,93804 (28 d'abril del 2023)
* 1 USD = 4,47566 (28 d'abril del 2023)

## Vegeu també

* Leu moldau

## Enllaços externs

* (romanès) (anglès) Banc Nacional de Romania
# Novoroslov

Novoroslov - Новорослов (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 109 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
# Maximilian Erlenwein

Maximilian Erlenwein (* 22 d'agost 1975 a Berlín) és un director de cinema i guionista alemany.

## Biografia

Maximilian Erlenwein va estudiar sociologia i estudis de mitjans a Marburg. Després va treballar com a càmera autònom per a documentals i reportatges de televisió. El 1999 va començar a estudiar direcció a la Deutsche Film- und Fernsehakademie Berlin (dffb). El 2005, Erlenwein va fundar Fat Lady Filmproduktion amb Robin von Hardenberg, amb seu a Berlín. El seu debut al llargmetratge Schwerkraft amb Fabian Hinrichs i Jürgen Vogel en els papers principals va guanyar, entre d'altres, el First Steps Award i el Premi Max-Ophüls. El segon llargmetratge d'Erlenwein, el thriller psicològic Stereo, és protagonitzada per Jürgen Vogel i Moritz Bleibtreu en els papers principals. La pel·lícula es va estrenar a la secció Panorama del 64è Festival Internacional de Cinema de Berlín i es va estrenar el 15/16 de maig de 2014 als cinemes alemanys i austríacs.
Maximilian Erlenwein viu a Berlín.

## Filmografia

* 2000: Fuck and Run; curtmetratge; Llibre i direcció
* 2000: Elvis versus Bruce Lee; curtmetratge; Llibre i direcció
* 2002: John Lee and Me; curtmetratge; Llibre i direcció
* 2005: Blackout; curtmetratge; Llibre i direcció
* 2006: Raw and Uncut; pel·lícula de concerts; Llibre i direcció
* 2007: Killing the Distance; documental; Llibre i direcció
* 2010: Schwerkraft; llargmetratge; Llibre i direcció
* 2014: Stereo; llargmetratge; Llibre i direcció
* 2019: Skylines; sèrie de Netflix; Direcció (3 episodis)
* 2023: The Dive; llargmetratge; Llibre i direcció

## Premis i nominacions

* 2005: Premi de la Crítica de Cinema Alemany, "Millor curtmetratge alemany" per Blackout
* 2006: Interfilm Berlin, "Millor curtmetratge alemany" per Blackout
* 2006: Premi Helene Schwarz "Millor director" per Blackout
* 2006: Millor curtmetratge internacional, Festival Internacional de Cinema de Monterrey, Mèxic per Blackout
* 2009: First Steps Award per Schwerkraft a la categoria de "Fight-Length Long Film"
* 2010: Premi al guió SR/ZDF al Festival Max Ophüls per Schwerkraft
* 2010: Premi Max Ophüls per Schwerkraft

## Referències

* ↑ «Lebensdaten». Arxivat de l'original el 2012-06-29. [Consulta: 23 setembre 2024].
* ↑ Offizielle Website zu Stereo, abgerufen am 16. Mai 2014

## Enllaços externs

* Fat Lady Filmproduktion
* „Der Kinoträumer“
* „Mir geht es um ökonomisches Erzählen“, Interview auf critic.de
# Pokróvskoie

«Pokróvskoie» té aquests significats:
* Pokróvskoie (Tiumén), localitat de l'óblast de Tiumén, a Rússia
* Pokróvskoie (Mordòvia), localitat de la república de Mordòvia, a Rússia
* Pokróvskoie (Tula), localitat de l'óblast de Tula, a Rússia
* Pokróvskoie (Daguestan), localitat de la república del Daguestan, a Rússia
# Ptolemeu de Cirene

Ptolemeu de Cirene (en llatí Ptolemaeus, en Grec antic Πτολεμαίος) fou un filòsof escèptic grec del segle i aC. Era deixeble d'Èubul d'Alexandria al seu torn deixeble d'Eufranor de Selèucia, i aquest deixeble de Timó de Fliunt. Diògenes Laerci diu que Timó no va tenir successor a la seva escola fins que va ser reoberta per Ptolemeu.

## Referències

* ↑ 5.Ptolemaeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 567
# Josep Maria Ferrer i Roca

Josep Maria Ferrer i Roca és un editor català. El 1963 inicià la seva activitat professional a Edicions 62 i formà part de l'equip impulsor de la Gran Enciclopèdia Catalana. A partir de 1973 s'incorporà com a gerent al DIGEC, empresa editora de la Gran Enciclopèdia Catalana. Una vegada enllestida la publicació d'aquesta obra, va continuar la seva activitat dins del nou Grup Enciclopèdia Catalana. L'any 1985 participà en el rellançament de l'editorial Proa i des de 1991 fins a 2005, moment de la seva jubilació, fou el cap d'edició de Grans Obres. Actualment, és patró de la Fundació Enciclopèdia Catalana.

## Referències

* ↑ Balcells, Albert; Pujol, Enric. Història de l'Institut d'Estudis Catalans. Institut d'Estudis Catalans, 2002, p. 175. ISBN 978-84-7283-656-3.
* 1 2 3 4 «Diploma de postgrau de Llibreria, Professorat». Universitat de Barcelona. [Consulta: 7 juliol 2014].
* ↑ «Fundació Enciclopèdia Catalana». Coordinadora catalana de fundacions. [Consulta: 4 juliol 2014].
# La Dehesa (Soneixa)

El Paratge de La Dehesa és un Paratge Natural Municipal i Microreserva de flora del municipi de Soneixa (Alt Palància). Declarat per Acord de la Generalitat Valenciana el 5 de novembre de 2002. El Paratge compta amb un Centre d'Interpretació situat a l'antiga Casa de Peones Camineros de principis del segle xx, l'eixida de la població.

## Orografia i geologia

El parc està situat en un altiplà a uns 440 metres d'altitud. Hi ha dues llacunes, una de les quals ha estat dessecada, situades sobre gres del període Triàsic. Davall, hi ha mànigues argilenques que en impermeabilitzar el sòl han possibilitat l'acumulació d'aigua. Es tracta de l'única llacuna de muntanya de tot el País Valencià. Se situen a la rodalia del riu Palància.

## Presència humana

Dins de la zona protegida trobem sis jaciments arqueològics del paleolític, epipaleolític, l'edat del bronze i del període ibèric. De períodes posteriors, destaca la pedrera de moles de molí o ruejos, situada a l'Arenal, en què s'extreien estes grans pedres per al seu ús en els molins de la zona. Estigué en ús fins als anys trenta del segle xx i encara s'observen diferents moles abandonades en diferents fases de la seua elaboració, cosa que permet reconstruir el seu procés de fabricació.
Els cultius tradicionals de secà (l'ametler, garrofers i oliveres) propis de la comarca formen part del patrimoni cultural i s'integren dins de l'ecosistema de la reserva.

## Flora

A causa de la presència de nombroses espècies botàniques rares, endèmiques o en perill d'extinció, part del paratge es va declarar microreserva de flora, que inclou les espècies Crassula campestris, Chaetonychia cymosa, Lavandula pedunculata, Quercus suber i Teucrium angustissimum.
A la contornada de La Balsa i, depenent del caràcter silici o calcari del substrat, trobem distintes formacions: suredes, pinedes (de Pi blanc, roig i pinyoner), arborcers, estepars-bruguerars, juntament amb matoll i plantes aromàtiques típiques del bosc mediterrani.

## Referències

* ↑ aprovat en l'acord del 5 de novembre de 2002 i publicat el 08/11/2002 al DOGV núm.:4374
* 1 2 «Paraje Natural Municipal La Dehesa» (en castellà). Ajuntament de Soneixa. [Consulta: 15 desembre 2013].

## Vegeu també

* Llista d'espais naturals del País Valencià
# Novoromànovskaia

Novoromànovskaia - Новоромановская (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del Ternovka, afluent per l'esquerra del Ieia. És a 19 km al nord-est de Tikhoretsk i a 143 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Ternóvskaia.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* Основные административно-территориальные преобразования на Кубани (1793—1985 гг.) / Autores: A. S. Azarenkova, I. Y. Bondar, N. S. Vertyshova. Krasnodar: Краснодарское кн. изд-во, 1986. — 394 p.
* Mapa topogràfic a maps.vlasenko.net (rus)
# Pokróvskoie (Mordòvia)

* Per a altres significats, vegeu «Pokróvskoie».
Pokróvskoie (en rus: Покровское) és un poble de la República de Mordòvia, a Rússia, segons el cens del 2001 tenia 162 habitants, pertany al municipi d'Atiàixevo.

## Referències

* ↑ И. К. Инжеватов. Топонимический словарь Мордовской АССР. Мордовское книжное издательство, 1987.