OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Regió de Biombo

La Regió de Biombo és una regió a l'oest de Guinea Bissau. La seva capital és Quinhámel. Limita al nord amb la regió de Cacheu, a l'est i al sud amb l'oceà Atlàntic, i a l'oest amb la regió d'Oio i el sector autònom de Bissau. Juntament amb les regions de Cacheu i Oio forma la província de Norte.
L'extensió de territori d'aquesta regió abasta una superfície de 839 quilòmetres quadrats, per la qual cosa és la regió de menor superfície del país. La població es compon d'uns 97.120 residents (xifres del cens de l'any 2009). La densitat de població és de 115 habitants per quilòmetre quadrat.

## Sectors

La regió de Biombo es divideix en tres sectors:
* Prabis
* Quinhámel
* Safim

## Referències

* ↑ Repartition geographique des communautés
* ↑ (portuguès) «Dades de l'Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2009-11-13. [Consulta: 15 juliol 2016].
# Mu Qi

Mu Qi, conegut com a Muqi Fachang (en xinès tradicional i simplificat: 牧溪). Sembla que el seu cognom era Xue i que Muqi era un pseudònim (hao) mentre que Fachang seria el seu nom monacal. Fou un monjo budista i pintor, durant la dinastia Song del Sud que va néixer cap al 1210 i va morir vers el 1269. Es discuteix si era originari de Kaifeng (província de Hunan) o de Sichuan. Va viure en un monestir a prop de Hangzhou.

## Obra pictòrica

Va ser deixeble Wuzhun Shifan. La seva obra està lligada al budisme chan (conegut al Japó com a zen) que va difondre la pintura monocroma amb tinta combinant la claror amb les ombres. Els seus temes són diversos: paisatges, retrats, natures mortes així com animals amb contingut simbòlic (el drac. el tigre, grues i micos. La seva influència com a artista va ser enorme; arribà fins al Japó i, malgrat el predomini de la pintura dels lletrats, a la dinastia Ming moltes de les obres van ser reproduïdes. La seva obra culminant és la de “Guanyin (deessa de la misericòrdia i la compassió) amb vestit blanc”.

## Bibliografia

* “Encyclopedia of China: History and Culture” de Dorothy Perkins.
ISBN 1-57958-110-2. ISBN 9781579581107. Roundtable Press. de.2013. Nueva York. Pàg.334.
* “La pintura de paisaje: del Taoísmo chino al Romanticismo europeo. Paralelismos plásticos y estéticos”. Tesi de María Teresa González Linaje. Facultat de Belles Arts (Departament de Pintura) de la Universitat tComplutense de Madrid. Madrid 2005.ISBN: 84-669-2445-0. Pàgs.220, 223, 518, 527, 746, 819, 821-822, 920 i 923.
http://pendientedemigracion.ucm.es/BUCM/tesis/bba/ucm-t27142.pdf

## Enllaços externs

* Influència de Mu Qi en l'obra de Fernando Almela (València 1943 - Madrid 2009):
http://www.ivam.es/va/exposiciones/2979-fernando-almela-ivams-collection Arxivat 2014-02-20 a Wayback Machine.
# Pirgos (desambiguació)

Pirgos (llatí: Pyrgus o Pyrgi; grec antic: Πύργος o Πύργοι; en grec significa 'torre') és el nom de diverses ciutats mediterrànies del món grecoromà:
* Ciutats actuals:
** Pirgos, ciutat de Grècia capital de la Unitat perifèrica de l'Èlida.
** Pirgos, vila de Grècia a l'illa de Santorí.
** Pirgos, vila de Grècia de la Unitat perifèrica de Kozani.
** Kato Pirgos i Pano Pirgos (respectivament, Pirgos de Dalt i Pirgos de Baix), viles de Xipre.
* Ciutats històriques:
** Pirgos, ciutat etrusca, lloc de trobada de les làmines de Pyrgi.
** Pirgos, ciutat de Creta de la civilització minoica.
** Priniatikos Pirgos, jaciment arqueològic de Creta corresponent amb l'antiga ciutat d'Istros.
** Pirgos, ciutat de l'Èlida, a la regió de Trifília.
** Pirgos, nom antic de la moderna ciutat de Burgàs, a Bulgària.
* Com a cognom:
** Leonidas Pirgos, tirador d'esgrima grec que participà als Jocs Olímpics d'Atenes de 1896.
# Sertori

«Sertori» té aquests significats:
* Guerra de Sertori, conflicte entre una coalició de romans i ibers contra els representants del règim del dictador Luci Corneli Sul·la (80 aC -72 aC)
* Gens Sertòria (diversos personatges)
** Quint Sertori, lloctinent de Gai Mari i un dels caps del partit popular a Roma i governador d'Hispània fins a la seva mort
** Sertori Macró, prefecte pretorià sota els emperadors Tiberi i Calígula
# Podbablje

Podbablje és un poble i municipi de Croàcia situat al comtat de Split-Dalmàcia. El 2020 tenia una població estimada de 4.309 habitants.

## Referències

* ↑ «Split-Dalmacija (County, Croatia) - Population Statistics, Charts, Map and Location» (en anglès), 9 desembre 2021. [Consulta: 31 desembre 2021].
# Molí de la Roda

El Molí de la Roda és un edifici de Veciana (Anoia) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Es tracta d'un casal amb torre, segles XVII-XVIII. Aquest gran casal fortificat és on antigament hi havia un molí.
És de planta rectangular i té una torre annexa on hi havia hagut les presons. A la façana principal, a la porta d'entrada hi ha un balcó amb una gran llinda de pedra. A la façana lateral on hi ha les escales que es dirigeixen a l'entrada de la torre hi ha un gran balcó emmarcat per unes falses pilastres esculpides en la pedra. La torre, de planta baixa i tres pisos, més ampla en la base, té una teulada a quatre vessants i en el primer pis es conserven les espitlleres. A l'últim pis, s'hi obre una finestra d'arc conopial. Tant a la façana principal com a la posterior, s'hi ha obert posteriorment diverses finestres amb arcs de maó vist.
S'hi va per l'anomenat camí de la Roda, una pista en molt bon estat, que surt del km 5,2 de la carretera BV-1001 (de Calaf a Sant Guim). A pocs metres del molí es troba l'ermita de la Mare de Déu de les Olles.

## Història

Es tracta d'un casal residencial i molí senyorial dels barons de Segur.
Era la residència dels barons de Segur. Fou anomenat casa del sobirà, després molins de Segur i actualment es coneix pel molí de la roda.
En el casal hi havia hagut el molí. Avui les pedres de moldre es fan servir de taules al carrer, també a l'exterior es conserva la roda de ferro que movia el molí, ja que fou destruïda el 1981. La bassa va ser aterrada pels propietaris actuals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Molí de la Roda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Molins de Segur». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Resolució 1263 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1263 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 13 de setembre de 1999 després de reafirmar totes les resolucions anteriors del Sàhara Occidental, el Consell el Consell va ampliar el mandat de la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO) fins al 14 de desembre de 1999.
La resolució va començar acollint amb beneplàcit la represa de la identificació dels votants i el començament del procés d'apel·lació. En aquest sentit, va ampliar el mandat de la MINURSO per completar el procés d'identificació dels votants, implementar mesures de foment de la confiança, continuar el procés d'apel·lació i concloure acords pendents relacionats amb la implementació del Pla de Regularització. En el moment de l'aprovació de la resolució, 22.656 individus havien estat preinscrits a Al-Aaiun i uns altres 548 individus a Nouadhibou i Zouérat al nord de Mauritània.
Es va demanar al secretari general Kofi Annan que informés cada 45 dies sobre novetats significatives relacionades i que presentés una avaluació integral dels passos cap a la finalització del procés d'apel·lació, els requisits de personal, la repatriació dels refugiats i el començament del període de transició.

## Vegeu també

* Zona Lliure
* República Àrab Sahrauí Democràtica
* Mur marroquí
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 – 2000)

## Referències

* 1 2 «Security Council extends MINURSO mandate until 14 December». United Nations, 13-09-1999.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Museu del Transvaal

El Museu del Transvaal és un museu d'història natural situat a la ciutat de Pretòria, Sud-àfrica. Va ser fundat com a Staatsmuseum (Afrikaans per a "Museu de l'Estat") de la República Sud-africana l'1 de desembre de 1892. La seva creació va ser atribuïda al secretari d'Estat de la República del Transvaal, Willem Johannes Leyds (1859-1940). Entre els seus objectius es trobaven aconseguir col·leccions representatives de les poblacions autòctones, reunir espècimens d'animals, plantes, fòssil és, minerals, així com elements relacionats amb la història de la colonització europea, en particular dels bóers i dels Voortrekker.
El Museu del Transavaal alberga grans col·leccions de fòssils del Pliocè (incloent homínids de Sterkfontein, Swartkrans i Kromdraai a l'inici de la Humanitat), així com teràpsidss del període Permià (rèptils amb semblant als mamífers originaris de Karoo). A més, el museu conserva grans col·leccions de mamífers, aus, rèptils i invertebrats (especialment Lepidoptera i Coleoptera).

## Història

En augmentar sense parar les seves col·leccions, especialment gràcies a les donacions, el museu va necessitar en 1893 un espai més gran. A l'abril de 1897, Jan Willem Bowdewyn Gunning (1860-1913) va esdevenir el primer director del museu. Per mitjà de les seves relacions amb els altres museus de Sud-àfrica, el museu de Transvaal va enriquir ràpidament les seves col·leccions de zoologia i va establir vincles amb altres institucions a Europa. El gener de 1898, es va inaugurar un jardí zoològic, encara que només amb alguns animals. Es va començar a construir un nou edifici en 1899, però la seva edificació va ser interrompuda per les Guerres dels Bóers, per això, no va ser fins a 1912 que el museu es va instal·lar en el seu nou edifici.
En 1964, el museu va ser escindit en dues institucions: una consagrada a la història natural i l'altra a l'etnologia ia la història. L'1 d'abril de 1999, el Museu del Transvaal es va fusionar amb el Museu d'Història natural cultural de Pretòria i el Museu nacional sud-africà d'història militar (situat a Johannesburg) per formar una nova institució: la Northern Flagship Institution. Aquesta institució és manejada per un oficial executiu i una junta que va reemplaçar les tres juntes separats dels museus antecessors. L'actual director del Museu del Transavall és el doctor Francis Thackeray.

## Enllaços externs

* Web oficial de Transvaal Museum
# Sándor Brodszky

Sándor Brodszky, també anomenat Aleksander Brodszky, (Tóalmás, 1819 - Budapest, 1901) fou un pintor i fotògraf hongarès, que els seus treballs s'exposen majoritàriament a la Galeria Nacional Hongaresa. D'altres, com el Paisatge del vespre, s'exposen a la Galeria Nacional Eslovaca.

## Referències

* ↑ «Podvečerná krajina, Alexander Brodszky» (en eslovac). Webumenia.sk. [Consulta: 14 desembre 2016].
* ↑ «Podvečerná krajina, Brodszky, Alexander» (en anglès). Europeana. [Consulta: 14 desembre 2016].
* Benezit Dictionary of Artists, vol. 2/324, 2013-01-10
* Art Encyclopedia, vol. I/306, 2013-01-10
# Pietro La Vega

Pietro La Vega (segle XVIII - 1810) va ser un arqueòleg i artista espanyol que va dibuixar les ruïnes de Pompeia, Herculà i Estàbia.
Inicialment, a més de cartògraf, va ser enginyer militar, com el seu germà Francisco La Vega, qui havia estat nomenat director d'excavacions del rei de Nàpols, Ferran I de les Dues Sicílies. Va començar els seus treballs arqueològics el 1764. El 1804, quan va morir Francisco, el va succeir com a director.
Pietro La Vega va ser un arqueòleg molt conscienciós i meticulós, que prenia moltes notes. Els seus treballs van fer possible a François Mazois (Carlo Francesco Mazois) publicar el 1824 la síntesi més completa dels treballs arqueològics de Pompeia.

## Referències

* ↑ DesRochers, 2002.
* ↑ Mazois, François. Les ruines de Pompéi (en francès). París: F. Didot, 1824-1838. OCLC 23430300.

## Bibliografia

* DesRochers, Brigitte «Au-delà du style: naissance du classicisme structurel dans Les Ruines de Pompéi» (en francès). Histoire de l'art, esthétique et muséologie, 2002. Arxivat de l'original el 2005-08-18 [Consulta: 26 gener 2022].
* Pagano, Mario. I Diari di Scavo di Pompeii, Ercolano e Stabiae di Francesco e Pietro la Vega (1764-1810) (en italià). Roma: L'Erma di Bretschneidein, 1997.

## Vegeu també

* Karl Weber
* Libero D'Orsi
* Roque Joaquín de Alcubierre
# Sintasa terpènica

Les sintases terpèniques són una classe d'enzims que catalitzen la producció dels terpens i terpenoides. Aquests compostos químics són presents en tots els eucariotes superiors i també alguns bacteris, tot i que els principals productors en són les plantes, els insectes i els fongs. Es calcula que existeixen entre 20.000 i 30.000 terpens diferents i aquesta enorme diversitat es deu al gran nombre de sintases terpèniques existents, així com al fet que aproximadamanet la meitat d'aquestes són capaces de generar diversos terpens diferents. Aquest és el cas d'una de les primeres sintases terpèniques clonades, la sintasa monoterpènica del (+)-sabinè de la Salvia (AAC26018.1). En els assaigs in vitro, es produí l'esmentat (+)-sabinè (63%), però també γ-terpinè (21%), terpinolè (7%), limonè (6,5%) i mircè (2,5%).
Les sintases terpèniques, pertanyents al metabolisme secundari, utilitzen com a substrat bàsic per generar tota la diversitat de terpens coneguda l'isopentenil pirofosfat, que és capaç de formar tres nous substrats diferents: El pirofosfat de geranil (la base per generar els monoterpens) el pirofosfat de farnesil (genera els sesquiterpens, triterpens i esteroides) i el pirofosfat de geranil-geranil (genera els diterpens, els tetraterpens i els politerpens).
En les plantes, les sintases dels monoterpens, sesquiterpens i diterpens estan relacionades evolutivament entre si, i són diferents de les sintases dels triterpens o els tetraterpens. Tot i així, es considera que totes les sintases terpèniques tenen el seu origen evolutiu en una sintasa diterpènica, que inicialment pertanyia al metabolisme primari.

## Referències

* 1 2 Dorothea Tholl (2006). Terpene synthases and the regulation, diversity and biological roles of terpene metabolism.Current Opinion in Plant Biology 2006, 9:297–304(anglès)
* ↑ McKee, T., McKee, J (2003). Bioquímica, la base molecular de la vida. McGraw Hill(castellà)
* ↑ Sarah A. Holstein and Raymond J. Hohl (2004). Isoprenoids: Remarkable Diversity of Form and Function. Lipids, Vol. 39, no. 4
* ↑ Connolly, J.D., Hill, R.A., 1991. Dictionary of Terpenoids. Chapman and Hall, London.(anglès)
* ↑ Jörg Degenhardt, Tobias G. Köllner, Jonathan Gershenzon, 2009. Monoterpene and sesquiterpene synthases and the origin of terpene skeletal diversity in plants. Phytochemistry 70 (2009) 1621–1637(anglès)
* ↑ «(+)-sabinene synthase [Salvia officinalis]». GenBank.(anglès)
* ↑ Mitchell L. Wise, Thomas J. Savage, Eva Katahira and Rodney Croteau (1998). Monoterpene synthases from common sage (Salvia officinalis). cDNA isolation, characterization, and functional expression of (+)-sabinene synthase, 1,8-cineole synthase, and (+)-bornyl diphosphate synthase.J. Biol. Chem. 1998, 273:14891-14899.(anglès)
# Podbelski

Podbelski o Podbellski - Подбельский (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes del Kuban-Azov, a la península de Ieisk. És a 7 km al sud de Ieisk i a 185 km al nord-oest de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Xirotxanka.
# Museu del Tabac

El Museu del Tabac o antiga Fàbrica Reig és un museu del Principat d'Andorra dedicat a la història del tabac del país, es troba al carrer Doctor Palau de Sant Julià de Lòria.
Es troba a l'antiga fàbrica de tabacs Reig, un edifici de principis del segle XX que va funcionar des del 1909 fins al 1957. Durant aquesta època el tabac va ser un dels principals factors de la puixança d'Andorra. El museu és de la Fundació Julià Reig, de la família Reig, propietaris de Tabacs Reig i Banca Reig.

## Referències

* ↑ «Museus d'Andorra». Portal Turístic d'Andorra. Andorra Turisme. Arxivat de l'original el 16 de juliol 2011. [Consulta: 2 desembre 2010].
* ↑ «Museu del Tabac». Portal Turístic d'Andorra. Andorra Turisme. Arxivat de l'original el 9 d’octubre 2012. [Consulta: 5 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Museu del Tabac
# Pietro Larizza

Pietro Larizza (Reggio de Calàbria, 21 de juliol de 1935 - Roma, 1 de març de 2021) fou un sindicalista i polític italià.
Va ser elegit com a secretari general de la Unió Italiana del Treball entre 1992 i 2000. Fou candidat per Partit Democràtic a les eleccions legislatives italianes de 2006, i el 2008 després de la dimissió de Goffredo Bettini va passar a senador.

## Vegeu també

* UIL
* Italo Viglianesi
* Lino Ravecca
* Ruggero Ravenna
* Raffaele Vanni
* Giorgio Benvenuto
* Luigi Angeletti

## Enllaços externs

* Fitxa sobre Larizza a senato.it (italià)
# Sintel (empresa)

Sistemas de Instalaciones de Telecomunicaciones, S.A., coneguda com a Sintel, va ser una empresa espanyola especialitzada en el muntatge de sistemes de telefonia que es va fundar el 1975 com a societat anònima subsidiària al 100% del grup d'empreses de Telefónica, aleshores de gestió pública. Les seves activitats van arribar a generar una facturació de 62.000 milions de pessetes anuals i va arribar a tenir una plantilla d'al voltant de 4.000 persones, amb filials que s'estenien per Espanya, Amèrica Llatina, el nord d'Àfrica i Sud-àfrica.
En el context de la política de reformes econòmiques i de privatitzacions del sector industrial públic espanyol que es va dur a terme als anys 1990, l'empresa es va vendre al 1996 a MasTec, una empresa privada participada pels Mas Canosa, una controvertida família de l'exili cubà i instal·lada a Miami. Aquesta polèmica operació va anar seguida per un deteriorament econòmic de l'empresa que, segons els sindicats, tenia l'origen en les greus irregularitats per part dels propietaris i directius, així com en l'actitud de la direcció de Telefónica. L'increment de la conflictivitat laboral va desembocar en la suspensió de l'activitat de l'empresa la primavera del 2000, després de l'impagament de les nòmines mensuals i la presentació d'un ERO que afectava prop de 900 treballadors.

## L'"efecte Iguazú"

Aquestes circumstàncies i la resolució dels sindicats de donar-les a conèixer van aconseguir un ressò mediàtic suficient per repercutir en l'opinió pública, el conegut com a cas Sintel. Va tenir especial repercussió després de dur a terme accions inusuals com l'ocupació durant 187 dies del madrileny Passeig de la Castella, una de les principals vies de la ciutat, amb l'anomenat "Campament de l'Esperança".
El conflicte social va forçar finalment a la intervenció el 2001 del Govern espanyol, presidit per José María Aznar, a instàncies d'una resolució presentada per Esquerra Unida i aprovada de manera unànime pel Parlament Espanyol. Després de diversos mesos de negociació es va arribar a un acord amb els representants que preveia una indemnització econòmica per als treballadors i l'oferta de recol·locació d'uns quants centenars de treballadors en altres empreses de Telefónica.
El documental El efecto Iguazú, dirigit per Pere Joan Ventura i amb música de Manu Chao, descriu l'experiència de la lluita dels treballadors per donar a conèixer la seva situació i va ser guardonat amb un premi Goya l'any 2003. Per la seva part, el director Paul Adolfo Dufour reflexiona sobre el cas i fa una crida a no oblidar "aquesta lluita" al seu documental titulat Nosotros, que va guanyar un premi com a Millor Pel·lícula Documental dins de la secció "Tiempo de Historia" de la SEMINCI.

## Referències

* ↑ «Nosotros». [Consulta: 29 gener 2020].

## Enllaços externs

* Asociación Sintel
# Pluja gelant

La pluja gelant és un fenomen meteorològic que passa quan impacta una gota d'aigua líquida (procedent d'una massa d'aire més càlid) en un objecte que es troba a la superfície i que està a una temperatura prou baixa que fa que es congeli. Es tracta, doncs, de precipitació en forma d'aigua líquida en subfusió (temperatura inferior a 0° C) que en contacte amb el terra es congela immediatament, o de pluja ordinària que cau sobre una superfície extraordinàriament freda que fa que també es congeli tan bon punt toca aquesta superfície. El resultat és sempre la formació d'una pel·lícula uniforme de glaç homogeni i transparent.
No s'ha de confondre amb altres fenòmens aparentment similars com l'aiguaneu o la boira gebradora. És una situació molt perillosa quan es condueixen vehicles, en els aeroports o per a les xarxes elèctriques, ja que el pes del glaç acumulat les pot destruir. És un fenomen poc corrent a la conca del Mediterrani però no és rar a Amèrica del Nord i en altres zones que presentin una inversió tèrmica acusada.

## Mecanisme

Bàsicament, el fenomen de pluja gelada es presenta en situacions amb molt d'aire fred en superfície i quan ensems hi arriba un front càlid que forma una capa d'aire calent. Si passa que, en aquestes circumstàncies, hi ha precipitació, aquesta comença en forma de neu, en travessar la capa càlida passa a ser pluja i a prop de la superfície passa a estar en estat de súper refredades (per tant gotes líquides tot i estar amb temperatures sota zero) i queden congelades sobre les superfícies dels objectes, l'asfalt per exemple, també trenca esteses elèctriques, arbres i és molt perillós en els aeroports. El glaç produït per la pluja gelant es pot acumular i fer una capa d'uns quants centímetres.

## Referències

* ↑ «Pluja». Diccionari de la llengua catalana. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 1r abril 2012].
* ↑ http://static-m.meteo.cat/wordpressweb/wp-content/uploads/2014/11/18120559/manual-destil.pdf Arxivat 2015-03-20 a Wayback Machine.
* ↑ http://meteospain.foroactivo.net/curiosidades-f19/lluvia-helada-freezing-rain-t137.htm Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Canadian ice storm of 1998
* Climatology of freezing rain Arxivat 2006-02-23 a Wayback Machine.
* Video of Ice-storm Arxivat 2008-01-24 a Wayback Machine.
* Graphic Explanation
# Musa

* No s'ha de confondre amb mussa.
«Musa» té aquests significats:
* Muses, divinitats inspiradores
* Antoni Musa, metge d'August
* Musa (planta), gènere de plantes de la família Musaceae
* Mansa Musa I primer governant del llinatge laye i el desè mansa (rei de reis o emperador) de l'Imperi de Mali (1312-1337)
* Mūša, riu de Lituània i Letònia.
* Musa (pel·lícula), pel·lícula de terror del 2017 dirigida per Jaume Balagueró
Viccionari
# Molí de la Roca (l'Aleixar)

El Molí de la Roca és un antic molí de l'Aleixar (el Baix Camp) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Queden algunes parets en peu que corresponen a construccions de diverses èpoques, la més antiga sembla la de contenció de la bassa, on al seu damunt son visibles dos cacaus d'un metre de diàmetre dintre un encaix quadrat que fa la bassa.

## Referències

* ↑ «Molí de la Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Molí de la Roca». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 novembre 2018].