OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Cases i Arxer

Joan Casas i Arxer (1839-1923) fou un empresari català, un dels responsables de la construcció del Tren de Sant Feliu de Guíxols a Girona.

## Biografia

El 1860 era l'apoderat de l'empresa Vinyas, Huygen i Cia. Quan el 1866 es va casar amb Antonia Vinyas (neboda del propietari) se li van obrir possibilitats en la direcció de l'empresa, que acabarà per dir-se Juan Casas i Cia. Va ser Regidor i Alcalde de Sant Feliu de Guíxols (provisional el 1869, de 1874 a 1876 i de 1891 a 1894). Va ser l'impulsor del tren de Sant Feliu de Guíxols a Girona de la qual va ser el seu president des de la seva creació el 1892 fins al 1895. El 1903 va ser candidat a les eleccions generals per Girona i el 1904 va ser nomenat vicepresident de la Unió Catalanista.

## Referències

* ↑ Indústries, comerços i serveis, Gerard Bussot i Liñón; Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols (El Carrilet) - 2002
* ↑ El Tren de Sant Feliu història del ferrocarril Sant Feliu de Guíxols-Girona; Carles Salmerón i Bosch; Barcelona Terminus cop. 1985
* ↑ Els inicis del catalanisme guixolenc. El Centre Català (1901-1904), Cercle d'Estudis Històrics i Socials de Girona (Quaderns del Cercle); Vol.:12 Any:1996 Pàgina:93-136
# Festa Major d'Horta

La Festa Major d'Horta se celebra la primera quinzena de setembre al barri d'Horta, al districte d'Horta-Guinardó de Barcelona. Durant les dues setmanes de festa major, s'hi fan activitats de tota mena: balls, concerts per a jovent, activitats infantils, àpats comunitaris, esdeveniments esportius, gimcanes, etc. La cultura popular del barri, molt rica i variada, també hi té un paper preeminent. Totes les agrupacions del barri surten conjuntament a la cercavila d'inauguració. I durant la festa es fan exhibicions de dansa, ballades i un correfoc final.

## Motiu

Com en molts altres indrets de la ciutat, l'origen de la festa major d'Horta és votiu. El 10 de setembre de 1731 es va celebrar per primera vegada el «vot del poble». Es va formular en honor de Sant Gaudenci, com a copatró del barri, en agraïment pel do de la pluja. Des de llavors, cada any pel 10 de setembre, el poble d'Horta el renova en una cerimònia a l'església parroquial de Sant Joan d'Horta.

## Actes destacats

* Cercavila. Totes les colles de cultura popular d'Horta participen en la gran cercavila de la festa major, que arriba a fer sis recorreguts diferents. Hi surten els gegants del barri i també moltes peces infantils de les escoles. Tampoc no hi falten les colles de diables –amb el seu bestiari–, els esbarts dansaires i els grups de percussió.
* Matinades. El matí de festa major, els grups de tabalers de les principals colles de foc del barri –els Diables d'Horta, els del Carmel i els Banyetes d'Horta– desperten tot el veïnat per anunciar que ja ha arribatla festa major. Sovint, els tabalers també compten amb la col·laboració de grups de trabucaires, com els d'en Perot Rocaguinarda.
* Tarda de dansa catalana. L'esbart Folklòric d'Horta, secció de dansa dels Lluïsos d'Horta,organitza cada any aquesta demostració de balls tradicionals en què participen tots els membres del grup.
* Tomàquet. Des de fa més de seixanta anys, el grup de teatre del Foment Hortenc representa aquest singular espectacle comicomusical amb balls i esquetxos humorístics. Cada any fa una representació especial a l'aire lliure en què es descobreixen molts secrets d'aquesta obra, que ja és un clàssic.
* Correfoc. Els Diables d'Hortas'encarreguen de l'acte final de la festa major: és el correfoc, amb el dracCapallà. Moltes vegades la colla organitzadora convida més grups de foc a participar-hi. Hi són habituals les colles de diables veïnes del Carmel i algunes altres que venen d'arreu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Festa Major d'Horta». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Cristóbal de Aguilar

Cristóbal d'Aguilar (Lima, segle xviii) va ser un pintor crioll, especialitzat a retratar als membres de la noblesa de Lima i l'elit política del Virregnat del Perú.
Aguilar havia iniciat la seva carrera com a retratista de monges, frares i catedràtics universitaris. Cap a 1756, per exemple, retratava a la religiosa sor María de l'Esperit Sant Matoso. Abans havia plasmat la coneguda imatge pòstuma de l'escriptor de Lima Pedro de Peralta Barnuevo.
L'estima pel seu treball es va incrementar notablement en ser convocat per Amat, quan l'enfrontament amb la classe dirigent de Lima va distanciar al Virrei de Bravo de Lagunas i tal vegada del mateix Cristóbal Lozano, l'altre gran pintor de l'època. Aguilar va representar diverses vegades a Amat, encara que la seva imatge més coneguda ho mostra en 1771 com a protector del monestir de les Natzarenes.
D'aspecte una miqueta arcaïtzant, els retrats d'Aguilar combinen un realisme incisiu en la descripció de rostres i mans, mentre que els pesats cortinatges i l'entorn decoratiu evidencien certa rigidesa d'execució, sobretot si es comparen amb els ampul·losos draps i el refinament cromàtic de Lozano.

## Bibliografia

* Wuffarden, Luis E.. «Fraccionamiento regional y arcaísmo (1740-1780)». A: Arte y Arquitectura (Enciclopedia Temática del Perú). Lima: El Comercio, 2004. ISBN 9972-752-15-1.
# Fail·le de Crotona

Fail·le o Fail·los (en llatí Phayllus, en grec antic Φάϋλλος) fou un atleta i militar de Crotona que va obtenir tres vegades la victòria als Jocs Pitis.
Quan l'Imperi Persa va envair Grècia, del seu patrimoni personal va equipar tres naus amb les que es va unir a la flota grega i va prendre part a la memorable Batalla de Salamina de l'any 480 aC. Aquesta va ser l'única ajuda que va arribar als grecs des de la Magna Grècia i Sicília en aquella ocasió, segons Heròdot i Plutarc. Pausànias també en parla.
Probablement sigui aquest Fail·le el mateix que és molt alabat per les seves victòries com a atleta en un epigrama que es conserva a l'Antologia palatina.

## Referències

* ↑ 1.Phayllus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 242-243
# Kazuhiro Mori

Kazuhiro Mori, (en japonès: 盛一大, Chiba, 17 de setembre de 1982) és un ciclista japonès, que combina la carretera amb la pista.

## Palmarès en ruta

* 2005
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Hokkaidō
* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Hokkaidō
* 2008
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Hokkaidō
* 2009
** Medalla d'or als Jocs de l'Àsia de l'Est en contrarellotge per equips (amb Makoto Iijima, Kazuo Inoue i Hayato Yoshida)
** Campió del Japó en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Hokkaidō
* 2010
** 1r al Volta a la Mar de la Xina Meridional
* 2011
** 1r a la Volta a Okinawa

## Palmarès en pista

* 2012
** Campió d'Àsia en Puntuació

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2008-2009
** 1r a Copenhaguen, en Scratch

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Danio albolineatus

Danio albolineatus és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. Va ser descrit per primera vegada com a Nuria albolineata per Edward Blyth el 1860. Poden assolir els 6,5 cm de longitud total.
Es troba des de Myanmar fins a Laos i Indonèsia (Sumatra). També és present a les conques dels rius Irrawaddy i Mekong.

## Referències

* ↑ Eschmeyer, William; van der Laan, Richard; Fricke, Ron. «albolineata, Nuria» (en anglès). Eschmeyer's Catalog of Fishes. California Academy of Sciences, 07-12-2020.
* ↑ Blyth, Edward «Report on some Fishes receivedfrom the Sitang River» (en anglès). Journal of Asiatic Society of Bengal, 1860, pàg. 163.
* 1 2 Torres, Armi G.; Froese, Rainer. «Danio albolineatus (Blyth 1860) Pearl danio» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Fang, F. i M. Kottelat, 1999] Danio species from northern Laos, with descriptions of three new species (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 10(3):281-295.
# Dodecadodecàedre xato invertit

En geometria, el dodecadodecàedre xato invertit és un políedre uniforme no convex indexat com a U$_{60}$. Té un símbol de Schläfli sr{5/3,5}.

## Bibliografia

* Wenninger, Magnus. Dual Models. Cambridge University Press, 1983. ISBN 978-0-521-54325-5. p. 124

## Vegeu també

* Llista de políedres uniformes

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Inverted snub dodecadodecahedron» a MathWorld (en anglès).
# Fidel Tricánico

Fidel Tricánico (Montevideo, 21 de gener de 1915 — ?) fou un boxejador uruguaià de destacada participació en els Jocs Olímpics d'estiu de 1936.
El 1936 va ser eliminat en quarts de final de la categoria dels pesos mosca, després de perdre el combat contra l'alemany Willy Kaiser.
Formà part d'una delegació de boxejadors sud-americans no professionals que s'enfrontà a Chicago el 1937 a una selecció que representava la "Catholic Youth Organization".

## Referències

* ↑ (anglès) Fidel Tricánico Biography and Olympic Results - Olympics at Sports-Reference.com Arxivat 2011-05-19 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Nómina de todos los deportistas uruguayos que participaron en los Juegos Olímpicos entre los años 1924 y 2004 Arxivat 2010-04-18 a Wayback Machine. a Observa.com
* ↑ (castellà) Uruguay y su participación boxística en los Juegos Olímpicos' Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a boxeouruguayo.com
* ↑ «C.Y.O., beware! These South Americans can fight!». Chicago Sunday Tribune, 22-08-1937, pàg. 5.

## Vegeu també

* Boxa als Jocs Olímpics d'estiu de 1936
* José Feans
* Juan Bregaliano
* Liberto Corney
* Andrés Recalde
* Manuel Smoris
# Fernando Domínguez Reboiras

Fernando Domínguez Reboiras (Santiago de Compostel·la, 1943) és un teòleg, historiador i filòleg gallec, establert a Alemanya des de 1963. És membre del Raimundus Lullus Institut de la Universitat de Friburg de Brisgòvia i de Maioricensis Schola Lullistica.

## Referències

* ↑ «Fernando Domínguez Reboiras». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Paloma, David «Any Llull. Preàmbul». Cultura (El Punt Avui), 05-12-2014, p. 4.
# César Ruminski

César Ruminski (13 de juny de 1924 - 14 de maig de 2009) fou un futbolista francès d'ascedència polonesa.

## Selecció de França

Va formar part de l'equip francès a la Copa del Món de 1954.

## Referències

* ↑ Braun, Didier «L'Équipe de France de football, c'est l'histoire en raccourci d'un siècle d'immigration». L'Équipe [Consulta: 15 agost 2009]. Arxivat 13 de gener 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 30 gener 2018].
* ↑ Profile Arxivat 2018-01-31 a Wayback Machine. a FFF
# Doddie Weir

George "Doddie" Weir (Edimburg, 4 de juliol de 1970 - ?, 26 de novembre de 2022) fou un jugador de rugbi escocès.

## Biografia

George Weir va començar a jugar a rugbi al Stewart's Melville RFC, la seva antiga escola d'Edimburg. Va estudiar a l'Scottish Agricultural College, graduant-se l'any 1991. Després va marxar al Melrose RFC, als Scottish Borders, on va formar part de l'equip que va guanyar sis campionats escocesos. Posteriorment, es traslladà a Anglaterra, el 1995, per jugar amb els Newcastle Falcons, on guanyaria el campionat anglès la temporada 1997-98. Finalment, tornaria a Escòcia per jugar amb el recentment format Borders, el 2002, on es va quedar fins que es va retirar.
Weir també va jugar amb la selecció escocesa. El primer partit el va disputar el 1990 contra Argentina. Al llarg de la dècada de 1990 va ser un jugador habitual del combinat escocès, a més de convertir-se en un dels ídols de l'afició de Murrayfield. Weir també va realitzar una gira amb els British and Irish Lions, el 1997, però va patir una lesió greu que va enfosquir aquesta participació.
La seva participació en la selecció escocesa va anar dissipant-se amb el pas dels anys, principalment per l'aparició de la nova fornada de jugadors, principalment Stuart Grimes i Scott Murray. La seva darrera aparició fou en un partit del Sis Nacions de 2000, el 4 de març d'aquell any, que va enfrontar Escòcia amb França a Murrayfield.
En total Weir va disputar 61 partits amb Escòcia, aconseguint 19 punts en 4 assaigs (el seu primer assaig encara era de 4 punts). La seva carrera va acabar, juntament amb la de Gary Armstrong, l'any 2004, jugant amb els The Borders.
Després de retirar-se del rugbi professional, Weir començà a treballar com a director comercial a l'empresa Hutchinson Environmental Solutions, entitat situada en el sector de la gestió dels residus.
De tant en tant Weir col·laborava amb la BBC com a part de l'anàlisi realitzat a la mitja part en partits d'Escòcia.

## Referències

* 1 2 Glover, Tim «A Weir and the likely lads». The Independent, 27-08-2000 [Consulta: 26 setembre 2015].
* ↑ «Allied Dunbar Premiership, 1997/98 / Newcastle Falcons / Player records». espnscrum.com [Consulta: 7 setembre 2014].
* ↑ «Interview: Doddie Weir flushed with pride as Scotland walk tall once again». The Scotsman, 27-11-2009 [Consulta: 26 setembre 2015].
* ↑ Ford, Coreena «Hutchinson Environmental Solutions celebrates 40 years». The Journal, 11-11-2013 [Consulta: 26 setembre 2015]. Arxivat 1 de desembre 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-12-01. [Consulta: 7 novembre 2015].

## Enllaços externs

* profile at ESPN
# Font de l'Hort de la Rosa

La Font de l'Hort de la Rosa és una font del terme municipal de Castell de Mur, en territori del poble del Meüll, de l'antic municipi de Mur, al Pallars Jussà.
Està situada a 969 m d'altitud, al sud-sud-est del Meüll, a prop del poble vell: uns 15 metres per sobre del nivell del poble i a uns 300 de distància. És a prop de Casa la Rosa i al sud dels Pous, al costat nord-est de la Censada de Sellamana.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Girolamo Mei

Girolamo Mei (Florència, 27 de maig de 1519 - Roma, entre maig i juliol de 1594) va ser un historiador i escriptor italià, famós per haver participat en les activitats de la "Camerata Florentina", amb aportacions basades en les seves investigacions sobre el cant i la música en l'antiga Grècia.

## Biografia

Va tenir formació de filòleg i filòsof, però sobretot és recordat pels seus treballs de musicologia.
Amic de Piero Vettori va col·laborar amb aquest i amb Bartolomeo Barbadori a fer la primera edició moderna (1545) de l'Electra d'Eurípides (413 aC) i a l'actualització filològica de les obres d'altres autors com, Èsquil, Tucídides, Claudi Ptolemeu i Apol·loni Rodi.
Va col·laborar amb organismes governatius i culturals del règim del Duc Cosme I de Mèdici, com a membre dels "Duodoci buonuomini" i de l'Academia Florentina, però va mantenir una mala relació amb el Duc, i va arribar a ser desterrat fora de Florència els anys 1547 i 1548.
A partir de 1545 va dedicar part del seu temps a l'estudi de la música i va ser el primer europeu després de Boeci a fer estudis teòrics sobre la música de l'antiga Grècia. Entre 1568 i 1573 va escriure el tractat: "De modis musicis antiquorum", on d'alguna forma contradeia les anteriors teories renaixentistes que pensaven que en les tragèdies gregues només hi havia la part cantada del cor. Mei va investigar de forma profunda a partir de la traducció de moltes obres d'autors grecs, i va descobrir que els actors també cantaven en determinats moments i que per tant la tragèdia grega es podia considerar com una obra cantada. Les teories de Mei van influir en la resta de membres de la Camerata, especialment en Vincenzo Galilei amb el que va mantenir una important relació epistolar, i van ser determinants en la formació del nou estil musical que es desenvolupà a Florència a finals del segle XVI
Va morir a Roma i en el seu testament va deixar com a hereva a Cassandra Ridolfi, filla del banquer Giovanni Francesco Ridolfi
L'any 1602 va ser editat a Venècia el seu treball: "Discorso sopra la musica antica et moderna".

## Referències

* 1 2 3 «Notizie sulla vita e sopra le Opere di Girolamo Mei» (en italià). [Consulta: maig 2015].
* 1 2 Restani, Donatella «Girolamo Mei». Dizionario Biografico degli Italiani. Volum 73, 2009.
* ↑ «Los precedentes de la opera barroca italiana» (en castellà). [Consulta: maig 2015].
* ↑ Palisca, Claude V. Letters on Ancient and Modern Music to Vincenzo Galilei and Giovanni Bardi by Girolamo Mei (en anglès). A-R Editions, 1977.

## Bibliografia

* Restani, Donatella. L'itinerario di Girolamo Mei dalla "Poetica" alla Musica. Ed. Olschki 1990. ISBN 978-882223744-6
* Carrara, Eliana. Il ciclo pittorico vasariano nel Salone del Cinquecento e il carteggio Mei-Borghini. Escuola Normale Pisa, 2007. ISBN 978887642225-6
* Moyer, Ann E. Florentine Studies in the Age of Cosimo I. University of Pennsylvania, 2003.
# Ctenomys pearsoni

Ctenomys pearsoni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels ctenòmids. Viu a l'Argentina i l'Uruguai. El seu hàbitat natural són les zones de sòl sorrenc amb una proporció variable d'argila i terra franca. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat a causa del turisme, la construcció, la ramaderia i l'agricultura.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del zoòleg i ecologista estatunidenc Oliver Payne Pearson.

## Referències

* ↑ Bidau, C.; Lessa, E.; Ojeda, R. Ctenomys pearsoni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 3 febrer 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 312. ISBN 978-0801893049.
# FK VEF Rīga

El FK VEF Riga fou un club de futbol de la ciutat de Riga. Representava la factoria VEF de la ciutat de Riga.
Va ser fundat el 1937 com a VEF (Valsts Elektrotehniskā Fabrika) Riga'. Fou un dels clubs més destacats durant l'època soviètica, guanyant diversos títols regionals. El 1992 esdevingué VEF-Zenta Rīga, i el 1994 FK DAG Rīga, desapareixent el 1995, en fusionar-se amb FK Liepaja per formar FK DAG Liepaja.

## Palmarès

* Lliga letona de futbol:
** 1970, 1971, 1973, 1994, 1975, 1983
* Copa letona de futbol:
** 1956, 1971, 1987

## Referències

* ↑ Perfil a eu-football.info
* ↑ List of Latvian champions
* ↑ «Latvia - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 12 juliol 2013].
* ↑ «Latvia - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 28 juliol 2011].
# Khriàstovo

Khriàstovo (en rus: Хрястово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 74 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Datis

«Datis» té aquests significats:
* Datis (militar persa), juntament amb Artafernes al front de les tropes de Darios I el Gran
* Datis (poeta), poeta tràgic grec
* Datis (poble), poble d'Aquitània
# Dodecadodecàedre

En geometria, el dodecadodecàedre és un políedre uniforme no convex indexat com a U$_{36}$. És la rectificació del gran dodecàedre (i del seu dual, el petit dodecàedre estelat). Fou descobert de manera independent per Hess (1878), Badoureau (1881) i Pitsch (1882).
Les arestes d'aquest model formen 10 hexàgons centrals i aquests, projectats en una esfera, esdevenen 10 grans cercles. Aquests 10, juntament amb els grans cercles de projeccions d'altres dos políedres, formen els 31 grans cercles de l'icosaedre esfèric utilitzats en la construcció de cúpules geodèsiques.

## Bibliografia

* Badoureau (1881), "Mémoire sur les figures isoscèles", Journal de l'École Polytechnique 49: 47–172
* Hess, Edmund (1878), Vier archimedeische Polyeder höherer Art, Cassel. Th. Kay
* Pitsch (1882), "Über halbreguläre Sternpolyheder", Zeitschrift für das Realschulwesen 7
* Wenninger, Magnus (1983), Dual Models, Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-54325-5, DOI 10.1017/CBO9780511569371

## Vegeu també

* Llista de políedres uniformes

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Dodecadodecahedron» a MathWorld (en anglès).
* Weisstein, Eric W., «Medial Rhombic Triacontahedron» a MathWorld (en anglès).
* Uniform polyhedra and duals
# Joaquín Fuster Pérez

Joaquín Fuster Pérez (Polop, Marina Baixa, 31 de maig de 1912 - 17 de setembre de 2006) fou un polític i escriptor valencià en castellà, dirigent del Partit Socialista del País Valencià del que en va arribar a ser President.

## Biografia

En 1930 va fundar les Joventuts Socialistes d'Espanya al seu poble i va estudiar magisteri. També va fundar La Vanguardia, sindicat de treballadors agraris afecta de la UGT. A les eleccions municipals espanyoles de 1936 va ser escollit regidor de Polop pel PSOE.
Membre del sector socialista liderat per Francisco Largo Caballero, en esclatar la guerra civil espanyola fou nomenat alcalde de Polop i president del seu Comitè Revolucionari; posteriorment fou comissari de la Prefectura de Transports de la Base Naval de Cartagena i en 1938, va combatre en el Front d'Extremadura amb l'Exèrcit Popular de la República.
En acabar la guerra civil, va intentar fugir al port d'Alacant, però fou internat en el camp de concentració dels Ametllers i traslladat posteriorment al camp de concentració d'Albatera, d'on va escapar. Va estar amagat a Polop durant algun temps, però va ser detingut en 1942 i traslladat al reformatori d'Alacant, d'on fou alliberat en 1943. Després de fugir es va mantenir ocult en una golfa durant tres anys, temps que va emprar a escriure, entre altres obres, la seva primera novel·la, Amores amargos. Després fundaria l'Asociación de Amigos de Gabriel Miró i la revista El Lugar hallado. Va compaginar les seves activitats com a empresari cinematogràfic amb la política clandestina. Fins a 1976 va militar al PSOE-històric, però l'abandonà en 1977 per organitzar l'actual PSPV-PSOE a Alacant, del qual en fou president provincial d'Alacant i comarcal de la Marina Baixa.
A les eleccions generals espanyoles de 1977 fou elegit diputat del PSOE per la província d'Alacant. Més tard va participar en la redacció del primer Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana i fou elegit diputat pel PSPV a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983 i 1987.
En la seva faceta com a escriptor i investigador, destaquen els seus treballs sobre Gabriel Miró i Azorín i Transición y democracia -recopilació d'articles-, obra prologada per Alfonso Guerra. Li fou concedida la Medalla al Mèrit Constitucional.

## Obres

* Gabriel Miró en Polop
* Baronía de Polop (1971)
* José Ginés (1980)
* El maestro Berto y otros cuentos
* Malpel
* La familia Santomera (1991)

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes i y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.221. ISBN 9788495484802.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2009-12-17 a Wayback Machine.
* Toda una vida dedicada a la política, El País d'11 de gener de 2003.
* El polop de Gabriel Miró y Joaquín Fuster Arxivat 2005-03-21 a Wayback Machine., article d'Emilio Soler al Diario Información de Alicante del 23 de juny de 2002.