OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Litografia de raigs X

Litografia de raigs X és una tecnologia de fotolitografia de pròxima generació que empra llum longitud d'ona de raigs X (per sota d'1 nm). És un procés emprat a la indústria electrònica per a eliminar selectivament parts d'un pel·lícula prima transferint els raigs X a través de la geometria d'un patró i d'una màscara a un material químic sensible a la llum. Llavors mitjançant una sèrie de tractaments químics s'obté el gravat del patró damunt el substracte.

## Característiques

* Els raigs X superen els límits de la difracció de la llum mitjançant llum col·limada de lens difractives en comptes de lens refractives emprades en òptica.
* La font de raigs X s'implementa amb la radiació de sincrotró.

## Referències

* ↑ Maldonado, Juan R.; Peckerar, Martin «X-ray lithography: Some history, current status and future prospects». Microelectronic Engineering, 161, Supplement C, 01-08-2016, pàg. 87–93. DOI: 10.1016/j.mee.2016.03.052.
* ↑ «Proximity X-ray Lithography» (en anglès). http://spie.org.+[Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ «X-ray Lithography» (en anglès). http://pages.mtu.edu. Arxivat de l'original el 2019-08-31. [Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ «X-Ray Lithography - Electronic Circuits and Diagram-Electronics Projects and Design» (en anglès). Electronic Circuits and Diagram-Electronics Projects and Design, 31-05-2010.
# L'Obaguet (Vilamolat de Mur)

L'Obaguet és una obaga del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà. Es troba en territori del poble de Vilamolat de Mur.
Està situat a migdia de Vilamolat de Mur, a llevant de la carretera. És a ponent del Vedat de Petit, al nord del Clot del Ferrer i al sud de la Planta de Josep.
# Hohenfelde

«Hohenfelde» té aquests significats:
significa «camp alt» i és un topònim freqüent a l'Alemanya del nord i les parts de l'antiga Prússia, que el 1945 es van cedir a Polònia i Rússia:

## Alemanya

* Hohenfelde (Plön), municipi al districte de Plön, Slesvig-Holstein
* Hohenfelde (Steinburg), municipi al districte de Steinburg, Slesvig-Holstein
* Hohenfelde (Stormarn), municipi al districte de Stormarn, Slesvig-Holstein
* Hohenfelde (Mecklenburg), municipi al districte de Rostock, Mecklemburg-Pomerània Occidental
* Hohenfelde (Hamburg), barri d'Hamburg
* Hohenfelde (Schwedt), barri de la ciutat Schwedt de l'Oder, Brandenburg
* un barri del municipi de Borkow al districte de Ludwigslust-Parchim, Mecklemburg-Pomerània Occidental
* un barri del municipi de Ramin al districte de Vorpommern-Greifswald, Mecklemburg-Pomerània Occidental
* un barri del municipi de Schönfeld al districte de Mecklenburgische Seenplatte, Mecklemburg-Pomerània Occidental
* un barri del municipi de Sehestedt al districte de Rendsburg-Eckernförde, Slesvig-Holstein
* un barri del municipi de Thulendorf al districte de Rostock, Mecklemburg-Pomerània Occidental

## Polònia

* Miłogoszcz (Będzino) (antigament Hohenfelde al districte de Köslin, Pomerània)
* Kłosy (antigament Hohenfelde al districte de Dramburg, Pomerània)
* Niwka (antigament Hohenfelde al districte de Neustettin, Pomerània) (Czaplinek)
* Osuchy (antigament Hohenfelde al districte de Stolp, Pomerània)
* Wysoka Krajenska (antigament Hohenfelde al districte de Flatow, Pomerània)(Sępólno Krajeńskie)
# L'Obac (Erinyà)

L'Obac, és una obaga del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en el territori del poble d'Erinyà.
Està situada al sud d'Erinyà, a la dreta de la vall del riu de Serradell En certa manera, és la continuïtat cap a llevant de l'Obac d'Erinyà. Constitueix el vessant nord-oriental del Saviner, a prop i a ponent de la Costa.
# Llac Ngoring

Llac Ngoring（en tibetà མཚོ་སྔོ་རིང; Wylie: mtsho sngo ring）o Llac Ngoreng (en tibetà མཚོ་སྔོ་རེངས; Wylie: mtsho sngo rengs) o Llac Eling (xinès 鄂陵湖; Pinyin èlíng Hú) és un gran llac d'aigua de la conca del Riu Groc. És troba al sud-est de la província de Qinghai. El nom del llac significa "Llac Llarg Blau" en Tibetà. El llac Ngoring té 610.7 km², amb una àrea de drenatge de 18,188 km². Es troba a 4268 m d'alçacada i té una llargada de 32.3 km amb una amplada mitjana de 18.9 km (max 31.6 m).

## Notes

* ↑ Sumin, Wang; Hongshen, Dou. Lakes in China. Beijing: Science Press, 1998, p. 477. ISBN 7-03-006706-1.
# Josefina Paulet i Riba

Josefina Paulet i Riba (Barcelona, 29 de novembre de 1900 - 7 de novembre de 1988) va ser una compositora i soprano catalana.
Filla de Wifred Paulet i de Miralles, periodista, natural de Barcelona (+1938) i de Josefa Riba i Solà, natural d'Igualada (+1949).
Va iniciar la seva formació a l'Orfeó Catalònia el 1911, per passar el 1912 a l'Escola Municipal de Música de Barcelona, on va estudiar cant i piano amb els professors Alfons San José, Elisa Vázquez i Antònia Sancristòfol. Més endavant va perfeccionar el seu cant en el Conservatori del Liceu, on va ser alumna de Joaquin Vidal Nunell i de Carmen Amat.
Destaquen les seves interpretacions al Teatre Líric Pràctic, amb èxit de públic. L'any 1924, a part de seguir amb la seva carrera com a soprano, fundà el Foment de l'Art Líric, des d'on ajudava joves intèrprets a introduir-se en el món de la música. Gradualment es va anar dedicant a l'ensenyament del cant, allunyant-se dels escenaris, fins que va fer una reaparició el 1944 a Barcelona.
Josefina Paulet i Riba va morir a Barcelona el 7 de novembre de 1988, vídua de Salvador González Aragonés.

## Obres

* Ave María, per a veu i piano
* Crisàlides, per a piano
* Pensant en tu, per a veu i piano

## Referències

* ↑ «Diccionario Biográfico Español». [Consulta: 21 novembre 2020].
* 1 2 «esquela de Na Pepita Paulet i Riba». La Vanguardia, 09-11-1988, pàg. 28.
* ↑ Gran enciclopèdia de la música (2001). Barcelona: Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Josefina Paulet». Diccionari Biogràfic de Dones. Institut Català de les Dones. Arxivat de l'original el 2015-06-11. [Consulta: 15 novembre 2013].
* ↑ «Josefina Paulet Riba». Patrimoni Musical Català. [Consulta: 27 juny 2024].
* ↑ Compositoras españolas. La creación musical femenina desde la Edad Media hasta la actualidad (2008) CDMC. Madrid: Ministerio de Cultura.
# Hydrosaurus pustulatus

Hydrosaurus pustulatus és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família dels agàmids endèmica de les Filipines.

## Referències

* ↑ The Reptile Database - Hydrosaurus amboinensis
# Joseph Delteil

Joseph Delteil (Le Vilar de Danha, Llenguadoc, 20 d'abril de 1894 – Grabèls, 12 d'abril de 1978) va ser un escriptor i poeta francès.

## Biografia

Joseph Delteil nasqué a la granja de La Pradelha. Estudià al Collège Saint-Stanislas (petit seminari) de Carcassona.
El 1922 publicà la seva primera novel·la Sur le fleuve Amour que va atraure l'atenció de Louis Aragon i Andre Breton. Delteil col·laborà amb la revista Literature i participà en el disseny del plamfet surrealista Un cadavre arran del funeral nacional d'Anatole France (octubre de 1924).
El 1925 es publicà la seva Jeanne d'Arc, que va rebre el Prix Femina, criticat pels surrealistes i en particular per Breton i va trencar ambel surrealisme
Arran d'una malaltia es retirà a Occitània i allà va fer amistat amb Henry Miller, Frédéric Jacques Temple, Charles Trenet, Georges Brassens, Pierre Soulages), Jean-Claude Drouot,...Amb la publicació el 1968 de La Deltheillerie va tornar a tenir notorietat.

## Obres

* 1919: Le Cœur grec
* 1921: Le Cygne androgyne
* 1922: Sur le Fleuve Amour
* 1923: Choléra
* 1924: Les Cinq sens
* 1925: Jeanne d'Arc, (novel·la), Prix Femina)
* 1925: Le Discours aux oiseaux par Saint François d'Assise
* 1925: Les Poilus
* 1926: Mes amours...(...spirituelles)
* 1926: Allo ! Paris
* 1926: Ode à Limoux
* 1927: Perpignan
* 1927: La Jonque de porcelaine
* 1928: La Fayette
* 1928: Le Mal de cœur
* 1928: De J.-J. Rousseau à Mistral
* 1929: Il était une fois Napoléon
* 1929: Les Chats de Paris
* 1930: La Belle Corisande
* 1930: La Belle Aude
* 1930: Don Juan
* 1931: La Nuit des bêtes
* 1931: Le Vert Galant
* 1944: A la Belle étoile
* 1947: Jésus II
* 1960:François d'Assise
* 1961: Œuvres complètes
* 1964: La Cuisine paléolithique - éditions Robert Morel, Grand Prix international de littérature gastronomique 1965
* 1968: La Deltheillerie
* 1976: Le sacré corps
* 1980: Correspondance privée Henry Miller-Joseph Delteil, Paris, Pierre Belfond, 1980 (notes per Frédéric Jacques Temple)
* 1990: Musée de marine
* 1994: Les Prisonniers de l'infini
* 1995: Le Maître ironique
* 2005: L'Homme coupé en morceaux

## Referències

* ↑ Adam Biro and René Passeron, Dictionnaire général du surréalisme et de ses environs, coédition Office du livre, Fribourg (Switzerland) et Presses universitaires de France, Paris, 1982, page 123
* ↑ Biro & Passeron, page 123

## Enllaços externs

* Site entirely devoted to Joseph Delteil
# Les Istres-et-Bury

Les Istres-et-Bury és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 88 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Les Istres-et-Bury era de 88 persones. Hi havia 39 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 19 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família i 3 estaven desocupats. 39 eren cases i 1 era un apartament. Dels 37 habitatges principals, 35 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 7 en tenien quatre i 28 en tenien cinc o més. 34 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 23 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Les Istres-et-Bury el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 59 persones, 48 eren actives i 11 eren inactives. De les 48 persones actives 45 estaven ocupades (22 homes i 23 dones) i 3 estaven aturades (3 homes). De les 11 persones inactives 3 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.
L'any 2000 a Les Istres-et-Bury hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Les Istres-et-Bury a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Les Istres-et-Bury a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Llac Nawagaon

Nawagaon és un llac artificial del districte de Bhandara a Maharashtra, a 20° 55′ N, 80° 11′ E﻿ / ﻿20.917°N,80.183°E﻿ / 20.917; 80.183 amb una circumferència de 27 km i una fondària mitjana de 12 metres i mig. Està rodejat per les muntanyes Nawagaon i abastit per diversos torrents i rierols. El llac està tancat per dos embassaments que foren construïts per Chimna Patel, senyor del poble de Nawagaon.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Josep Falcó i Sanmartín

Josep Falcó i Sanmartín (Barcelona, 1915 - Tolosa de Llenguadoc, 12 de maig de 2014) fou un militar català, pilot de caces de les Forces Aèries de la República Espanyola durant la Guerra Civil espanyola i va ser el darrer aviador republicà a abatre un avió nacional a Catalunya abans de la retirada. Morí l'any 2014 als noranta-nou anys.

## Biografia

Nascut l'any 1915 a Barcelona, va començar a aprendre a pilotar avions l'any 1936, quan va esclatar la Guerra Civil espanyola. Assolí el grau de tinent amb vint-i-dos anys, així com l'encàrrec de la vigilància de les bateries antiaèries i la defensa nocturna de Barcelona. Com a aviador va destacar en la realització de vols nocturns al llarg de la costa peninsular dels Països Catalans per tal d'interceptar i abatre avions enemics. El 6 de febrer de 1939 va realitzar el seu darrer combat aeri quan es va enfrontar a un estol d'avions Messerschmitt Bf 109 de la Legió Còndor que intentaven impedir l'accés al Rosselló dels darrers contingents de l'aviació republicana des del camp de Vilajuïga. Durant el combat, se li va acabar el carburant i va haver de fer un aterratge d'emergència, no sense abans haver abatut un Messerchmitt pilotat per Friederich Windemuth. Una làpida que retia homenatge al pilot alemany recordava que fou el darrer mort de la guerra aèria. Després de la derrota, com la resta de l'exèrcit republicà, va traslladar-se caminant fins a la frontera francesa i fou reclòs al camp de concentració d'Argelers i després al de Gurs. Gràcies a l'ajuda d'un familiar va poder traslladar-se fins a Algèria on hi va viure entre 1939 i 1964. Va haver-ne de fugir igualment, i es va refugiar a Tolosa de Llenguadoc, on va viure fins al dia de la seva mort.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mor Josep Falcó, el darrer combatent de la guerra aèria de Catalunya». Ara.cat, 12-05-2014. [Consulta: 13 maig 2014].

## Bibliografia

* Gesalí, David; Íñiguez, David. La guerra àeria a Catalunya (1936-1939). Rafael Dalmau ed., 2012. ISBN 978-84-232-0775-6.
# Ichiban utsukushiku

Ichiban utsukushiku (一番美しく, La més bella) és una pel·lícula japonesa de 1944 escrita i dirigida per Akira Kurosawa. La pel·lícula, dramàtica, se situa en una fàbrica d'òptica durant la Segona Guerra Mundial, període en el qual la pel·lícula va ser produïda.

## Argument

La pel·lícula descriu la lluita pels treballadors d'una fàbrica de lents òptiques per mostrar objectius de producció durant la Segona Guerra Mundial. Contínuament actuen, tant individualment com en grup, per superar els objectius que els directius de la fàbrica els han fixat.

## Repartiment

* Yōko Yaguchi
* Takashi Shimura
* Takako Irie
* Ichiro Sugai

## Recepció crítica

Paul Anderer, de la Universitat de Colúmbia, tot tenint en compte que la pel·lícula es va fer durant els anys de la guerra, opina que "és com si el propi Kurosawa estigués en aquesta línia (de directors sota escrutini estatal), congelada en temps de guerra, quan qualsevol moviment significatiu o resistència a l'autoritat moria. Estava envoltat per l'aparell de la censura molt més enginyós i intimidatori. Més tard diria que va tenir poques opcions temàtiques o tonals: tributs històrics a valors espirituals i marcials japonesos (com Sanshiro Sugata i la seva dèbil seqüela), o odes patriòtiques a la producció industrial i el sacrifici domèstic (p. ex., La mes bella, 1944)".

## Referències

* ↑ Anderer, Paul (2016). Kurosawa's Rashomon. Pegasus Books.

## Enllaços externs

* Ichiban utsukushiku (japonès) a la Japanese Movie Database
# Josefina Miró Marsà

Josefa Miró Marsà (Barcelona, 30 novembre 1927), coneguda com a Josefina Miró Marsà, és una pintora i dibuixant que va desenvolupar la seva activitat artística a meitats del segle xx.
En els inicis de la seva trajectòria va cultivar una pintura expressionista que va evolucionar cap a l'abstracció geomètrica i cap a l'informalisme més tard. També se l'ha enquadrat com a neofigurativa per part de diversos estudis del panorama artístic espanyol. Segons Josep María Garrut, Miró Marsà, «con sólida intuición del color, supo expresarse en las gamas frías y calientes con maestría, como destacó más tarde en la época abstracta».
Va cursar estudis en l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Jordi. Va participar en diversos certàmens i exposicions col·lectives de Barcelona, entre ells el Saló de Maig i diverses edicions dels Salones Femeninos de Arte Actual de Barcelona. El desembre de 1950 va participar en el concurs organitzat per les Galerías Layetanas amb l'obra Navidad, que va aconseguir valoracions positives. L'any 1960 va exposar una pintura a l'oli a l'Exposició Nacional de Belles Arts de Barcelona, al catàleg de la qual apareix citada com a deixeble d'Antoni Vila Arrufat.

## Obres destacades

* 1960 - Abstracció (oli sobre tela), conservada a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.
* c. 1962 - Barco amb dos màstils (tècnica mixta sobre tela), conservada a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.

## Referències

* 1 2 Garrut, José María. Dos siglos de pintura catalana. Madrid: Ibérico Europea de Ediciones, 1974, p. 527.
* ↑ Ministerio de Educación Nacional, Dirección General de Bellas Artes. Exposición Nacional de Bellas Artes (en castellà). Barcelona: Conservatorio de las Artes del Libro, 1960, p. 63.
* 1 2 «Museus en línia: Josefina Miró Marsà». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 11 de setembre 2016. [Consulta: 7 novembre 2019].
# Les Goûts et les Couleurs

Les Goûts et les Couleurs (literalment en català: "Els gustos i els colors"), també estrenada en anglès com To Each, Her Own, és una pel·lícula francesa dirigida per Myriam Aziza per Netflix en 2018 que tracta amb humor l'orientació sexual, la religió i la família.

## Argument

Encara que viu en parella del mateix sexe des de fa tres anys amb Claire, Simone encara no ha fet la sortida de l'armari. Entre la seva mare asquenazita qui es dona de bufetades per un sí o un no, el seu pare, sefardí tradicionalista sempre a punt de la crisi cardíaca, el seu germà gran David, que vol encaixar amb el cosí de la seva futura esposa o el seu altre germà Nathaniel, aparellat amb Kevin a qui la família mai no ha acceptat, Simone té problemes per viure a la llum del dia.
Així, quan sucumbe a les habilitats culinàries de Wali, el bell cuiner d'origen senegalès, és l'última gota d'aigua que fa desbordar el got. Atrapada entre Claire, Wali i la seva família, Simone haurà d'afirmar les seves eleccions ...

## Fitxa tècnica

* Direcció : Myriam Aziza
* Guió : Myriam Aziza, Denyse Rodriguez Tomé
* Producció : Netflix - Incognita Films
* Productor executiu : Édouard De Vésinne
* Imatge : Benoît Chamaillard
* So: Frédéric de Ravignan, Anne Gibourg, Olivier Walczak
* Música : Martin Rappeneau
* Muntatge : Vincent Zuffranieri
* Decorats : Denis Mercier
* Vestuari : Marie-Laure Lasson
* Casting : Annette Trumel
* Assistent dei director : Samuel Girardin

## Repartiment

* Sarah Stern: Simone Benloulou
* Jean-Christophe Folly: Wali
* Julia Piaton: Claire
* Catherine Jacob: Noëlle Benloulou
* Richard Berry: Norbert Benloulou
* Arié Elmaleh: David Benloulou
* Clémentine Poidatz: Géraldine
* Stéphane Debac: Éric Taïeb
* David Houri: Nathaniel Benloulou
* Lionel Lingelser: Kevin
* Marina Tomé: Joss
* Sophie Mounicot: Sylvie Lopez
* Keren Marciano: Keren

## Referències

* ↑ “Les goûts et les couleurs” : le film de Myriam Aziza sur Netflix Arxivat 2019-02-07 a Wayback Machine., a cultures-j.com

## Enllaços externs

* Les Goûts et les Couleurs a Netflix
* Les Goûts et les Couleurs a allocine.fr
# Llac Nipigon

El llac Nipigon és un llac situat a la província d'Ontario i amb els seus 4.848 km² ocupa el lloc 31è dels majors llacs del planeta, emplaçat al rànquing just entre dos llacs canadencs més: el llac Nettilling i el llac Manitoba.

## Característiques

El llac aporta l'aigua al riu Nipigon, que al seu torn desemboca al llac Superior. Des d'allà les seves aigües acaben desembocant al Riu Sant Llorenç després d'un circuit per la zona de llacs. El riu Ogoki desemboca en el llac Nipigon des que en 1943 va ser desviat artificialment del seu curs per generar donar energia hidroelèctrica.
Té 165m de fondària i diverses illes interiors: Caribu, Geikie, Katatota, Kelvin, Murchison, Murray i Shakespeare. La presència de piroxè a les ribes fa que aquestes adoptin un color negre verdós particular. Es va formar a partir d'una falla, fet que explica el relleu abrupte que l'envolta. A l'edat de gel formava part de la conca del gran llac Agassiz, d'origen glacial.
El seu nom sembla derivar del nom Animbiigoong, que en llengua ojibwe significa "aigües fins a l'horitzó". Els missioners que el van descriure van adaptar el nom com a llac Alimibeg. Històricament ha estat anomenat també Alemipigon i Alepigon.
La ciutat més propera és Thunder Bay, des de la qual es pot accedir per carretera a la part sud del llac, envoltat d'un parc natural (Lake Nipigon Provincial Park) on hi ha forta presència de caribús.

## Història

Els primers habitants de la zona eren els indis ojibwe, amb diferents tribus. Actualment hi ha establertes tres reserves índies envoltant el llac, amb uns 5000 habitants en total. Van renunciar a la possessió formal del llac amb el Tractat de Robinson en 1850. La sèrie televisiva que narra la història de les primeres nacions del país, Spirit Bay, va ser rodada parcialment al llac Nipigon.
El llac va ser conquerit durant l'època colonial pels francesos, els quals van col·locar un punt d'intercanvi de mercaderies a prop d'un dels seus extrems. Claude-Jean Allouez, jesuïta, va celebrar-hi la primera missa per als colons el 1667. Des de 1763 va passar a formar part de les possessions britàniques, en el que seria la Província Unida del Canadà, i amb la creació del Canadà independent, va formar part del nou país.

## Referències

* ↑ Nive Voisine, «Robutel de la Noue, Zacharie» Dictionnaire de biographie canadienne, v. 2 (1701-1740); Gratien Allaire, «Les engagements pour la traite des fourrures : évaluation de la documentation,» Revue d'histoire de l'Amérique française, 34 (juin 1980), 9-10
# Josep Serratusell

Josep Serratusell és el nom dels següents personatges:
* Josep Serratusell i Abella (Granollers, 1924 - 1989), futbolista català.
* Josep Serratusell i Sitjes (Granollers, 1951), polític català.
# Iekaterínovka (Uliànovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Iekaterínovka».
Iekaterínovka (en rus: Екатериновка) és un poble de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que el 2010 tenia 77 habitants. Pertany al districte municipal de Kuzovàtovo.

## Referències

* ↑ «МО Коромысловское Ульяновской области». Arxivat de l'original el 2020-02-18. [Consulta: 1r gener 2021].