OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apteronotus caudimaculosus

Apteronotus caudimaculosus és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 28,7 cm de llargària màxima.
* Cap espina i 146-154 radis tous a l'aleta anal.
* Presenta dues bandes clares envoltant el peduncle caudal (la primera amb taques fosques irregulars).

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1800. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 2. i-lxiv + 1-632. Pls. 1-20.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Santana, C. L. de, 2003. Apteronotus caudimaculosus n. sp. (Gymnotiformes: Apteronotidae), a sexually dimorphic black ghost knifefish from the Pantanal, western Brazil, with a note on the monophyly of the Apteronotus albifrons species complex. Zootaxa Núm. 252: 1-11.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Santana, C. L. de, 2003.
* ↑ Veríssimo, S.; C. S. Pavanelli; H. A. Britski; M. M. M. Moreira, 2005: Fish, Manso Reservoir region of influence, Rio Paraguai basin, Mato Grosso State, Brazil. Check List 1(1):1-9. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2011-12-13. [Consulta: 17 setembre 2011].
* ↑ Britski, H. A., K. S. Silimon i B. S. Lopes, 1999. Peixes do Pantanal: manual de identificação. Brasília. Embrapa. 184 p.
* ↑ Reis, R. E., S. O. Kullander i C. J. Ferraris Jr., 2003. Check list of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre. EDIPUCRS. 742 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N., 1990: Catalog of the Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Cal Tururut

Cal Tururut és una obra eclèctica de Vimbodí i Poblet (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de tres plantes que desenvolupa una façana en cantonada. La primera planta, construïda amb maçoneria té únicament dues obertures, la porta d'arc de mig punt i una petita finestra de ventilació del magatzem que acull. En el primer pis, s'obre un balcó amb la obertura flanquejada per dos pilastres que aguanten un entaulament que té un fris decorat amb un escut i fulles de palma. El tercer nivell mostra tres petites finestres.

## Referències

* ↑ «Cal Tururut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Cal Tururut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Casa Rius Aloy

La Casa Rius Aloy és una obra amb elements eclèctics i modernistes de Capellades (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa d'època amb tipologia repetida constantment: 2 plantes (l'ultima golfes i la primera balcons).
Interessant decoració a la barana del terrat: motius florals, volutes, decoració que també trobem a la Villa Canals de Capellades. Té altres motius decoratius, que poden ser afegits més tard doncs semblen de caràcter noucentista. (La casa que té adossada al costat ho és).

## Història

Finals segle XIX-inicis segle xx.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Rius Aloy». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Barraca de la plana de Cal Borrell 1

La Barraca de la plana de Cal Borrell 1 és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació d'ús agrícola de planta quadrangular, amb els cantons arrodonits, amb un sol espai interior. La porta d'entrada, amb llinda
I arc de descàrrega, és situada al costat esquerre de la cara est. A l'interior hi ha un fornícula rectangular, amb llinda i una petita menjadora. La coberta és una volta cònica -o falsa cúpula- feta amb una superposició de filades de lloses planes, formant anells, el radi dels quals va decreixent progressivament. A la cara exterior de la coberta hi ha una capa de terra, la qual s'ha perdut parcialment. No té lliris. També s'han perdut alguns elements de pedra de la part superior dels murs.
Els murs i la volta són fets de peces irregulars de pedra unides en sec amb l'ajut de falques, també de pedra, de dimensions més petites. Els murs tenen un rebliment de pedruscall.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca de la plana de Cal Borrell 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Cal Malet (Sant Pere Sallavinera)

Cal Malet és una masia situada al municipi de Sant Pere Sallavinera, a la comarca catalana de l'Anoia.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Castell de la Molsosa

El castell de la Molsosa és un castell situat al municipi de la Molsosa, comarca del Solsonès. El conjunt va ser declarat Bé Cultural d'Interès Nacional mitjançant decret publicat al BOE en data del 5 de maig de 1949.

## Història

Només conserven restes de murs de la fortificació que estava situada prop de l'església vella o del Collet.

## Notícies històriques

Aquest castell va ser un dels dominis dels vescomtes de Cardona. A finals del segle xi i principis del XII eren castlans la família Òdena. El 1375, en crear-se el comtat de Cardona, aquest castell és esmentat com una de les propietats dels Cardona, dins la batllia de Torà.

## Referències

* ↑ «Castell de la Molsosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Apteromantis aptera

* Per a altres significats, vegeu «Àpter (desambiguació)».
Apteromantis aptera és una espècie d'insecte mantodeu de la família Mantidae.

## Distribució geogràfica

És endèmic de la península Ibèrica.

## Referències

* ↑ José Manuel Grosso-Silva & Patrícia Soares-Vieira «First record of Apteromantis aptera (Font, 1894) for Portugal and Confirmation of the occurrence of Perlamantis alliberti Guérin-Méneville, 1843 (Dictyoptera, Mantodea)». Bolnes. S.E.A., 35, 2004, p. 277.
# Cal Negre (el Prat de Llobregat)

Cal Negre és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta baixa i pis (apart corrals i graners) distribuïts en dos cossos d'eixos perpendiculars entre sí. El cos principal té la façana orientada a mar i paral·lela a l'eix de la teulada a dues vessants. El cos posterior també està cobert amb teulada a dues vessants, segons la tipologia 2.I de l'esquema de Danés i Torras. El rellotge de sol que està esgrafiat a la façana té un aire clarament vuitcentista.

## Referències

* ↑ «Cal Negre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2018].

## Enllaços externs

* Cal Negre, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Castejón (Navarra)

Castejón és un municipi de Navarra, a la comarca de Tudela, dins la merindad de Tudela. Limita amb Valtierra al nord, Tudela al sud i est, al sud-oest amb Corella i Alfaro (La Rioja) a l'oest.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 3 173 | 3 179 | 3 149 | 3 143 | 3 247 | 3 360 | 3 438 | 3 529 | 3 698 | 3 887 | 3 964 |
| Fonts: i |||||||||||

## Referències

* ↑ Castejón
* ↑ Institut d'Estadística de Navarra
# Azerbaidjan Occidental

La província de l'Azerbaidjan Occidental (persa: استان آذربایجان غربی, Ostān-e Āzarbāijān-e Gharbī; :àzeri: غربی آذربایجان اوستانی, "Qərbi Azərbaycan Ostanı"; kurd: پارێزگای ئازەربایجانی ڕۆژاوا) és una de les 31 províncies de l'Iran. Fa frontera amb Turquia, l'Iraq i la República Autònoma de Nakhtxivan. Forma part de la regió iraniana 3. Aquesta província ocupa 39,487 km², o 43,660 km² incloent-hi el llac Urmia. El 2012 tenia uns 3 milions d'habitants. La capital provincial és la ciutat d'Urmia.

## Geografia i clima

El clima de la regió està molt influït pels vents de l'oceà Atlàntic i del Mediterrani. A l'hivern hi ha fortes nevades.
La temperatura mitjana anual és de 9,4 °C a Piranshahr i d'11,6 °C a Mahabad. A la província la temperatura més alta és al juliol, amb 34 °C, i la temperatura més baixa és de –16 °C al gener. La pluviometria mitjana anual va dels 870 mm fins a només 300 mm a la ciutat de Maku.

## Ètnies

No hi ha estadístiques oficials sobre les ètnies. A aquesta província la majoria pertanyen a l'ètnia àzeri i kurda. També hi ha minories d'armenis, assiris i jueus.

## Referències

* ↑ «همشهری آنلاین-استان‌های کشور به ۵ منطقه تقسیم شدند (Provinces were divided into 5 regions)» (en persian). Hamshahri Online, 22 juny 2014 (1 Tir 1393, Jalaali).
* ↑ «Azarbayejān-e Gharbi». World Gazetteer. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2007. [Consulta: 23 gener 2015].
* ↑ http://www.britannica.com/EBchecked/topic/46770/Azerbaijan
* ↑ See Iranian Meteorological Agency Arxivat 2012-03-16 a Wayback Machine.
* ↑ Federal Research Division, 2004, Iran A Country Study, Kessinger Publishing, ISBN 1-4191-2670-9, ISBN 978-1-4191-2670-3, p. 121, "The Azeri area of Iran includes most of West Azarbaijan"

## Enllaços externs

* Piranshahr-ag.ir Arxivat 2011-01-23 a Wayback Machine.
* Official website of West Azerbaijan Governor’s Office
* West Azerbaijan's Government Portal Arxivat 2006-12-15 at Archive.is
# Cangur rata de Gilbert

El cangur rata de Gilbert (Potorous gilbertii) és una espècie de marsupial australià en perill crític. Té una cara puntada i la mida aproximada d'un conill. Viu en una àrea limitada a la costa sud-occidental d'Austràlia Occidental. També hi ha cangurs rata a Bald Island, on es reprodueixen amb èxit. S'estima que les poblacions es limiten a menys de 40 exemplars, motiu pel qual l'espècie és classificada com a en perill crític. És un dels mamífers més rars del món.

## Referències

* ↑ «cangur rata de Gilbert». Cercaterm. TERMCAT. [Consulta: 30 octubre 2023].
* ↑ Coatney, Caryn. "Rare critters in a wild world down under." Christian Science Monitor 89.165 (22 juliol 1997): 14.
* ↑ Groves, C. (2005-11-16). Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (eds). ed. Mammal Species of the World (3a edició.). Johns Hopkins University Press. pàg. 58. ISBN 0-8018-8221-4
* ↑ Christensen, Liana Joy. "Potoroo jumps back with a future." GeoAustralasia 17.5 (setembre del. 1995): 106. 14 Apr. 2009
* ↑ Friend, T.; Burbidge, A. (2008). Potorous gilbertii. 2008 IUCN Red List of Threatened Species. UICN, 2008. Consultat el 29 desembre 2008.
* ↑ Gilbert's potoroo. Australian Geographic [sèrie en línia]. octubre del 2007;88:116-116. Disponible a: Academic Search Complete, Ipswich, MA. Consultat el 29 abril 2009.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Carcharhinus amboinensis

Carcharhinus amboinensis és una espècie de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 280 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nigèria, Golf d'Aden, Sud-àfrica, Madagascar, el Pakistan, Sri Lanka, Indonèsia, Papua Nova Guinea i Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Castell de la Móra

* Per a altres significats, vegeu «Castell de la Móra (Peralta i Calassanç)».
El Castell de la Móra és un edifici del poble de la Móra, del municipi de Granyanella (Segarra) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'un gran casal senyorial amb les funcions de castell, que presideix el nucli de la Móra, al capdamunt del municipi. El nucli de la Móra va pertànyer als Saportella, als Ferrer i a la família cerverina dels Moixó, que en van conservar el domini fins a la desamortització.

## Descripció

És un edifici de planta quadrada i amb diferents estances adossades a la part del darrere d'època posterior. S'hi pot distingir planta baixa, amb la porta principal adovellada formant un arc de mig punt, tapiada posteriorment, primer pis o planta noble, amb la presència de finestres de majors dimensions i treball decoratiu, i segon pis.
Com a element important destaca una finestra situada a la planta noble de l'edifici, de factura gòtica i que originàriament presentava una estructura geminada amb presència de decoració geomètrica.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de la Móra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Apteronotus camposdapazi

Apteronotus camposdapazi és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tocantins al Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1800. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 2. i-lxiv + 1-632. Pls. 1-20.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ De Santana, C.D. & Lehmann A.P., 2006. Apteronotus camposdapazi, a new species of black ghost electric knifefish, from the Rio Tocantins basin, Brazil (Gymnotiformes: Apteronotidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, 17 (3): 261–266.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Calau collrogenc

El calau collrogenc (Aceros nipalensis) és una espècie d'ocell de la família dels buceròtids (Bucerotidae) que habita la zona indomalaia. Avui és considerat l'única espècie del gènere Aceros Hodgson, 1844.

## Morfologia

* És un gran ocell amb una llargària de 120 cm.
* Gran bec de color groc pàl·lid amb 5 - 8 ratlles negres en la mandíbula superior. Pell nua de color blau al voltant de l'ull. Iris vermell.
* El mascle té les ales i dors negre, mentre el cap, coll i parts inferiors són de color rogenc. La femella és de color general negre. Ambdós sexes tenen la cua negra amb la punta blanca.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos des dels turons de l'Himàlaia al nord-est de l'Índia, a través de Myanmar i l'oest de Tailàndia fins al sud-oest de la Xina, i nord de Laos i del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Calau collrogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
* ↑ Gill, F et D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.3). doi : 10.14344/IOC.ML.7.3.
* ↑ El calau de coll rogenc a BIRDLIFE Rev. 23/10/2011
# Castejón de Monegros

Castilló de Monegres (en aragonès: Castillón de Monegros i en castellà: Castejón de Monegros) és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca dels Monegres.
# Albert Vidal Paz

Albert Vidal Paz (Barcelona, 1946) és un actor i autor català. Mim, bard i recreador del llenguatge teatral, ha desenvolupat més de mig centenar d'obres entre teatre visual, performances d'art, curtmetratge, vídeo, fotografia i música.

## Biografia

Va entrar en món del teatre a la seva ciutat natal i més tard, també en el marc del teatre independent, en el grup Teatro Ara de Màlaga i en l'ambient del cafè-teatre madrileny. Va iniciar un periple de formació i desenvolupament a Europa amb mestres com Jacques Lecoq o Dario Fo, experiències que arribarien a atorgar-li títol de "mestre de l'art de la veu i el moviment". A partir de 1976, obert el procés democràtic espanyol, va tornar a Barcelona, on més tard va muntar la seva pròpia companyia. En aquest primer període com a autor va imposar part del seu estil, estètica i ideologia professional en el muntatge de l'espectacle El bufó, com a únic intèrpret i autor del text, amb música de Philippe Capdenat.
A més de la seva presència en les activitats culturals espanyoles, ha treballat com a actor estable de la Companyia de Darío Fo a Milà, en llengua francesa pel Theatre National Populaire sota la direcció de David Esrig, associat amb Estabros Doufexis per l'Stadt Theater de Bielefeld a Alemanya; i com a col·laborador en la Companyia Mai Juku de Min Tanaka en Pla B de Tòquio, on va ampliar tècniques amb Kazuo Ohno.
Després d'haver estudiat dansa topeng a Bali, «butoh» al Japó i danses de possessió «borí» a Níger, Vidal va concebre a principis de la dècada de 1990, el que ell mateix denomina "art tel·lúric", que va ser presentat a l'Institute of Contemporary Arts de Londres amb bon acolliment per part de la crítica internacional. En aquest capítol de la seva activitat es desenvolupen els primers cants tel·lúrics en l'Índia, nord de la Península Ibèrica i Mongòlia.
En el sector audiovisual, ha participat una vintena de pel·lícules i en diverses produccions televisives. La major part de la seva obra ha estat representada en festivals de teatre d'Europa, Centreamèrica, Estats Units, Canadà i Japó.

## Referències

* ↑ «Vidal i Cruañas, Albert» (en anglès). worldcat.org. [Consulta: 18 agost 2018].
* ↑ Diccionario del teatro. Madrid, Ediciones Akal, 1997.
* ↑ El País
# Camp Hill (Alabama)

Camp Hill és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 1.273 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Camp Hill tenia 1.273 habitants, 519 habitatges, i 337 famílies. La densitat de població era de 54,2 habitants/km².
Dels 519 habitatges en un 30,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 29,5% hi vivien parelles casades, en un 30,1% dones solteres, i en un 34,9% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 12,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 82,4 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.655 $ i la renda mediana per família de 26.719 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.833 $ mentre que les dones 20.038 $. La renda per capita de la població era d'11.794 $. Aproximadament el 21% de les famílies i el 24,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Casa Auguet

La Casa Auguet és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest edifici modernista fou una de les primeres cases construïdes a la Gran Via i de les últimes que resten dempeus. Té planta baixa i quatre pisos. Presenta una façana molt estreta dividida en dos parts, la més destacada amb balcons tancats semipoligonals, mentre a la segona, a l'esquerra, s'hi projectaren finestres rectangulars. Destaquen les solucions formals escollides per decorar-la, emprant pilastres i elements vegetals, garlandes i corones sovint emmarcades amb motllures. És original l'acabament de la part principal amb una espècie de frontó circular ornamentat a la zona central. Les finestres presenten vitralls a la part superior.

## Referències

* ↑ «Casa Auguet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Casa Auguet, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Calau coronat

El calau coronat (Lophoceros alboterminatus) és una espècie d'ocell de la família dels buceròtids (Bucerotidae) propi de la zona afrotròpica.

## Descripció

* Ocell de grandària mitjana amb uns 50 cm de llarg i un pes de 200 a 300 g. El mascle és més gros que la femella.
* De color general negre amb ventre blanc. Puntes de les plomes de la llarga cua també blanques.
* Ulls grocs. Bec vermell amb un casc a la mandíbula superior, menor en les femelles.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i sabanes de l'Àfrica subsahariana, a la República Democràtica del Congo, el Sudan del Sud, sud-est del Sudan, sud-oest d'Etiòpia i sud de Somàlia, Ruanda, Burundi, Uganda, Kenya, Tanzània, Angola, nord de Namíbia i de Botswana, Zàmbia, Malawi, Moçambic, nord i est de Zimbàbue i est i sud de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
# Casa dels Cartellà

Casa dels Cartellà és un edifici del municipi de Besalú (Garrotxa). Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El citat edifici, en altre èpoques habitatge dels Cartellà, presenta diverses arcades de carreus ben tallats i conserva encara un elegant finestral gòtic del segle XIV d'indubtable interès. Sembla que el finestral i l'estructura és l'únic que s'ha conservat de l'edifici original.

## Història

De la família dels Cartellàse'n tenen les primeres notícies a través d'un tal Guillem Galceran que l'any 1356 consta com a senyor de Falgars i propietari de l'immoble. Se sap igualment que un fill seu, anomenat Pere Galceràn de Cartellà fou capità general de la vila i vegueria de Besalú, i també de la batllia de Girona. La generació següent consta també com a domiciliada a la vila.

## Referències

* 1 2 «Casa dels Cartellà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ Fuentes Buxó, Alex i Fuentes Buxó, Raimon. 2022. Carlemany i els Cartellà, Sant Climent d'Amer i la capella de Sant Corneli; de l'any 823 al 1626. Amera, la revista d'Amer. Núm. 27. p. 33-42.