OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John Shae Perring

John Shae Perring (1813 - 1869) fou un enginyer, egiptòleg i antropòleg britànic. Ajudant del coronel Richard Vyse, va excavar nombroses piràmides de la regió de Memfis a Egipte, sense dubtar fins i tot a utilitzar la dinamita per obrir-se camí en molts monuments, entre els quals la cambra funerària de la Piràmide de Micerí.
Perring explorà per primer cop l'interior de la Piràmide d'Userkaf a Saqqara el 1839, passant par un túnel de lladre descobert anteriorment per l'arqueòleg Orazio Marucchi el 1831. Perring pensava que la piràmide pertanyia a Djedkare però aquesta fou correctament identificada per l'egiptòleg Cecil Firth el 1928. Firth va morir el 1931 i les seves excavacions de la piràmide no es van reprendre fins al 1948, quan Jean-Philippe Lauer hi va continuar les investigacions.
Perring va afegir alguns grafits a la Piràmide roja de Dashur, que encara són visibles.

## Referències

* ↑ Rigano, Charles. Pyramids of the Giza plateau : pyramid complexes of Khufu, Khafre, and Menkaure, 2014. ISBN 978-1-4969-5249-3.
* ↑ Vyse, Richard William Howard. Operations carried on at the pyramids of Gizeh in 1837 : with an account of a voyage into upper Egypt, and an appendix. Volume 2, 2014. ISBN 978-1-107-70550-0.
* ↑ Boase, George Clement. «Perring, John Shae». A: Dictionary of National Biography (en anglès). 45. Londres: Smith, Elder & Co, 1885-1900.
* ↑ Orazio Marucchi (1852-1931), professor d'arqueologia a la Universitat de Roma, cèlebre pel seu Manual d'arqueologia cristiana, 1935, ISBN 0766142477
# Gunārs Priede

Gunārs Priede (1928-2000) va ser un dramaturg, enginyer i arquitecte letó. Originalment va ser un enginyer civil per al govern soviètic a Letònia que es va convertir en el dramaturg letó més important de l'era soviètica. Va escriure nombrosos drames i comèdies amb qualitats lírica, metafòriques i realista, que reflecteix les condicions socials a Letònia en el moment

## Obra

* Jaunākā brāļa vasara (1955)
* Lai arī rudens (1956)
* Normunda meitene (1958)
* Vikas pirmā balle (1960)
* Miks un Dzilna (1963)
* Tava labā slava (1965)
* Pa valzivju ceļu (1965)
* Trīspadsmitā (1966)
* Smaržo sēnes (1967)
* Otīlija un viņas bērnubērni (1971)
* Ugunskurs lejā pie stacijas (1972)
* Žagatas dziesma (1978)
* Vai mēs viņu pazīsim? (1980)
* Mācību trauksme (1980)
* Saniknotā slieka (1983)
* Filiāle (1983)
* Centrifūga (1985)
* Sniegotie kalni (1986)

## Referències

* ↑ «Gunārs Priede (1928-2000)». Literature.lv. [Consulta: 8 gener 2013].
# Lopin

Lopin (en rus: Лопин) és un poble (un khútor) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 67 habitants.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Б) 1:100000. Астраханская область и Калмыкия». Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Akhtubinka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2019-02-24. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Регионы России → Астраханская обл. → Харабалинский р-н → Ахтубинка с.». Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 10 setembre 2020].
# Ius soli

El ius soli (del llatí literalment 'dret del sòl' que pel seu sentit equival al 'dret de lloc') és una forma utilitzada actualment en llengües contemporànies, i que és un criteri jurídic per a determinar la nacionalitat d'una persona física.
En determinats casos, aquest criteri pot ser contrari i contradictori amb el ius sanguinis (del llatí dret de sang i que a la pràctica suposa adquirir la nacionalitat dels familiars: el pare o la mare)
Una persona pot, d'aquesta manera, tenir dret a diverses nacionalitats. Hi ha països, com ara França, on es reconeix el ius soli i el ius sanguinis . També és possible no tenir cap nacionalitat (apàtrida).

## Diferència amb el ius sanguinis

El ius sanguinis tracta de protegir els drets dels emigrants i, per això, sol utilitzar-se amb més freqüència en els països que tenen tendència a l'emigració de la població. El ius soli , per contra, és més freqüent en països receptors d'emigrants, generalment per considerar que s'adequa més a la realitat i afavoreix la integració dels estrangers. El ius soli també pot tenir com a objectiu incrementar la població d'un país, concedint la nacionalitat a estrangers.

## Alguns casos

* Espanya utilitza el ius sanguinis així com una forma limitada del ius soli (com es fa palès en les mares que immigren embarassades).
* França ha estat tradicionalment el país model d'aplicació del ius soli : introduït el 1515, atorga la nacionalitat francesa a tota persona nascuda al país en aconseguir la seva majoria d'edat civil, sempre que pugui demostrar que ha viscut de manera duradora sobre territori francès.
* El Regne Unit també aplica el ius soli , mentre que a la resta de països europeus no sol aparèixer en el seu ordenament jurídic.
* Un gran nombre de països americans (Brasil, Canadà, Xile, Colòmbia, Estats Units, Equador, Jamaica, Mèxic, Perú, Uruguai, Veneçuela, Guaiana Francesa) apliquen també el ius soli , originalment com a resposta a les necessitats de població europea per colonitzar el continent.

## Vegeu també

* Ius sanguinis
# Fornells Park (jaciment)

El jaciment del Fornells Park és un jaciment del paleolític superior al veïnat de Fornells Park a Fornells de la Selva a Catalunya al talús obert del ferrocarril. Els materials correspondrien a un assentament a l'aire lliure d'època paleolítica.
Estratigràficament, el material arqueològic es trobà al talús obert per la trinxera del ferrocarril, i correspondria a un assentament a l'aire lliure d'època paleolítica que, segons sembla, es trobava in situ. S'hi ha descobert sis eines sobre quars. Va ser descobert, documentat i prospectat l'any 1980 per membres de l'Associació Arqueològica de Girona.
La construcció de fàbriques i magatzems a la zona, així com el teixit de conductes per l'abastament d'aigua a la Costa Brava, expliquen la mala conservació del material.

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya

## Referències

* ↑ «Fornells Park». Calaix. Generalitat de Catalunya, 01-07-1992.
* 1 2 «Jaciment Arquielògic Fornell Park». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ «Jaciment del Fornells Park». Portal Gironí­ d'Història i Genealogia. [Consulta: 26 desembre 2020].

## Bibliografia

* Cantón i Playà, Pere. Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots. Girona: Diputació de Girona, Associació Arqueològica de Girona, 2001. ISBN 84-607-2645-2.
# Grallenia

Grallenia és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Grallenia arenicola (Shibukawa & Iwata, 2007)
* Grallenia lipi (Shibukawa & Iwata, 2007)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Shibukawa, K. & Iwata, A., 2007. Grallenia, a new goby genus from the Western Pacific, with descriptions of two new species (Perciformes: Gobiidae: Gobiinae). Bulletin of National Museum of Nature and Sciences. Ser A (1): 29-49.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
# Isaac Carcelén Valencia

Isaac Carcelén Valencia (nascut el 23 d'abril de 1993), conegut comunament com Iza, és un futbolista professional espanyol que juga com a lateral dret al club de la Lliga Cadis.

## Carrera

Nascut a El Puerto de Santa María, Cadis, Andalusia, Iza es va formar com a juvenil al Reial Betis. Va debutar com a sènior amb el filial l'any 2011, a Segona Divisió B.
L'1 de juliol de 2014, després de ser titular indiscutible de l'equip B en el seu ascens a Tercera Divisió, Iza va renovar el seu contracte per un any més, sent inclòs a la pretemporada del primer equip a finals de mes. També va ser utilitzat habitualment durant la campanya 2014-15, va participar en 33 partits i va marcar dos gols.
El 6 de juliol de 2015 Iza va passar a Segona Divisió amb el Real Saragossa, després d'acordar-hi un contracte de tres anys. Va fer el seu debut professional el 3 d'octubre, entrant com a substitut a la mitja part de Rubén en la victòria a casa per 1-0 contra el Deportivo Alavés.
Iza va marcar el seu primer gol professional el 15 de desembre de 2015, marcant l'únic del seu equip en una derrota per 3-1 contra el Gimnàstic de Tarragona. El 9 de juliol de 2017, la Cultural i Deportiva Leonesa i Saragossa van arribar a un acord per al traspàs d'Isaac.
El 21 de juliol de 2018, Iza va fitxar pel CF Rayo Majadahonda encara a la segona divisió. L'1 de juliol de l'any següent va acordar un contracte de tres anys amb el Cádiz CF a la mateixa categoria.

## Referències

* ↑ «El portuense Isaac renueva por una temporada por el Betis B» (en castellà). Andalucía Información, 01-07-2014. [Consulta: 7 juliol 2015].
* ↑ «La lista del Betis para Inglaterra, con Juanfran pero sin Braian y Vilarchao» (en castellà). ABC, 31-07-2014. Arxivat de l'original el 14 de setembre 2018. [Consulta: 7 juliol 2015].
* ↑ «Jorge Díaz e Isaac, nuevos jugadores del Real Zaragoza» (en castellà). Zaragoza's official website, 06-07-2015. [Consulta: 7 juliol 2015].
* ↑ «Ortuño le devuelve la sonrisa al Zaragoza» (en castellà). Marca, 03-10-2015. [Consulta: 11 octubre 2015].
* ↑ «Un gran Nástic vuelve a la promoción de ascenso» (en castellà). Marca, 19-12-2015. [Consulta: 21 desembre 2015].
* ↑ «Acuerdo para el traspaso de Isaac Carcelén a la Cultural Leonesa» (en castellà). Real Zaragoza, 09-07-2017. [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «Isaac Carcelén, nuevo refuerzo del CF Rayo Majadahonda» (en castellà). CF Rayo Majadahonda, 21-07-2018. [Consulta: 21 juliol 2018].
* ↑ «Isaac Carcelén, tercer refuerzo» (en castellà). Cadis CF, 01-07-2019. [Consulta: 5 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Iza Carcelén a BDFutbol
* Beticopedia profile (en castellà)
* Iza Carcelén, Fitxa a Soccerway
# Josep Bonet i Cufí

Josep Bonet i Cufí (Fonteta, 8 de novembre de 1913 – Girona, 29 de maig de 1982) fou un polític gironí.
Llicenciat en Ciències. Delegat de l'Instituto Nacional de Estadística. Excombatent i afiliat a la Falange des de 1940. En les eleccions municipals de 1957 va ser candidat pel terç familiar, però va ser superat per la resta d'aspirants. Del 1958 al 1964 s'encarregà de la delegació provincial d'Associacions del Movimiento. També ocupà la vicepresidència de la Junta Provincial d'Educació Física i Esports i la vicesecretaria provincial d'Ordenació Econòmica. Del febrer de 1967 al febrer de 1972 va ser alcalde de Girona, i gestionà la transformació desmesurada de la ciutat, castigada un altres cop per les inundacions. Morí a Girona l'any 1982.

## Referències

* ↑ «Ciutat de Girona». Arxivat de l'original el 2013-12-20. [Consulta: 2 gener 2014].
* ↑ «Nota biografica del nuevo alcalde de Gerona». Los Sitios de Gerona, 7329, 31-01-1967, pàg. 1 [Consulta: 3 gener 2021].
# John Sheppard

John Sheppard és un personatge de ficció de la sèrie Stargate Atlantis, interpretat per l'actor Joe Flanigan.

## Història

John Sheppard és un militar i un pilot experimentat de les Forces Aèries Americanes, encara que la seus reputació fou tacada quan va desobeir una ordre directa en Afganistan, en un intent frustrat de salvar a uns mecànics. Com a pilot, ha volat amb tota mena d'aparells, sobretot helicòpters(AH-1 Cobra, AH-64 Apache, OH-58 Kiowa, UH-60 Blackhawk). Ell va sol·licitar un lloc en l'estació McMurdo quan li van assignar la tasca de transportar al General Jack O'Neill a la base d'investigació que havia sigut establerta en la base dels Antics. Allí va descobrir que tenia el gen ATA (factor genètic que permet activar tecnologia dels Antics) i que li permetia utilitzar tecnologia amb gran facilitat. Després d'alguns dubtes, va ser incorporat a l'expedició a Atlantis, encara que el Coronel Marshall Summer va deixar clar que ell no estava satisfet amb la implicació de Sheppard en la missió.

## Enllaços externs

* John Sheppard en GateWorld Arxivat 2009-05-04 a Wayback Machine.
# Glaucòfits

Els glaucòfits o glaucocistòfits (Glaucophyta) són una divisió d'algues d'aigua dolça. Són algues que es caracteritzen principalment per la presència de cloroplasts que retenen característiques típiques dels cianobacteris i l'absència dels plasts de la resta de les algues i de les plantes.
S'accepta que les plantes verdes (incloent les algues verdes), les algues roges (Rhodophyta) i els glaucòfits van adquirir els seus cloroplasts de cianobacteris endosimbiòtics. Els altres tipus d'algues els reberen per endosimbiosis secundàries, és a dir, endocitant un tipus d'alga que ja disposava de plasts.
Aquestes algues només tenen un nucli (en contrast amb les Rhodophyta, que en poden tenir diversos) i són unicel·lulars i biflagel·lades. Els seus pigments fotosintètics són, a més a més de la clorofil·la a, beta-carotè, zeaxantina i B-criptoxantina.
A més, tenen mitocondris amb crestes planes i realitzen una mitosi oberta sense centriols. Les formes mòbils tenen dos flagels desiguals, que poden tenir pèls fins i estar ancorats per un sistema de diverses capes de microtúbuls, que són similars als que es troben en algunes algues verdes.

## Gèneres principals

* Glaucocystis és immòbil i té una paret de cel·lulosa.
* Cyanophora és mòbil i no té paret cel·lular.
* Gloeochaete té etapes mòbils i immòbils i la seva paret cel·lular no és de cel·lulosa.

## Enllaços externs

* Guiry, M.D.; Guiry, G.M. (2008). "Glaucophyta". AlgaeBase. World-wide electronic publication, National University of Ireland, Galway. http://www.algaebase.org/browse/taxonomy/detail/?taxonid=4301.
# Louis Lartet

Louis Lartet (1840 - 1899) fou un geòleg i paleontòleg francès. Nascut a Seissan (departament del Gers), era fill del també geòleg i paleontòleg Édouard Lartet. Efectuà, com el seu pare, investigacions en arqueologia, i descobrí el cèlebre esquelet de l'home de Cromanyó el març del 1868, a l'abric de Cròs Manhon de Las Eisiás de Taiac (Dordonya).

## Referències

* ↑ Delpiroux, Dominique «Toulouse. La préhistoire est née près de chez nous» (en francès). La Dépêche, 27-09-2014 [Consulta: 25 abril 2021]. «Né dans le Gers, [Louis Lartet] est le fils d'Édouard Lartet.»
* ↑ Martin, Marie «Ariège : ils vont vivre durant cinq jours comme des hommes de Cro-Magnons» (en francès). France 3 Régions, 08-07-2014 [Consulta: 25 abril 2021]. «La première découverte remonte à 1868 aux Eyzies (Périgord - Dordogne) par Louis Lartet»

## Vegeu també

* Llista de fòssils humans
# Frontera entre Angola i la República Democràtica del Congo

La frontera entre Angola i la República Democràtica del Congo és un frontera internacional discontínua terrestre de 2.511 quilòmetres de llarga que separa el territori d'Angola i el de la República Democràtica del Congo a Àfrica central.

## Traçat

La frontera entre els dos països es compon de dos segments diferents:
* El segment principal es troba al sud-oest de la República Democràtica del Congo. S'inicia a l'est del trifini que forma amb les fronteres Angola/Zàmbia i Zàmbia/República Democràtica del Congo. A continuació, segueix una trajectòria irregular marcada per diversos angles abans d'arribar al port congolès de Matadi al riu Congo, en la qual seguirà fins a la seva desembocadura a Oceà Atlàntic al nord-oest.
* La part més petita de la frontera entre l'enclavament angolès de Cabinda i la República Democràtica del Congo no està molt lluny: està a uns 20 km al nord de la desembocadura del Congo, i s'estén fins al trifini que forma amb els límits que delimiten les fronteres entre els Congos i entre Angola i el Congo-Brazzaville.

## Frontera marítima

L'accés al mar des de la República Democràtica del Congo és molt restringit i la delimitació de les fronteres marítimes només es pot fer amb Angola (presència de l'enclavament angolès de Cabinda, al nord, i la pròpia Angola al sud). Resulta que mai s'ha fet aquesta delimitació. El març de 2009, el ministre d'hidrocarburs congolesos va anunciar que es determinarien les fronteres marítimes. Des de llavors, s'han enverinat les relacions entre els dos veïns. El principal problema són les àrees petrolieres operades per Angola.

## Referències

* ↑ Bad neighbours, The Economist, 6 d'agost de 2011

## Enllaços externs

* "Bruits de bottes à la frontière entre la RDC et l'Angola" Arxivat 2018-10-04 a Wayback Machine., Linium International (analyses du droit de la mer et des délimitations maritimes), 2009
* Angola-Zaïre, a African Boundaries: A Legal and Diplomatic Encyclopaedia per Ian Brownlie i Ian R. Burns, p.489-505
# Gunārs Piesis

Gunārs Piesis (Riga, 19 de juliol de 1931 - 9 de febrer de 1996) fou un director de cinema letó.

## Biografia

Després de graduar-se a l'escola secundària a Riga, va anar a Moscou i va estudiar direcció de cinema a l'Institut Estatal de Cinematografia, on es va graduar el 1962 sota el mestratge d'Oleksandr Dovjenko. Després dels estudis, va començar a treballar a l'estudi de cinema de Riga (Rīgas kinostudija).
Després de la destructiva crítica oficial del seu llargmetratge de debut Kārkli pelēkie zied (Salzes en flor grisa, 1961), Piesis es va dedicar a escriure crítiques i guions a Māksla revistes de cinema. Trambé va dirigir alguns documentals com Zemes atmiņa, Svjatoslavs Rihters i Rīgas parki.
Va tornar a dirigir llargmetratges el 1971, quan va fer la pel·lícula Nāves ēnā (A l'ombra de la mort) adaptació de l'obra de Rūdolfs Blaumanis que va rebre crítiques positives. Piesis es va centrar en projeccions d'obres literàries, contes de fades i pel·lícules de natura. També va ser autor de guions per a les seves pel·lícules. El llargmetratge Pūt, vējiņi (Bufa, ventet), basat en la poesia de Rainis, es va convertir en el guanyador del Festival de tota la Unió el 1974, i el drama juvenil Tavs dēls (El teu fill) el 1979. La projecció del conte de fades d'Anna Brigadere Sprīdītis va tenir un èxit especial. Aquesta col·laboració amb els Estudis Barrandov txecoslovacs va guanyar premis al Festival de Cinema Infantil de Tallinn i al Festival de Cinema de tota la Unió de Tbilisi (ambdós el 1987), així com al Festival Internacional de Cinema Infantil i Juvenil de Buenos Aires (1988).
El 1990, quan es van reestructurar les activitats del Rīgas kinostudija, va deixar la feina. Va morir a Riga el 1996 és enterrat al cementiri Rainis.

## Filmografia
### Llargmetratges

* 1961 — Kārkli pelēkie zied
* 1963 — Nekur vairs nav jāiet
* 1971 — Nāves ēnā
* 1973 — Pūt, vējiņi
* 1978 — Tavs dēls"
* 1978 — Vīru spēles brīvā dabā
* 1981 — Spēle
* 1981 — Laikmetu griežos"
* 1985 — Sprīdītis"
* 1990 — Maija un Paija"

### Documentals

* 1964 — Pakāpeniska meža ciršana
* 1965 — Zemes atmiņa
* 1969 — Ceturtie starptautiskie studentu ...
* 1969 — Rīgas parki
* 1966 — Svjatoslavs Rihters
* 1967 — Jaunatne un mūzika
* 1969 — Studenti

## Referències

* ↑ Inga Pērkone. «Selection of Articles on Latvian film: History and Present trends.» (en anglès). National Film Center of Latvia. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 22 desembre 2014].
* ↑ «Kino zvaigznes – aktieri un režisori. Gunārs Piesis (1931–1996)». filmas.lv, 02-09-2015. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 5 agost 2020].
* ↑ Inga Pērkone. «Valsts svētkos «Pūt, vējiņi! Filmas arheoloģija» pirmizrāde.», 23-12-2014.
* ↑ «Gunārs Piesis 1931 - 1996.». vieglassmiltis.lv, 23-12-2014. Arxivat de l'original el 23 de desembre 2014. [Consulta: 5 agost 2020].
* ↑ Latvijas Enciklopēdija. Rīga. SIA "Valērija Belokoņa izdevniecība". — 2007. g. ISBN 9984-9482-0-X
# Ibn Samajun

Abu-Bakr Hàmid ibn Samajun, més conegut senzillament com a Ibn Samajun, fou un metge i farmacòleg de Còrdova. Va viure al segle x i va morir al començament del segle xi.
Va escriure una obra notable sobre medicaments.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn Samadjūn".
# Juan Carlos Gafo Acevedo

Juan Carlos Gafo Acevedo (Madrid, 2 de febrer de 1963) és un diplomàtic i militar espanyol.
Llicenciat en Dret i Tinent del Cos Jurídic de l'Armada, va ingressar en 1991 en la Carrera Diplomàtica. Ha estat destinat en les Representacions Diplomàtiques Espanyoles en Jerusalem, Iran i l'Argentina. Ha estat Director d'Organismes Humanitaris en l'Oficina de Drets Humans de la Secretaria General de Política Exterior i al juliol de 2003 va ser nomenat Sotsdirector General de Programes i Convenis Culturals i Científics del Ministeri d'Afers exteriors. Des d'abril de 2004 a setembre de 2008 va ser Director del Departament de Protocol de la Presidència del Govern. Va ser Ambaixador d'Espanya al Líban entre gener de 2009 i juliol de 2012. Posteriorment va ser vocal assessor en la Direcció general de Mitjans i Diplomàcia Pública del Ministeri d'Afers Exteriors.
Entre octubre de 2012 i juliol de 2013 va ocupar el lloc de Director Adjunt de l'Oficina de l'Alt Comissionat del Govern per la Marca Espanya. Va dimitir després d'un tuit ofensiu anticatalà, del que immediatament va demanar disculpes. Des de juliol de 2013 a agost de 2014 va passar a ocupar el lloc de Vocal Assessor en la Direcció general de Relacions Econòmiques Internacionals del Ministeri d'Afers exteriors. L'agost de 2014 Cònsol General d'Espanya a Melbourne, càrrec que va ocupar fins al 19 d'abril de 2018 quan fou nomenat cònsol a Zuric.

## Referències

* ↑ Juan Carlos Gafo deja su cargo como Director del Departamento de Protocolo de la Presidencia del Gobierno, procotolo.com, 16 de desembre de 2008
* ↑ «El ‘número dos' de la Marca España cesa tras insultar a los catalanes en Twitter». El País, 20-07-2013.
* ↑ Web del Consolat Espanyol a Melbourne
* ↑ dominicano recibe visita de cortesía de su homólogo español, elcaribe.com, octubre de 2018
* ↑ Resolución de 16 de abril de 2018, de la Subsecretaría, por la que se resuelve la convocatoria de libre designación, efectuada por Resolución de 13 de febrero de 2018, en la Carrera Diplomática.
# Louis Lamothe

Louis Lamothe (1822 – 1869) era un artista acadèmic francès nascut a Lió. Se'l recorda avui principalment com el professor d'uns quants artistes cèlebres, notablement Edgar Degas, Elie Delaunay, Henry Lerolle, Henri Regnault, i James Tissot.
Lamothe era un alumne de Jean Auguste Dominique Ingres i Jean-Hippolyte Flandrin. L'historiador d'art Jean Sutherland Boggs el descriu com a pintor d'història "en una tradició cristiana pietosa", i compara els seus "retrats correctes, morals, burgesos, i fins i tot beats" amb els de Flandrin, que Lamothe ajudava en la decoració de l'església de Sant Martin d'Ainay el 1855.

## Referències

* ↑ Thomson 1988, pàg.58; Getty Union List of Artist Names: Louis Lamothe.
* ↑ Baumann, al de et Karabelnik. 1994, pàg. 87.

## Bibliografia

* Baumann, Felix; Karabelnik, Marianne, et al. 1994. Degas Portraits. London: Merrell Holberton. ISBN 1-85894-014-1
* Thomson, Richard. 1988. Degas, the nudes. New York, N.Y.: Thames and Hudson. ISBN 0500235090
* Getty Union List of Artist Names
# Javier Prats García

Javier Prats García (Castellfort, Els Ports, 12 de juliol de 1976) és un futbolista valencià ja retirat, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria esportiva

Format al CE Castelló, amb qui arriba a jugar en el primer equip a Segona Divisió B, el 1996, el València CF, equip amb els drets del migcampista, el va cedir al Vila-real CF. A l'equip groguet va militar durant tres temporades, tot i que el seu rendiment va anar de més a menys. La temporada 98/99 debuta a la màxima categoria amb el Vila-real, disputant només quatre partits.
Posteriorment va jugar al Llevant UE i a l'Hèrcules CF, fins que el 2000 es queda a València. Però, no té lloc al primer equip i milita dues campanyes amb el València B. La 02/03 la disputa al CE L'Hospitalet i la 03/04 entre dos equips de Regional Preferent valenciana, primer el Vinaròs, on no arriba a debutar per problemes econòmics dels del Maestrat, i al Borriol, equip al qual es retira el 2004.
Després de penjar les botes, Javi Prats ha continuat vinculat al món del futbol exercint de tècnic del Castelló Juvenil i del Borriol.

## Enllaços externs

* Fitxa de Javi Prats
# Formiguer de Parker

El formiguer de Parker (Cercomacroides parkeri) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial i vegetació secundària de les terres baixes de Colòmbia occidental.

## Referències

* ↑ «Formiguer de Parker». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)