OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Avançat de Nigèria

El Partit Avançat de Nigèria (Nigeria Advance Party NAP) fou un partit polític progressista durant la Segona República nigeriana; es va registrar per les eleccions de 1983. Estava dirigit per l'advocat Tunji Braithwaite, conegut per la seva oposició al règim militar i com a advocat; el partit era l'única organització política nova a la que es va permetre presentar candidats de camp a les eleccions de 1983. El partit va estar compost dels intel·lectuals nigerians del sud que afavorien un govern reformista.

## Història

El partit va ser creat el 13 d'octubre de 1978 a Ibadan. Dirigents de partit inicialment van agafar una actitud cautelosa cap a la idea d'educació lliure, però més tard van defensar l'educació universitària lliure i l'educació primària obligatòria es va col·locar com a element alternatiu als vells polítics de la primera república.
En les seves primeres dues dècades, Nigèria va patgir un govern militar la major part del temps. El General Olusegun Obasanjo fou el darrer cap d'estat militar previ a les eleccions de 1979. Tunji Braithwaite wra un prominent advocat de Lagos que va reclamar que tot el potencial de Nigèria podria ser aconseguit amb reformes i especialment a través de l'erradicació de la profunda corrupció existent. Notables associats de Tunji Braithwaite foren Wole Soyinka, guanyador del premi Nobel de la Pau i el músic Fela Anikulapo Kuti, la mare del qual va ser assassinada per soldats en una batuda sota el Règim Militar d'Obasanjo

## Campanya

El desembre de 1978 tres grups de pressió política es van unir el partit. Eren el sindicat Nigeria Tenants and Labour Congress dirigit per I.H. Igali, el Congrés Social Democràtic de Nigèria dirigit per Balali Dauda, i la Youth Force Alliance, dirigida per Olayinka Olabiwonu. Tanmateix, la seva inscripció va ser refusada dos mesos més tard basat en insuficient suport.

### 1983 Eleccions

El partit, va dirigir per Tunji Braithwaite, era un dels sis que van disputar les Eleccions Presidencials nigerianes de 1983. Shehu Shagari del Partit Nacional de Nigèria va ser reelegit President, amb el 45% per cent de vots. A finals d'any el cop d'estat del general Muhammadu Buhari posava fi a la segona república i retornava a la prohibició de partits.
El 7 de desembre de 2012, el partit fou un dels 28 que van ser desregistrats per l'INEC, abans de les eleccions de 2015.

## Bandera

La bandera del partit era blanca amb el símbol al mig. Aquest símbol consistia en dues mans negres sostenint un globus vermell dins del qual un mapa de Nigèria en blanc.

## Referències

* Stephen Wright, Nigeria: Struggle for Stability and Status
* Michael Afolabi. Nigeria in Transition, 1978-1979: An annotated Bibliography of Politics, Elections and the Return to Civil Rule. p 6-8.
# Litoestratigrafia

La litoestratigrafia és una subdisciplina de l'estratigrafia que és la ciència geològica associada amb l'estudi dels estrats o capes de roques. Els principals enfocaments són en la geocronologia, la geologia comparada i la petrologia. En general un estrat serà principalment igni o sedimentari segons com es va formar la roca.
Les capes sedimentàries es disposen per deposició dels sediments associats amb processos de meteorització, matèria orgànica en descomposició (biogènics) o per precipitació química. Aquestes capes es poden diferenciar pel fet de tenir molts fòssils i són importants per l'estudi de la bioestratigrafia. Les capes ígnies poden ser plutòniques o vulcàniques i generalment no presenten fòssils i representen intrusions més modernes dins les antigues.

## Tipus d'unitats litoestratigràfiques

Una unitat litoestratigràfica, d'acord amb la llei de superposició, tindrà les roques més joves per sobre de les roques més antigues. El principi de la continuïtat lateral estableix que un conjunt de jaciments s'estén i es pot traçar sobre una gran zona.
Les unitats litoestratigràfiques es reconeixen i defineixen sobre la base de les característiques observables de les roques. Les descripcions dels estrats basades en la seva aparença física defineixen les fàcies. Les unitats litoestratigràfiques es defineixen només per les característiques lítiques i no per la seva edat.
Estratotipus: són roques accessibles que contenen característiques clares en una unitat litoestratogràfica particular.
Litosoma: Masses de roca de característiques essencialment uniformes i que tenen relacions d'intercanvi amb masses adjacents de diferent litologia: per exemple el litosoma de pedra calcària i el litosoma de pissarra.
La unitat fonamental litoestratigràfica és la formació estratigràfica. La formació és una unitat estratigràfica litològicament diferent que és prou grossa per a ser cartografiada i amb traçabilitat.
La jerarquia dels termes són: Supergrup – Grup – Formació – Membre - Jaciment (en anglès:Bed/Bed sets)

## Referències i enllaços externs

* Online stratigraphic column generator Arxivat 2008-08-21 a Wayback Machine.
* tamu.edu: Lithostratigraphy
* usgs.gov: Lithostratigraphy
* Agenames
Viccionari
# Joan Gelpí i Puig

Joan Gelpí i Puig (Barcelona, 23 de maig de 1932) fou un operador de fotografia i càmera català.
Va començar a interessar-se en la seva adolescència per la fotografia i el 1950 va muntar el seu propi laboratori fotogràfic d'afeccionat. Va començà a treballar a Emisora Films amb Ignasi F. Iquino i Antonio Isasi-Isasmendi. El 1959 va col·laborar a Diego Corrientes d' Isasi Isasmendi, i continuà amb altres pel·lícules del mateix director (Sentencia contra una mujer, 1960, Tierra de todos, 1961). També va col·laborar amb Ignasi F. Iquino, Juli Coll (El traje de oro, 1959) i Mario Camus (Los farsantes, 1963).
El 1964 Gelpi va aconseguir el seu primer treball com a director de fotografia. A finals de la dècada, va col·laborar amb coproduccions principalment d'Europa Occidental amb un repartiment internacional, així com en pel·lícules d'acció de sèrie B sense importància més gran. Durant els anys 1970 i 1980 va participar gairebé exclusivament en produccions espanyoles de segona categoria, que amb prou feines han mostrat fora de la Península Ibèrica. Al començament de 1990, Joan Gelpi va desaparèixer de la vista del públic.

## Filmografia

* 1964: Jandro
* 1964: Estambul 65
* 1965: Baraka, Agent X 13 (Baraka sur X 13)
* 1966: El tigre de los siete mares
* 1966: Coplan ouvre la feu à Mexico
* 1966: Tormenta sobre el Pacifico
* 1966: Mister Dynamit – Morgen küßt Euch der Tod
* 1967: Fugitivos en Rainbow
* 1967: Las Vegas 500 millones
* 1968: Die große Treibjagd
* 1968: Le paria
* 1969: El abogado, el alcalde y el notario
* 1970: Helena y Fernanda
* 1970: Les libertines
* 1972: Un verano para matar
* 1972: La corrupciòn de Chris Miller
* 1972: L'emigrante
* 1973: La tumba de la isla maldita
* 1973: Cinco almohadas para una noche
* 1975: Ah sì? E io lo dico a Zzzzorro!
* 1975: Rafael en Raphael
* 1975: El podor del deseo
* 1976: La nueva Marilyn
* 1976: Deseo
* 1976: Guerreras verdes
* 1977: El perro
* 1977: Òscar, Kina i el làser
* 1978: Nunca en horas de clase
* 1979: Perros callejeros II
* 1980: Erotic Family
* 1980: Los embarazados
* 1981: La gran quiniela
* 1982: El ser
* 1982: Secta siniestra
* 1983: Depravación
* 1983: Rio Abajo
* 1985: La jeune fille et l'enfer
* 1985: Otra vuelta de tuerca
* 1986: Más allá de la muerte
* 1987: Escuadrón
* 1988: El aire de un crimen
* 1988: Garum...fantastica contradicción
* 1990: Bronze

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1964 | Premi Antonio Barbero | Jandro | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Joan Gelpí, Diccionari del Cinema a Catalunya
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1964». CEC. Arxivat de l'original el 2015-12-11. [Consulta: 9 gener 2016].
# Lepidotrigla dieuzeidei

Lepidotrigla dieuzeidei és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Descripció

* Fa 20 cm de llargària màxima (normalment, en fa 11,5).

## Alimentació

Menja crustacis (sobretot, amfípodes).

## Depredadors

És depredat pel lluç europeu (Merluccius merluccius).

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical (35°N-21°N) que viu entre 60-596 m de fondària (normalment, entre 60 i 200).

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental, incloent-hi la Mediterrània occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1860. Catalogue of the Acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. Londres. Cat. Fishes v. 2. i-xxi + 1-548.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Blanc, M. & J.-C. Hureau, 1973. Scorpaenidae (pp. 579-585), Triglidae (pp. 586-590), Peristediidae (p. 591). A: Hureau & Monod, 1973. Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean. CLOFNAM.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Bauchot, M.-L., 1987. Poissons osseux. p. 891-1421. A: W. Fischer, M.L. Bauchot i M. Schneider (eds.). Fiches FAO d'identification pour les besoins de la pêche. (rev. 1). Méditerranée et mer Noire. Zone de pêche 37. Vol. II. Commission des Communautés Européennes i FAO, Roma.
* ↑ Hureau, J.-C., 1986. Triglidae. p. 1230-1238. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 3.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Carpentiere, P., F. Colloca, P. Gentiloni, A. Bellusciio i G.D. Ardizzone, 2000. Trophic ecology of Merluccius merluccius (Linnaeus, 1758) in the Central Tyrrhenian sea. Biol. Mar. Mediterr. 7(1):798-801.
* ↑ Mytilineou, C., C.-Y. Politou, C. Papaconstantinou, S. Kavadas, G. D'Onghia i L. Sion, 2005. Deep-water fish fauna in the Eastern Ionian Sea. Belg. J. Zool., 135(2): 229-233.
* ↑ Sanches, J.G., 1991. Catálogo dos principais peixes marinhos da República de Guiné-Bissau. Publicações avulsas do I.N.I.P. Núm. 16. 429 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hierofanta

Un hierofanta en les religions gregues i romanes és un sacerdot, especialment el que inicia en les misteris sagrats. La paraula prové del grec antic hierophantēs, ἱεροφάντης, «el que presenta les coses sagrades». Inicialment era el sacerdot que presidia les Misteris d'Eleusis, una religió mística. Generalment es triava un home gran, no casat, amb veu potent, triat entre els Eumòlpides. Més tard el mot es va estendre a altres sacerdots, com per exemple Mini Cerrí i el seu germà Herenni que van presidir les Bacanàlia del 186 aC.
No s'apostrofa: el hierofanta, perquè el «i» forma un so consonàntic.

## Referències

* ↑ «Hierofanta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Chauhan, Yamini; et alii. «Hierophant». A: Encyclopædia Britannica (en anglès).
* ↑ Andòcides. Discursos. Volum I Sobre els misteris. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2006-2007, p. 91. ISBN 9788472258716.
* ↑ Fuchs, Michael; Ganzenbacher, Simon «Der Bacchanalienskandal von 186 v. Chr. anhand der Inschrift von Tiriolo im Kunsthistorischen Museum und der Schilderung des Livius» (pdf) (en alemany). Altertumswissenschaften. Universitat de Viena, 2013, pàg. 18-19. Arxivat de l'original el 2021-01-21 [Consulta: 12 juny 2021].
* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques - Llengua catalana». [Consulta: 17 febrer 2018].
# Iamangúlovo

Iamangúlovo (en rus: Ямангулово) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 237 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Partit Assiri

El Partit Assiri (Shuraya) és un partit polític assiri del Líban establert el 25 de juliol de 1975 durant la guerra civil libanesa. Inclou membres de les diverses esglésies cristianes orientals que es consideren ètnics assiris. Va ser aliat des de la fundació a les Forces Libaneses de Baixir Gemayel. Dona suport a un estat assiri a l'Iraq.
# Lliga uruguaiana de bàsquet

La Lliga uruguaiana de bàsquet (Liga Uruguaya de Basketball) és la màxima competició de basquetbol d'Uruguai. És organitzada per la Federación Uruguaya de Basketball.

## Historial

* 1915: ACJ Montevideo
* 1916: Plaza Deportes No. 3
* 1917: AUS Montevideo
* 1918: Sporting Uruguay
* 1919: Club Atlético Atenas
* 1920: Club Atlético Atenas
* 1921: Club Atlético Atenas
* 1922: Sporting Montevideo
* 1923: Club Atlético Olimpia
* 1924: Sporting Montevideo
* 1925: Club Unión Atlética
* 1926: Sporting Montevideo
* 1927: Sporting Montevideo
* 1928: Club Atlético Olimpia
* 1929: Club Atlético Olimpia
* 1930: Sporting Montevideo
* 1931: Club Atlético Atenas
* 1932: Sporting Montevideo
* 1933: Sporting Montevideo
* 1934: Sporting Montevideo
* 1935: Nacional de Fútbol
* 1936: Sporting Montevideo
* 1937: Nacional de Fútbol
* 1938: Sporting Montevideo
* 1939: Club Atlético Goes
* 1940: Club Atlético Aguada
* 1941: Club Atlético Aguada
* 1942: Club Atlético Aguada
* 1943: Club Atlético Aguada
* 1944: Club Atlético Peñarol
* 1945: Club Trouville
* 1946: Club Atlético Olimpia
* 1947: Club Atlético Goes
* 1948: Club Atlético Aguada
* 1949: Sporting Montevideo
* 1950: Sporting Montevideo
* 1951: Sporting Montevideo
* 1952: Club Atlético Peñarol
* 1953: Atlético Welcome
* 1954: Stockolmo
* 1955: Sporting Montevideo
* 1956: Atlético Welcome
* 1957: Atlético Welcome
* 1958: Club Atlético Goes
* 1959: Club Atlético Goes
* 1960: Club Atlético Tabaré
* 1961: Club Atlético Tabaré
* 1962: Club Atlético Tabaré
* 1963: Bohemios
* 1964: Club Atlético Tabaré
* 1965: Club Atlético Olimpia
* 1966: Atlético Welcome
* 1967: Atlético Welcome
* 1968: Club Atlético Tabaré
* 1969: Club Atlético Atenas
* 1970: Club Atlético Olimpia
* 1971: Club Atlético Olimpia
* 1972: Club Atlético Olimpia
* 1973: Club Atlético Peñarol
* 1974: Club Atlético Aguada
* 1975: Hebraica Macabi
* 1976: Club Atlético Aguada
* 1977: Hebraica Macabi
* 1978: Club Atlético Peñarol
* 1979: Club Atlético Peñarol
* 1980: Sporting Montevideo
* 1981: Bohemios
* 1982: Club Atlético Peñarol
* 1983: Bohemios
* 1984: Bohemios
* 1985: Sporting Montevideo
* 1986: Atlético Cordón
* 1987: Bohemios
* 1988: Club Biguá
* 1989: Club Biguá
* 1990: Club Biguá
* 1991: Atlético Cordón
* 1992: Atlético Cordón
* 1993: Atlético Cordón
* 1994: Hebraica Macabi
* 1995: Atlético Cordón
* 1996: Atlético Cordón
* 1997: Atlético Welcome
* 1998: Atlético Welcome
* 1999: Atlético Welcome
* 2000: no es disputà
* 2001: Atlético Cordón
* 2002: Atlético Cordón
* 2003: Defensor Sporting
* 2004: Defensor Sporting
* 2005: Salto Uruguay
* 2006: Club Trouville

## Enllaços externs

* FUBB
# Johan Peter Rehwinkel

Johan Peter Rehwinkel (Groningen, Països Baixos, el 19 de juny de 1964) és un polític neerlandès. Des del 12 de setembre de 2009 fins a l'1 de novembre de 2013 fou l'alcalde del municipi de Groningen. Abans fou alcalde de Naarden. A més, fou membre del Senat dels Estats Generals des del 2007 fins al seu nomenament com a alcalde de Groningen.
# La Banyista de Valpinçon

La Banyista de Valpinçon, també anomenat La Banyista, (francès: La baigneuse o Baigneuse Valpinçon) és una pintura de Jean Auguste Dominique Ingres de l'any 1808. És considerada una de les primeres obres mestres del pintor. «Valpinçon» es refereix a un anterior propietari de l'obra, Paul Valpinçon. Des del 1879 forma part de la col·lecció del Louvre.
Ingres va trobar la inspiració més important de La Banyista de Valpinçon a la Villa Farnesina de Roma, on Rafael, a qui admirava molt, havia pintat la lògia amb frescos. Una de les tres Càrites s'assembla a la banyista d'Ingres. Una pintura de Van Loo, Dona jove anant al llit, i obres de manieristes com a Bronzino també li van servir d'exemple.
En els anys que van seguir la publicació de l'obra, La Banyista de Valpinçon va passar gairebé desapercebuda. Les crítiques positives només van aparèixer durant l'Exposició Universal de París, on la pintura va ser exposada al Palais des Beaux-Arts.
Ingres va anar tornant a la Banyista de Valpinçon. Forma l'arquetip dels seus nus posteriors. A algunes pintures cita l'obra literalment, com El Bany Turc, de l'any 1862.
# Ibn Abdús

Abu-Àmir Àhmad ibn Abdús (àrab: أبو عمر أحمد بن عبدوس, Abū ʿAmir Aḥmad b. ʿAbdūs), més conegut senzillament com a Ibn Abdús, fou visir de Còrdova durant el govern dels jahwàrides, al segle xi. La seva activitat política és pràcticament desconeguda, ja que és conegut únicament per un afer amorós amb Wal·lada bint al-Mustakfí, que estava també en relacions amb el poeta Ibn Zaydun, que el va injuriar a una carta coneguda com Ar-rissala al-hazliyya, signada en nom de Wal·lada, i que va fer que Ibn Abdús trenqués relacions amb Wal·lada. Quan la relació d'aquesta amb el poeta es va refredar i després que Ibn Zaydun anés a Badajoz i Sevilla, Ibn Abdús va recuperar l'amor de la dona, amb la qual va viure fins a la seva mort l'any 472 de l'Hègira (1079/1080).

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Ibn ʿAbdūs».
# Onalaska (Texas)

Onalaska és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.174 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Onalaska tenia 1.174 habitants, 538 habitatges, i 350 famílies. La densitat de població era de 211,8 habitants/km².
Dels 538 habitatges en un 20,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,2% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 34,8% no eren unitats familiars. En el 30,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,66.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,6% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 22% entre 25 i 44, un 29,1% de 45 a 60 i un 24,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 33.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.417 $ mentre que les dones 23.500 $. La renda per capita de la població era de 16.003 $. Aproximadament el 8,3% de les famílies i el 15,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Onalaska». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Onalaska». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Mas Teixidor

El Mas Teixidor és una masia del municipi d'Ullastret inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Segons notícies verbals recollides a la població, el mas cantó havia estat propietat dels Romaguera (Can Romaguera és una gran casa pairal del mateix poble), família que ostentà els cognoms Cantó i Vilà(aquest darrer figura a la llinda del finestral de la façana ja esmentat).
Masia de pla basilical que ha conservat sense greus alteracions l'estructura bàsica (teulada de doble vessants a la crugia central i d'una pendent a les col·laterals). La façana és orientada a SE. Al cos central té la porta d'arc rebaixat. Finestral al pis amb llinda monolítica en forma d'arc rebaixat amb la següent inscripció: 17- ISIDRO-VILA -MT-93. Damunt hi ha un arc de descàrrega; dos altres arcs semblants fan suposar que hi pogué haver altres dues obertures al mateix nivell, a cada costat. Sota el vèrtex de la coberta hi ha una altra petita obertura feta amb rajol que dona a les golfes. Al seu costat hi ha un rectangle arrebossat, vestigi d'un rellotge de sol. Als dos cossos lateral hi ha sengles finestres al pis amb llindes de pedra. A l'extrem nord s'hi ha afegit a la façana una construcció moderna a manera de cobert amb terrassa superior per accedir a la qual la finestra corresponent ha estat convertida en porta.
A l'interior als baixos, hi ha una volta central de maó de pla amb llunetes i un gran arc carpanell, la qual, per la seva gran amplada ha començat a cedir. A les crugies laterals les voltes són de canó, de rebles i morter, al pis destaca la gran sala central.
Als sostres d'embigat i cabirons, senyalen clarament els tres nivells de la coberta.
La construcció és de grans rebles sense treballar lligants amb argamassa. L'edifici té adossat al darrere el que resta d'una altra casa dita Can Perris amb la qual es comunica interiorment.

## Referències

* ↑ Núm. 7512, Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya
* 1 2 3 4 5 «Mas Teixidor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Johan Norman Hansen

Erik Kjeldsen (27 de desembre de 1890 - ?) va ser un ciclista danès que es dedicà principalment al ciclisme en pista. Va competir de manera amateur i va guanyar la medalla de bronze al Campionat del món de velocitat amateur de 1921 per darrere dels seus compatriotes Henry Brask Andersen i Erik Kjeldsen.

## Palmarès

* 1919
** Campió de Dinamarca amateur en la milla

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Nombre de Hersey

El nombre de Hersey $(Hs)$ és un nombre adimensional utilitzat en la tribologia per tractar problemes de lubricació a la superfície dels coixinets en moviment. Representa la relació entre les forces viscoses i la força motriu.
Aquest nombre porta el nom de Mayo Dyer Hersey, enginyer mecànic estatunidenc.
Es defineix de la següent manera:
    $Hs={\frac {\mu \,\omega \,L_{c}}{F}}$
on:
* $\mu$ = viscositat dinàmica.
* $\omega$ = velocitat de rotació.
* $L_{c}$ = longitud característica.
* $F$ = força impulsora.

## Aplicacions

Aquest nombre s'utilitza en la impressió per definir les condicions de treball que permeten la deposició d'una capa de tinta a les parts rotatives de les premses. Hi ha un número crític de Hersey per sota del qual no es forma cap capa de líquid a la superfície del rotlle, cosa que comporta una fricció significativa. Hi ha definicions d'aquest nombre que utilitzen la inversa de l'equació presentada anteriorment.

## Referències

* ↑ Massey, Bernard Stanford. Measures in science and engineering: their expression, relation and interpretation (en anglès). Ellis Horwood Limited, 1986. ISBN 0853126070.
* ↑ Hall, Carl W. Laws and Models: Science, Engineering and Technology (en anglès). Boca Raton: CRC Press, 2000. ISBN 8449320186.
# Heinrich Ludwig Christoph Plumhof

Heinrich Ludwig Christoph Plumhof (Bad Bevensen, 9 de març de 1836 - Vevey, 24 de juliol de 1914) fou un compositor alemany.
Estudià en la ciutat de Hannover, mostrant tant felices disposicions pels estudis que el rei Ernest August li concedí una pensió. Allà, durant algun temps formà part de la capella d'aquell monarca, i després s'establí a Suïssa, fixant la seva residència a Vevey, ciutat en què hi morí.
Va publicar composicions molt apreciades, entre elles retalls per a piano i cors d'homes, destacant la Cantata de Granson, per a cors, solo i orquestra, i l'Oda helvética, per a cors, solo i orquestra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 45, pàg. 882. (ISBN 84-239-4545-6)
# Ioannis Persakis

Ioannis Persakis (en grec: Ιωάννης Περσάκης, Atenes, 1877 - 1943) fou un atleta grec que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1896 a Atenes.
Persakis va participar en la prova de triple salt, en què guanyà la medalla de bronze amb un millor salt de 12,52 metres.

## Millors marques

* Triple salt. 12.57 metres, el 1896

## Referències

* 1 2 «Ioannis Persakis» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2011-09-15. [Consulta: 1r setembre 2012].