OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kalanchoe bentii

Kalanchoe bentii és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, de la família de les Crassulaceae.

## Descripció

És un subarbusts perenne d'1 a 1,5 m d'alçada.
Les tiges són simples, teretes, erectes, gruixudes, de 2 a 4 cm de diàmetre a la base, llises, glabres, de color verd oliva apagat.
Les fulles són sèssils, glabres, gruixudament carnoses, en forma de daga, més o menys cilíndriques, de 7 a 40 cm de llarg i de 0,5 a 2,5 cm d'ample, glauques, de color verd oliva, estenent-se i recurvades, de secció transversal a més o menys triangular, acanalada a l'anvers, arrodonida al revers, reduïda a la punta aguda, contreta gradualment des del centre fins a la base semi-amplexicaule, amb marges sencers.
Les inflorescències en forma de corimbe amb panícules de moltes flors de fins a 20 cm, pedicels de 5 a 18 mm.
Les flors són erectes, glabres o glandulars-papil·loses, tub de calze de 0,7 a 1 mm, sèpals lanceolats a ovats-lanceolats, aguts, de 5 a 17 mm de llarg i de 1,5 a 3,5 mm d'ample, carnosos, de color verd oliva, estenent-se; corol·la de color blanc pur a blanquinós i de tonalitat rosada, tub cilíndric a més o menys 4 angles, inflat cap a la base, de 2 a 4 cm; pètals ovats, mucronats aguts, de 10 a 16 mm de llarg i de 2 a 6 mm d'ample, estenent-se i recurvats; estams inserits a prop de la gola del tub de la corol·la, estams superiors lleugerament sobresortints.

## Distribució

Planta endèmica de la península Aràbiga i Somàlia.

## Taxonomia

Kalanchoe bentii va ser descrita per Charles Henry Wright i publicada al Botanical Magazine 57: t. 7765. 1901.

### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
bentii: epítet atorgat en honor de l'explorador britànic James Theodore Bent, que va descobrir aquesta planta.

## Referències

* ↑ «Kalanchoe bentii». International Crassulae Network.
* ↑ «Kalanchoe bentii C.H. Wright». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
* ↑ SÁNCHEZ DE LORENZO-CÁCERES, José Manuel. «Epónimos del género Kalanchoe Adanson (Crassulaceae)».
# Rafael Dalmau (Editor)

Rafael Dalmau (Editor) és una empresa editorial fundada a Barcelona el 1959 per Rafael Dalmau i Ferreres amb la seva filla Maria del Carme Dalmau i Dalmau com a empresa familiar. L'editorial s'ha especialitzat en els àmbits de la història, la geografia i la cultura popular catalanes. El 1985 li fou concedida la Creu de Sant Jordi. El 2020 l'editorial va traslladar les seves oficines a Terrassa.
Actualment l'editorial té un fons editorial format per les col·leccions:
* Acoloreix la Història
* Al guió del temps (història i cultura recents)
* Atles Manual d'Història de Catalunya (3 volums)
* Atles dels comtats de la Catalunya Carolíngia
* Bofarull (estudis de l'època medieval i moderna)
* Camí ral (monografies locals)
* Col·lecció Nissaga (divulgació de temes històrics catalans)
* Els castells catalans (sis volums)
* Enciclopèdia de l'excursionisme (dos volums)
* Episodis de la història (divulgació històrica, 350 títols)
* Evoluciona
* Exèrcits de Catalunya
* Flora de la Serra de Montsant
* Història militar de Catalunya (4 volums)
* Les herbes remeieres
* Món casteller (dos volums, 1981)
* Patrimoni industrial
* Quaderns Dalmau
* Templers i hospitalers (4 volums)
* Toc de Gralla
* Traç del Temps

## Referències

* ↑ «Rafael Dalmau (Editor)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Rafael Dalmau Editor, un segell amb cinquanta anys a sobre». Vilaweb, 07-10-2009 [Consulta: 8 gener 2015].
* ↑ «La prestigiosa editorial Rafael Dalmau es trasllada a Terrassa». Laura Hernández. Diari de Terrassa, 05-05-2020. [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ «Els ‘Episodis de la història’ arriben als seixanta anys promovent el coneixement dels Països Catalans». VilaWeb. Sebastià Bennasar, 03-07-2020. [Consulta: 4 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Web de Rafael Dalmau (editor)
# Leontiades de Tebes

Leontiades (en llatí Leontiades, en grec antic Λεοντιάδης) va ser un polític de Tebes que va viure al . Era fill d'Eurímac, i net del comandant Leontiades que va dirigir els tebans a la batalla de les Termòpiles.
Era polemarca de Tebes l'any 382 aC quan el comandant espartà Febides es va aturar a Tebes en la seva marxa contra Olint. Ismènies de Tebes, l'amic de Leontiades, que era del partit democràtic, no va aprovar la rebuda que li van fer, però Leontiades, del partit aristocràtic, va rebre a l'espartà amb honors i d'acord amb Àrquias de Túrios i Filip, els altres caps dels aristòcrates, el va instigar a ocupar la ciutadella de Cadmea, l'acròpoli de Tebes amb la seva ajuda.
Febides va decidir col·laborar, i per portar-ho a terme es va elegir el dia que se celebraven les Tesmofòries a la ciutadella, i el consell es va asseure a l'àgora prop de la celebració. Leontiades va dirigir-se al consell explicant els fets i assegurant que no s'usaria la violència amb aquells que acceptessin la situació. Va dir que el seu càrrec de polemarca li donava dret a capturar qualsevol persona sospitosa d'haver comès un delicte capital, i així va destituir Ismènies que va ser empresonat i la seva vacant coberta per Àrquias. Leontiades va anar a Esparta per obtenir del seu govern l'aprovació del que s'havia fet. Els espartans van enviar comissionats a Tebes que efectivament ho van aprovar i van condemnar a Ismènies a mort. Van deixar a la ciutat una guarnició espartana, segons diu Xenofont.
El govern, amenaçat per quatre-cents exiliats refugiats a Atenes, va quedar cada vegada més depenent d'Esparta. Va enviar emissaris a Atenes per assassinar els principals caps dels exiliats però només ho van aconseguir amb Andròclides. El 379 aC Pelòpides, Cefisòdor, Damòclides i Fil·lides, amb el suport dels exiliats van preparar el seu cop i es van presentar a la casa de Leontiades mentre Mel·ló i altres ho feien a la casa d'Àrquias. Pelòpides i els seus van entrar amb dificultat i Leontiades va aconseguir matar a Cefisòdor, que era el primer que va entrar, però després d'una obstinada lluita va ser mort per Pelòpides.

## Referències

* ↑ 2.Leontiades a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 754
# Múscul subclavi

El múscul subclavi (musculus subclavius) és un múscul cilíndric que s'origina en la unió de la costella amb el primer cartílag costal. S'insereix a la cara inferior de la clavícula. De vegades hi ha variacions; la inserció es produeix en apòfisi coracoides en lloc de la clavícula o en ambdós llocs: clavícula i el procés coracoides.
La seva funció és fer baixar la clavícula i l'espatlla. També estabilitza l'articulació esternoclavicular.
Es troba innervat pel nervi del subclavi, que procedeix del plexe braquial (C5-C6). És irrigat per l'artèria subclàvia.

## Imatges

* Animació. Múscul subclavi (en vermell). Húmer i omòplat es mostren semitransparents.
* Superfície anterior de l'estern i els cartílags costals.
* Clavícula esquerra. Superfície inferior.
* L'artèria axil·lar i les seves branques.
* El plexe braquial dret (porció infraclavicular) a la fossa axil·lar; vista inferior i anterior.
* Dissecció: es mostra el múscul subclavi (costat esquerre)
* Dissecció: es mostra el múscul subclavi (costat dret)

## Referències

* 1 2 3 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 18 febrer 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Enllaços externs

* LUC subc
* PTCentral Arxivat 1999-10-22 a Wayback Machine.
* Pivotal Places: help for problem shoulders
# Mantidactylus moseri

Mantidactylus moseri és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Viu als rius i als boscos humits tropicals i subtropicals.
Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus moseri. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Marinette

Marinette és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 11.749 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marinette tenia 11.749 habitants, 5.095 habitatges, i 2.975 famílies. La densitat de població era de 671,1 habitants per km².
Dels 5.095 habitatges en un 28,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,4% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 41,6% no eren unitats familiars. En el 36,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 18,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.743 $ i la renda mediana per família de 41.996 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.161 $ mentre que les dones 21.750 $. La renda per capita de la població era de 17.852 $. Aproximadament el 6% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marinette» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marinette». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# L'accident de caça

L'accident de caça és una novel·la gràfica amb guió de David L. Carlson i dibuix de Landis Blair. L'Editorial Finestres la va publicar per primera vegada en català el novembre de 2021, amb traducció de Carlos Mayor. La versió original, amb el títol The Hunting Accident: A True Story of Crime and Poetry, va ser publicada als Estats Units d'Amèrica, el 2017 per First Second. Va rebre el premi al millor còmic del Festival del Còmic d'Angulema del 2021. El Premi Ouest-France-Quai des Bulles 2020 i Millor llibre de l’any per el Publishers Weekly.

## Argument

En morir la seva mare, Charlie Rizzo, se'n va a viure a Chicago amb el seu pare: Matt Rizzo, un escriptor que a causa de la seva ceguesa escriu poemes en braille. Segons li ha explicat al seu fill va perdre la vista en un accident de caça. Quan en Charlie arriba a l'adolescència i comet petits delictes, descobreix que el seu pare va quedar cec per un tret d'escopeta a la cara quan participava en un robatori a ma armada i no en un accident de caça. La pena de presó que li imposen a Matt la compleix al Centre Correccional de Stateville, on comparteix cel·la amb Nathan Leopold Junior un dels assassins més odiats dels Estats Units d'Amèrica. Nathan és un apassionat de la literatura i l'inicia en l'Infern de Dante.

## Referències

* 1 2 3 «L'ACCIDENT DE CAÇA». Editorial Finestres. EDITORIAL FINESTRES 2021, S.L.. [Consulta: 10 març 2023].
* ↑ «Festival international de la BD d’Angoulême : l’intégralité du palmarès 2021» (en francès). Sud Ouest. sudouest.fr. [Consulta: 10 març 2023].
* 1 2 3 «Festival de la bande dessinée d'Angoulême : le Fauve d'or est remis à David L. Carlson et Landis Blair pour "L'Accident de chasse"» (en francès). franceinfo. France Télévisions. [Consulta: 10 març 2023].
# Kalanchoe alternans

Kalanchoe alternans és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, que pertany a la família Crassulaceae.

## Descripció

Planta perenne de roseta, totalment glabra, de 50 a 75 cm d'alçada (inclosa la inflorescència), amb arrels gruixudes.
Tiges poc ramificades, teretes, carnoses, de 1 a 1,2 cm de diàmetre a la base.
Fulles molt atapeïdes, carnoses, sèssils a subsèssils, àmpliament ovades o lanceolades, de 2,5 a 12 cm de llarg i de 1 a 6,5 cm d'ample, de color rosa pàl·lid a vermellós, àpex agut a obtús, base atenuada, marges generalment sencers o una mica crenats.
Les inflorescències de poques flors, molt laxes, paniculades, de fins a 30 cm, pedicels de 5 a 30 mm.
Les flors pèndules o esteses; calze de color verd-groc, vermellós cap a la punta; tub de 0,2 a 0,8 mm de llarg; sèpals gairebé lliures, estretament deltoides a lanceolats, aguts, estesos, de 4 a 10 mm de llarg i de 1 a 2,5 mm d'ample; corol·la verdosa, groguenca, rosada, verd vermellosa, crema o blanca; tub de 4 angles, eixamplat a la base, de 12 a 16 mm de llarg; pètals el·líptics, lanceolats o oblong-lanceolats, aguts, arrissats, primer reflexes i després erectes, de 6 a 18 mm de llarg i de 1 a 4,5 mm d'ample.
L'espècie destaca per una combinació de caràcters: Flors pèndules com a la secció Bryophyllum, pètals arrissats com en algunes espècies asiàtiques, i sèpals estesos no pressionats cap a la corol·la, de nou com a la secció Bryophyllum. Després de la pol·linització reeixida, les flors pèndules tornen a ser erectes.

## Distribució

Planta endèmica d'Aràbia Saudita i el Iemen. Creix en llocs secs i assolellats, en terreny pedregós, vessants rocosos i prats, de 1800 a 2900 m d'altitud.

## Taxonomia

Kalanchoe alternans va ser descrita per Christiaan Hendrik Persoon i publicada a Synopsis Plantarum 1: 446. 1805.

### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
alternans: epítet llatí que significa 'alternant' en referència a la disposició alterna de les fulles.

### Sinonímia

* Cotyledon alternans Vahl

## Referències

* ↑ «Kalanchoe alternans». International Crassulaceae Network.
* ↑ «Kalanchoe alternans (Vahl) Pers.». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
# Ramon Costa Nolla

Ramon Costa Nolla (Reus, 1877 - Barcelona, 1952) va ser un pintor i dibuixant català.
Mostrà les seves aficions al dibuix de ben petit, i el 1887, amb 10 anys, va entrar a treballar al taller de Domènec Soberano, i poc després amb el pintor Clapés, que llavors tenia una escola de dibuix a Reus. Traslladat a Barcelona, pintava paisatges que va exposar en dues ocasions, però s'especialitzà en dibuixos a la ploma. Amb 23 anys va ser contractat per l'editorial Seguí per a il·lustrar la seva inacabada enciclopèdia, col·laborant amb Odón de Buen. Va treballar per altres editorials, alternant el dibuix amb la pintura a l'oli. Cap al 1920 va entrar a treballar a l'Editorial F.D.T. fundada pels maristes, (que el 1932 es va passar a dir Editorial Luis Vives). Va viure una mica apartat dels corrents artístics de la seva època, i es va dedicar de manera quasi exclusiva a la il·lustració editorial. Tenia al seu estudi un arxiu gràfic molt extens. Entre altres obres va il·lustrar, a part de diverses enciclopèdies, El Cielo, de l'astrònom Comas i Solà, Art i monuments, amb textos de J. Rodergas i Calmell, Itinerari artístic: Catalunya, amb textos de Josep Francesc Ràfols, i 24 volums d'una col·lecció de l'editorial Hernando de Madrid, que es deia "La riqueza en la mano" i tractava de la cria d'animals i d'agricultura. Va signar la majoria dels seus treballs amb les inicials R.C. Va col·laborar en la seva joventut als periòdics reusencs Reus Artístich i L'Escut de Reus. Les seves obres pictòriques van ser exposades a Reus i a Barcelona, i el 1914 va obtenir el primer premi de dibuix en un concurs organitzat per "l'Associació catalanista de Gràcia". El 1940 es va retirar de l'activitat professional. Va morir a Barcelona el 1952.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 206.
# Namai ba rahis gomhor

Namai ba rahis gomhor (en dari نامه ای به رئیس جمهور, estrenada als Estats Units com A Letter to the President) és una pel·lícula dramàtica afganesa del 2017 dirigida per Roya Sadat. Fou seleccionada com a representant afganesa a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2017, però finalment no va ser nominada.

## Trama

Soraya, una funcionari de baix nivell del govern afganès, és empresonada quan defensa una dona dels senyors del poble. Entre reixes, escriu al president afganès per demanar ajuda.

## Repartiment

* Leena Alam as Soraya
* Aziz Deldar as Behzad

## Nominacions i premis

Entre d'altres fou nominada com a primera estrena asiàtica al Festival Internacional de Cinema de Busan i va guanyar el premi One Future al Festival de Cinema de Múnic També va rebre una menció especial a la Secció Discoveries de la VII edició de l'Asian Film Festival Barcelona.

## Referències

* ↑ Fratter, Patrick. «Afghanistan Sends ‘A Letter’ to Oscars». Variety, 26-09-2017. [Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ Film Review: ‘A Letter to the President’ a Variety
* ↑ Roya Sadat’s ‘A Letter to President’ wins international award, Afghanistan Times, 10 de juliol de 2018
* ↑ “Reza”, millor pel·lícula del Asian Film Festival Barcelona 2019, Casa Asia, 1 de novembre de 2019

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Mantidactylus pauliani

Mantidactylus pauliani és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus pauliani. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Mas de Melons

La zona humida Mas de Melons, de 0,42 Ha, està formada per una petita bassa natural que arriba a assecar-se els mesos més eixuts. Contrasta notablement amb el paisatge estèpic de l'entorn, molt àrid. La bassa s'utilitza per a finalitats agràries, bàsicament com a abeurador de bestiar, i recull les aigües d'una conca molt reduïda.
A la bassa s'hi ha format un petit canyissar, envoltat de grans exemplars de Retama sphaerocarpa, constituint una mena de bosquina baixa. Als marges creixen matollars halonitròfils de siscall (Salsola vermiculata) i salat blanc (Atriplex halimus) i brolles calcícoles de romaní. Pel que fa als hàbitats d'interès comunitari, a la zona apareix l'hàbitat 1430 Matollars halonitròfils (Pegano-Salsoletea). Pel que fa a la fauna, la bassa és d'interès per a les poblacions d'amfibis i com a punt d'abeurament de la fauna salvatge.
Aquesta zona humida està inclosa dins l'espai del PEIN "Mas de Melons" i dins l'espai de la xarxa Natura 2000 ES0000021 "Secans de Mas de Melons-Alfés". També està declarada Reserva Natural Parcial "el Mas de Melons", per protegir els ocells estèpics sisó, ganga, xurra, torlit i esparver cendrós (segons Decret 123/1987 de 12 març, de declaració de reserves naturals parcials per a la protecció d'espècies animals en perill de desaparició a Catalunya, publicat al DOGC 833 de 29/4/1987).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas de Melons». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 2 febrer 2015].
# La Chapela de Sent Marçau

La Chapela Sent Marçau (en francès La Chapelle-Saint-Martial) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 92 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Pays Cruesa Thaurion Gartempe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 162 | 128 | 96 | 94 | 92 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Patrick Bernard | |
| 2008- | Isabelle Coulon | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Ramon Esteve i Carulla

Ramon Esteve i Carulla (Lleida (Segrià) 14 maig 1886 - 22 juliol 1936). Fou un organista a la Catedral de Lleida. Va ser mestre de capella de l'Acadèmia Mariana. Les seves obres es basen principalment en música eclesiàstica, encara que destaca per una composició de Sardana: Els Fanalets de Sant Jaume (1925).

## Referències

* ↑ Carles Riera, Josep Maria Serracant, Josep Ventura. Diccionari d'autors de sardanes i de música per a cobla Girona. SOM, 2002.
# Les francesilles

Las Francesillas (Les francesilles, en català normatiu) és una comèdia en tres actes i en vers, original de Frederic Soler, estrenada el nit del 8 d'octubre de 1868, al Teatre Català Romea de Barcelona. Soler va dedicar la peça a Víctor Balaguer.

## Repartiment de l'estrena

* Àngela: Francisca Soler
* Isabel: Balbina Pi
* Climent: Lleó Fontova
* Albert: Josep Clucellas
* Don Carlos: Francesc Puig
* Lari: Iscle Soler
* Gil: Joan Perelló
* El diputat: Joan Langlois
* El mestre: Manuel Ferrandis

## Edicions

* 3ª ed.: Impremta de Salvador Bonavia. Barcelona, 1909
# Namaland

Namaland era un bantustan de l'antiga Àfrica del Sud-oest, actualment Namíbia. Es troba a la zona més meridional, i més propera a Sud-àfrica, que formava part de l'antiga Namaqualand. Tenia una extensió de 21.677 km² i una població de 35.000 habitants. La capital és Keetmanshoop. Fou creat pels Nama, poble africà de parla khoisan. El 1989 fou dissolt i integrat a les regions de Hardap i Karas.
26° 34′ 36″ S, 18° 7′ 51″ E﻿ / ﻿26.57667°S,18.13083°E﻿ / -26.57667; 18.13083
# Manuel Salavera Carrión

Manuel Salavera Carrión (Binondo, Manila, 19 d'octubre de 1823 - Tarragona, 1909) fou un acadèmic i polític republicà català. Nasqué a les Filipines, fill d'un militar. Ingressà a l'exèrcit, que hagué d'abandonar en 1843 per donar suport Baldomero Espartero. Estudià a la Reial Societat Econòmica Aragonesa d'Amics del País i en 1848 fou destinat a l'Institut d'Ensenyament Secundari de Tarragona com a professor de matemàtiques. En 1852 hi substituirà Francesc Barba i Masip com a catedràtic de matemàtiques. Alhora milità al Partit Democràtic i durant el bienni progressista fou comandant i cap d'Estat Major de Subinspecció de la Milícia Nacional, així com director del Diari de Tarragona. En 1856 tornà a estar proscrit.
Participà activament en la revolució de 1868. Fou membre del comitè provincial del Partit Republicà Democràtic Federal i representant de la província de Tarragona al Pacte de Tortosa de 1869. Alhora dirigí El Eco Republicano, que fou suspès i ell mateix processat en 1870. En proclamar-se la Primera República Espanyola fou governador civil de la província d'Osca (març de 1873), de la província de Barcelona (juliol) i de Manila (octubre). El 30 de gener de 1874 cessà com a governador de Manila i tornà a la seva tasca acadèmica. En 1881 fou escollit conseller de Tarragona i posteriorment tinent d'alcalde amb el Partit Republicà Possibilista, amb el que també fou candidat a diputat provincial el 1888. també va col·laborar amb la Comissió d'Estadística de la Província de Tarragona. Dirigí els diaris El Gubernamental i El Orden. En 1893 fou nomenat director de l'Institut, càrrec que va ocupar fins a la seva jubilació en 1903, i el 1892 fou fundador i president de l'Associació de Catedràtics Numeraris d'Institut. En 1898 també fou delegat provincial i president honorari provincial de la Creu Roja.

## Obres

* Plano general de los terrenos arrozales del delta derecho del Ebro, elaborat per Reial ordre el 21 de març de 1864, a escala 1:14 000 (febrer 1867),
* Complemento elemental a la aritmétíca y rílgebra de lø segunda enseñanza (Barcelona, 1891)
* Complemento elemental de geometría y trigonometría rectilínea (Tarragona, 1892)

## Referències

* ↑ Los agrimensores y peritos tasadores de tierras formados en el Instituto Provincial de Segunda Enseñanza de Tarragona durante la segunda mitad del siglo XIX, J. I. Muro
* ↑ Salavera Carrión, Manuel a Biografies de Tarragona, volum IV, sota llicència Creative Commons