OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Molar (Maçanet de Cabrenys)

Can Molar és una casa eclèctica de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular edificada sobre un fort desnivell, i que consta de planta baixa, dos pisos i golfes. La façana de migdia presenta tres arcs rebaixats que es repeteixen fins a la segona planta pis. Per la seva banda la façana de tramuntana està acuradament articulada, i ofereix una sèrie d'esgrafiats decoratius vegetals i geomètrics que s'estenen en un cos adossat en faixes horitzontals al llarg del mur exterior. A la banda esquerra de la façana hi ha cos adossat d'alçada inferior amb sostre terrassat i tancat per una barana de balustres de pedra. El mur està arrebossat. Les finestres que s'obren en ambdós pisos i que donen a petits balcons individuals han estat emmarcades per senzills guardapols. A la teulada s'aixeca una torre amb una cúpula octogonal decorada amb elements ceràmics. Es tracta doncs d'una casa amb una estructura força corrent, de principis d'aquest segle, i que presenta una decoració que recorda en certs aspectes el gust modernista.

## Referències

* ↑ «Can Molar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Can Padró de Pagès

Can Padró de Pagès és una masia de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia aïllada, de difícil accés i abandonada. Està orientada al sud-est. Coberta a doble vessant i en teula.

## Descripció

Façana arrebossada, la part més antiga està pintada d'un color granatós amb una línia blava i una de blanca a la part superior. A la porta que és rectangular (poc freqüent en una comarca on són pròpies les portes en arc de mig punt i dovellades), hi ha una inscripció: 1672. Les finestres d'aquesta part són petites i en arc deprimit còncau. A la part més nova, construïda fa uns cinquanta anys, la façana està simplement arrebossada, i les finestres són més grans, i a la part superior estan envoltades per rajoles blaves vidriades que fan com de trencaaigües, i a sobre, unes gelosies que fan de respiralls.
A la part est hi ha annexa una pallissa i a la dreta un pou. Tota la casa està en molt mal estat i està envoltada de bardisses.

## Història

Per un fogatge del 1947 sabem que ja vivia a Breda la família Padró, però no es fa referència a la masia en cap document, fins al segle xvi. Segons un fogatge de l'any 1595, Can Padró era propietat de Bernat Pons (conegut Padró), per això podem pensar en una datació entorn del segle xvi. També tenim notícies de la masia en un cens local de l'any 1735.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Padró de Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Comtat de Montfort (desambiguació)

«Comtat de Montfort» té aquests significats:
* Comtat de Montfort-l'Amaury, senyoria i després comtat a França; foren ducs de Bretanya.
* Baronia de Montfort (Gaël-Montfort-Brécilien) formada per unes 40 parròquies però reduïda a 12. El senyor Joan de Montfort (+1415) fou senyor de Laval per matrimoni i va agafar aquest cognom per complir l'acord matrimonial; el seu fill Guiu XIV de Laval o de Laval-Montfort fou elevat a comte de Laval el 1429.
* Senyoria de Montfort, a Normandia centrada a Montfort-sur-Risle
* Comtat de Montfort a Suàbia.
# Bni Sidel Louta

Bni Sidel Louta (en àrab بني سيدال لوطا, Bnī Sīdāl Lūṭā; en amazic ⴱⵏⵉ ⵙⵉⴷⴰⵍ ⵍⵓⵟⴰ) és una comuna rural de la província de Nador, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.283 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Cobleskill

Cobleskill és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 4.533 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cobleskill tenia 4.533 habitants, 1.537 habitatges, i 754 famílies. La densitat de població era de 535,2 habitants/km².
Dels 1.537 habitatges en un 23,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35,7% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 50,9% no eren unitats familiars. En el 41,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,8% tenia menys de 18 anys, un 32,6% entre 18 i 24, un 18,1% entre 25 i 44, un 16,4% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 27 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.011 $ i la renda mediana per família de 43.714 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 29.712 $. La renda per capita de la població era de 15.213 $. Entorn de l'11,3% de les famílies i el 19,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cobleskill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cobleskill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ghosts Again

«Ghosts Again» és el cinquanta-sisè senzill del grup anglès de música electrònica Depeche Mode, el primer extret de l'àlbum Memento Mori. La seva publicació es va produir el 9 de febrer de 2023. El cantant i compositor Richard Butler, de la banda The Psychedelic Furs, també apareix com a compositor de la cançó junt a Martin Gore.

## Producció

Va ser el primer senzill de la banda després de la mort del teclista Andy Fletcher el maig de 2022. Els membres restants de la banda consideren que és un balanç perfecte entre la melancolia i la joia, on el temes centrals són la fragilitat de la vida i la possibilitat d'una vida més enllà de la mort. Tanmateix es deixa anar la idea de poder-se reunir amb un altre en una altra forma, possiblement com un fantasma.
El videoclip va ser filmat a Nova York i dirigit per Anton Corbijn, col·laborador habitual de la banda en la realització de videoclips. Gore i Gahan recreen la partida d'escacs amb la Mort de la pel·lícula El setè segell (1958) d'Ingmar Bergman, però en una terrassa. Es va publicar el 9 de febrer de 2023.

## Referències

* ↑ Brandon, Chris. «“Ghosts Again” is Depeche Mode’s best song in years» (en anglès). SynthPopFanatic.com, 09-02-2023. [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Potter, Jordan. «Depeche Mode share promising new single ‘Ghosts Again’» (en anglès). FarOutMagazin.co.uk, 10-02-2023. [Consulta: 23 gener 2024].
* 1 2 «Depeche Mode, Ghosts Again: the lyrics & their meaning» (en anglès). AuralCrave.com, 10-02-2023. [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Trendell, Andrew. «Depeche Mode share new single ‘Ghosts Again’ and details of new album ‘Memento Mori’» (en anglès). NME, 09-02-2023. [Consulta: 27 gener 2024].

## Enllaços externs

* Ghosts Again a DepecheMode.com (anglès)
# Francesc Roca i Vila

Francesc Roca i Vila va néixer a Barcelona cap el 1776 o 1777, i cap al 1809 es va instal·lar a Reus com a impressor i llibreter. Aquests oficis els havia exercit anteriorment a Barcelona i a Vic. Se suposa que arribà a Reus desplaçat per la guerra del Francès. Roca es desplaçà des de Vic cap al sud. A Reus hi van fer cap altres llibreters i impressors que havien fet camins semblants, com ara la viuda Sastres, Josep Rubió o Joaquim Artigas, que van arribar a la capital del Baix Camp cap a finals del domini francès.
Roca va obrir una llibreria al carrer Major número 11, a Reus, en una casa que feia (i fa) cantonada amb el carrer de la Concepció. Al carrer Major ja hi havia instal·lat l'impressor Francesc de Paula Compte. Del 1809 fins al 1812 va actuar sobretot de llibreter, segons ens diuen els anuncis de l'època. El 1816 tenia a la vora de la seva llibreria l'impressor Pau Riera i l'impressor i llibreter Antoni Berdeguer. El 1817 va agafar un aprenent d'impressor, Francesc Freixes, i un altre, Diego Angelón, que treballava principalment a la llibreria. El 1822 els anuncis de Francesc Roca a la premsa de Reus, en concret els de la Diana constitucional política y mercantil, expliquen que el seu negoci és la llibreria i la papereria, i que també es fan petits impresos. Cap al 1825 la impremta va ser la seva activitat principal. Un germà seu, que signava Roca i Vila, va obrir una llibreria a la plaça del Mercadal el 1827. A més de la impremta, Francesc Roca formalitzava subscripcions a diferents periòdics. Tant l'impressor i editor Salvador Torrell com l'historiador reusenc Andreu de Bofarull diuen que va començar la seva feina d'impressor el 1819. Roca imprimia llibrets religiosos, goigs, romanços i ventalls. Cap al 1830 va tenir d'aprenent Joan Baptista Vidal, que després va ser un conegut impressor reusenc. El 1829 es va instal·lar molt a prop de la seva impremta l'impressor i llibreter Francesc Sánchez. Diego Angelón també havia obert una llibreria al mateix carrer, que quan va morir va continuar la seva viuda.
Joan Amades fa una breu referència a les estampes impreses per Roca: "... Una estampa que al peu de la qual es limita a dir "Reus, por Roca, impresor y librero..." Així consignava les seves obres en Francesc Roca..."
El 1846 la impremta Roca la va continuar el seu fill Narcís. Francesc Roca va morir el 1847.

## Referències

* 1 2 Aguadé, Enric. Impressors i llibreters a Reus (1720-1900). Reus: Centre de Lectura, 1996, p. 57-58. ISBN 8487873189.
* ↑ Torrell i Eulàlia, Salvador. Goigs de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1974, p. 112. ISBN ISBN 8460063925.
* ↑ Bofarull i Brocà, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imp. de la Vda. e Hijo de Sabater, 1866. 2a ed., p. 405.
* ↑ Amades, Joan. Imatgeria popular religiosa a Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1953, p. 24.
# Can Molines (la Seu d'Urgell)

Can Molines és una casa situada a la rotonda de davant la plaça de les Monges al carrer Pau Claris de la Seu d'Urgell (Alt Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici aïllat envoltat d'una zona enjardinada. És tracta d'una construcció de planta en forma de U, situada al l'avinguda Pau Claris, que segueix el model de vil·la classicista. La utilització i la barreja de diferents elements arquitectònics és un dels seus trets més característics.

## Referències

* ↑ «Can Molines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Can Joan Escaler

Can Joan Escaler és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta de doble vessant a façana situada al costat dret del carrer Migdia. La façana és arrebossada i pintada de color rosat clar.
La planta baixa consta d'un sòcol d'arrebossat granellut i pintat de color gris i una porta d'accés emmarcada de pedra sorrenca amb llinda monolítica.
El primer pis conté una finestra petita d'obra d'arrebossat i rajola i una gran finestra, adaptada a balcó no emergent. Aquesta finestra està emmarcada de grans blocs, escairats i motllurats, de pedra sorrenca i té una petita coberta amb teuladet de rajola plana i ràfec d'una filera de rajola pintada.
El segon pis presenta dues finestres d'obra, una rectangular i l'altra amb forma d'arc rebaixat i el ràfec, emergent uns 50 cm, està suportat per 12 caps de biga de fusta.

## Història

Casa originaria del segle xviii i amb reformes durant els segles XIX i XX.
Segons la fitxa de 1985, aquesta casa fou cremada durant la Guerra del Francés, i és propietat de la família Cullell (Joan Cullell Font).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Joan Escaler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Coto Minero Cantábrico

Coto Minero Cantábrico és una companyia minera apareguda el novembre de 2008 a conseqüència de la fusió de l'empresa lleonesa Minero Siderúrgica de Ponferrada amb l'asturiana (amb seu a la parròquia de Cerredo) Hullas del Coto Cortés.
El mecanisme fou una absorció de la segona després de la decisió presa a la junta general d'accionistes de juny de 2008.
Després de l'absorció, l'empresa s'ha convertit en la segona companyia minera de l'Espanya darrere de la Unión Minera del Norte. Es preveu una producció a prop dels 1,4 milions de tones de carbó anuals amb una plantilla d'un miler de treballadors. Compta amb quatre centres de treball a les localitats de: Tormaleo, Cerredo, Villablino i a les corresponents al ferrocarril de via estreta de la MSP Ponferrada-Villablino que actualment cobreix la línia entre la central tèrmica de Cubillos del Sil i Villablino a través de la conca del riu Sil.
El propietari i principal accionista és l'empresari miner Victorino Alonso que és també propietari de Unión Minera del Norte.

## Accidents mortals

El migdia del 19 d'octubre de 2009 es produí un despreniment en un fumeral. Com a conseqüència de l'accident un miner, Gerardo Fernández Rubio, hi queda sepultat. Els treballs de rescat es prolongaren vora 2 dies, fins que fou localitzat el cadàver, la matinada del 21 d'octubre.
# Bni Salah

Bni Salah (àrab بني صالح) és una comuna rural de la província de Xauen de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 11.365 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Coblença (Alemanya)

Coblença (en alemany, Koblenz) és una ciutat d'Alemanya que pertany a l'estat de Renània-Palatinat. Està situada a la riba esquerra del Rin, al punt on rep les aigües del Mosel·la.
El nom Koblenz probablement deriva del llatí Confluentes. Fou un dels posts militars establerts per Drus pels voltants de l'any 8 aC. La ciutat celebrà el 2000 aniversari l'any 1992.
El seu emplaçament estratègic fa que sigui el centre comercial del land, és un encreuament de ferrocarrils i compta amb un port fluvial amb un tràfic molt important. La seva indústria és derivada principalment de l'agricultura (vi, pells, aliments, paper); altres són les de maquinària, de pianos i del vidre. És també un centre turístic. És la tercera ciutat més gran de l'estat de Renània-Palatinat després de Magúncia i Ludwigshafen am Rhein i es troba a 92 km al sud-est de Colònia.

## Fills il·lustres

* Peter Joseph Linpaintner (1791-1856) compositor i director d'orquestra.
* Karl Anschütz (1813-1870) compositor i director d'orquestra.
* Max von Laue (1879-1960), físic, Premi Nobel de Física de l'any 1914.

## Referències

* ↑ «Coblença». ésAdir. [Consulta: 12 maig 2012].
* ↑ «Alemanya desallotja quaranta-cinc mil veïns de Coblença per una bomba de la Segona Guerra Mundial». VilaWeb, 03-12-2011. [Consulta: 12 maig 2012].
* 1 2 «Coblença». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 15 febrer 2014].
# Departament d'Universitats, Recerca i Societat de la Informació de la Generalitat de Catalunya

El Departament d'Universitats, Recerca i Societat de la Informació (DURSI) de la Generalitat de Catalunya va ser creat el 3 d'abril de 2000, en un procés de fusió dels comissionats d'Universitats i de la Societat de la Informació.
Va néixer l'any 2000 amb els objectius de:
* Assegurar la qualitat del sistema universitari català i garantir la igualtat d'oportunitats en l'accés a la formació superior.
* Assolir un sistema de ciència, tecnologia i innovació d'alt nivell que contribueixi al progrés de Catalunya i que sigui competitiu amb els dels països de l'entorn.
* Impulsar l'adaptació de Catalunya a la societat de la informació i estimular-ne l'accés de totes les persones, empreses i institucions.
* Assolir més presència de la llengua i dels continguts catalans en els àmbits científic i de les noves tecnologies relacionades amb la societat de la informació.
El maig de 2006, amb la remodelació del govern després de l'expulsió dels consellers d'ERC, aquest departament fou suprimit. Les competències d'universitats es varen integrar al Departament d'Educació que passa a denominar-se Departament d'Educació i Universitats, i les de tecnologia i societat de la informació a Presidència.
El novembre de 2006, amb el govern sortit de les eleccions, les competències d'universitats passen al Comissionat per a Universitats i Recerca dins la Conselleria d'Innovació, Universitats i Empresa i les de tecnologia i societat de la informació a la Conselleria de Governació i Administracions Públiques.
Així, els únics consellers que ha tingut aquesta conselleria en la seva curta trajectòria han estat: Andreu Mas-Colell, Carles Solà i Ferrando i Manel Balcells i Díaz.

## Llista de consellers del DURSI (2000-2006)

| Legislatura | Nom | Inici | Fi | Partit |
| VI | Andreu Mas-Colell | 3 d'abril de 2000 | 17 de desembre de 2003 | CDC |
| VII | Carles Solà i Ferrando | 17 de desembre de 2003 | 20 d'abril de 2006 | ERC |
| VII | Manel Balcells i Díaz | 20 d'abril de 2006 | 11 de maig de 2006 | ERC |

## Enllaços externs

* http://www.gencat.cat/dursi
# Francesc Rogent i Pedrosa

Francesc Rogent i Pedrosa (Barcelona, 24 de desembre de 1864 - Barcelona, 1898) fou un arquitecte, escriptor i editor català.

## Biografia

Fill del també arquitecte Elies Rogent, estudià a l'Escola d'Arquitectura de Barcelona, on es va titular el 1887. Va ser el responsable de la reforma de Cau Ferrat, la casa de Santiago Rusiñol a Sitges (1893-1894), així com de la restauració del Monestir de Ripoll. A Barcelona fou autor de la Casa Napoleon (actual Frontó Colom),, així com del pont que unia el parc de la Ciutadella amb el dipòsit d'aigua de la Gran Cascada, efectuat per a l'Exposició Universal de 1888. També va projectar amb el seu pare la claraboia del pati del Palau Marc de Reus (1892). Fou també arquitecte municipal de Badalona, on va projectar la façana neoclàssica de l'església parroquial de Santa Maria (1895), i va dissenyar unes fonts de ferro colat (1892) catalogades com a bé cultural d'interès local.
Fundador de l'editorial Parera i Cia, on publicà algunes de les seves obres, com Arquitectura moderna de Barcelona (1897) —escrita amb Lluís Domènech i Montaner— i Catedral de Barcelona (1898).

## Referències

* ↑ «Francesc Rogent i Pedrosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Barral i Altet et al., Jornet, p. 118.
* 1 2 Maspoch, 2008, p. 183.
* ↑ Barral i Altet et al., Jornet, p. 119.
* ↑ Barral i Altet et al., Jornet, p. 32.
* ↑ «Model de font urbana de ferro colat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Bibliografia

* Barral i Altet, Xavier; Beseran, Pere; Canalda, Sílvia; Guardià, Marta; Jornet, Núria. Guia del Patrimoni Monumental i Artístic de Catalunya, vol. 1. Barcelona: Pòrtic, 2000. ISBN 84-7306-947-1.
* Maspoch, Mònica. Galeria d'autors. Ruta del Modernisme de Barcelona. Barcelona: Institut Municipal del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, Ajuntament de Barcelona, 2008. ISBN 978-84-96696-02-0.
# Caoba vermella

La caoba vermella, eucaliptus iarra o, simplement, eucaliptus o iarra (Eucalyptus marginata) és una espècie de planta de la família de les Mirtàcies que es distribueix per l'oest d'Austràlia. És un arbre perenne que es troba sobre sòls fortament lixiviats a pendents i pujols. És una espècie que s'usa per a l'elaboració de mel i per a fusta.

## Referències

* ↑ «Eucalyptus marginata» a EOL. Data consulta: 02 de juliol de 2014.
* ↑ «Caoba vermella». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Cantiga d'escarn

La cantiga d'escarn i madizer (o de escarnho, en gallegoportugués) és un gènere satíric de la lírica medieval galaicoportuguesa, derivat del sirventés occità. La cantiga d'escarn expressa una crítica utilitzant sobreentesos i paraules encobertes. En canvi, en la de maldizer (maleir) el poeta és més clar i insulta directament. En els cançoners no se solen diferenciar.
Quant a la mètrica, segueix les mateixes convencions que la cantiga d'amor.
N'hi ha de cinc tipus:
a) Sàtira literària. Es dedica sobretot a la paròdia de l'amor cortés i a la burla a respecte de l'estil compositiu
b) Sàtira política i moral: hi destaquen Martim Moixa, Pero da Pontei Airas Nunes
c) Sàtira personal
d) Sàtira sexual
i) Sàtira social
En alguns casos, la cantiga d'escarn mostra les tensions existents entre els trobadors, en general pertanyents a la noblesa, i els joglars, de baixa classe social.
A aquest gènere pertany el document literari més antic dels coneguts en llengua gallegoportuguesa, la cantiga Ora faç ost'o senhor de Navarra de Joâo Soares de Paiva, nascut al 1141.

## Fonts

* «Cantiga d'escarn». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Wikisource
# Conrath

Conrath és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 98 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Conrath tenia 98 habitants, 36 habitatges, i 24 famílies. La densitat de població era de 75,7 habitants per km².
Dels 36 habitatges en un 38,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,6% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,42.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,7% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 16,3% de 45 a 60 i un 15,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 113,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.417 $ i la renda mediana per família de 31.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 22.188 $. La renda per capita de la població era de 16.838 $. Aproximadament el 25% de les famílies i el 29,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Conrath» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Conrath». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bloc de la taula periòdica

La taula periòdica dels elements es pot dividir en blocs d'elements segons l'orbital atòmic que estiguen ocupant els electrons més externs (vegeu configuració electrònica).
Els blocs s'anomenen segons la lletra que fa referència a l'orbital més extern: s, p, d, f i g (hipotètic). Podria haver-hi més elements que ompliren altres orbitals, però no s'han sintetitzat o descobert. En el cas que calgués fer-ho, es continuaria amb l'ordre alfabètic per a nomenar-los.
* Blocs d'elements
* bloc s - bloc p - bloc d - bloc f - bloc g
Alguns blocs contenen diversos grups de la taula periòdica (per exemple, el bloc s conté els grups 1 i 2), d'altres es corresponen amb les sèries químiques.
# Clairaut

«Clairaut» té aquests significats:
* Clairaut (cràter), cràter d'impacte lunar a les terres altes del sud de la cara visible de la Lluna
* Alexis Claude Clairaut (París, 1713 - 1765), matemàtic francès
* Equació de Clairaut, equació diferencial de la forma
* Teorema de Clairaut, raonament segons el qual demostra la igualtat de les derivades parcials encreuades d'una funció de més d'una variable