OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amitis

Amitis (en grec, Amytis, Ἄμυτις; en persa antic, * Umati) fou una princesa aquemènida, filla de Xerxes I de Pèrsia i Amestris i germana d'Artaxerxes I. Fou donada en matrimoni al noble Megabizos i mare d'Aquèmenes. Megabizos la va acusar d'adulteri (465 aC) i Xerxes I la reprendre severament, però ella va declarar no ser culpable; en aquests moments Xerxes fou assassinat. Després d'això Megabizos, buscant el càstig de la seva dona, es va aliar amb Astrapanos, el principal conspirador, però finalment va revelar el complot. Megabizos va resultar seriosament ferit en la lluita que va seguir entre els conspiradors i les forces del rei, lluita en la qual Amitis va resultar també ferida, però es va salvar mercès a les atencions del metge Apol·lònides de Cos.
Cap al 445 aC Megabizos inicià una revolta força existosa a Síria contra Artaxerxes I. Inicialment, es mantingué fidel al rei i no prengué part en l'assumpte. No obstant això, ella, la seva mare Amestris i el sàtrapa Artarius participaren en les negociacions per la reconciliació entre Megabizos i Artaxerxes I de Pèrsia, resultant tot un èxit. No obstant això, Megabizos caigué en desgràcia a cort i fou castigat a l'exili al Golf Pèrsic, lloc on romangué cinc anys. Després d'aquest temps, gràcies, de nou, a la intervenció d'Amitis i Amestris fou readmès a la cort.
A la mort de Megabizos, Amitis va tenir alguns amants entre ells Apol·lònides de Cos; aquests afers els va portar en secret però finalment un dia va revelar el fet a la seva mare Amastris que en va informar al rei. Artaxerxes va fer agafar a Apol·lònides i el va carregar de cadenes durant dos mesos. Finalment, el va fer enterrar viu just el dia que Amitis va morir, sembla que a Egipte.

## Referències

* 1 2 «MYTIS, Median and Persian female name, attested only in the Greek form A´mytis, which perhaps may reflect (with vowel metathesis) an old Persian *Umati—equivalent to Avestan humaiti—“having good thought" (see W», 18-05-2007. Arxivat de l'original el 2007-05-18. [Consulta: 22 juny 2019].

## Bibliografia

* Brosius, M (1998): Women in Ancient Persia, 559-331 BC, Clarendon Press, Oxford.
* Lendering, J: "Megabyzus (2)", a {{format ref}} http://www.livius.org
* Sancisi-Weerdenburg, H (1987): "Decadence in the empire or decadence in the sources. From source to synthesis: Ctesias", a H. Sancisi-Weerdenburg (ed.), Achaemenid History I: Sources, Structures and Synthesis. Proceedings of the Groningen 1983 Achaemenid History Workshop.
# Travet (Aramunt)

Travet és una partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, a cavall dels territoris dels antics termes d'Aramunt i Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà.
Està situada al nord-est del Poble Vell d'Aramunt, a l'extrem oriental de l'antic terme d'Aramunt, i al sud-oest de Pessonada, a banda i banda del torrent Salat i de la llau de Cotura, que es troben justament a Travet. És a prop i al sud de la Borda de Cotura. Queda també a prop i al nord-est del cim del Canarill.
Hi menen des d'Aramunt el Camí de Toís i Travet i el Camí vell de Travet, que troben Travet després de deixar enrere la Borda de Cotura.
Consta de més de 26 hectàrees (26,3046) dins de l'antic terme d'Aramunt, a les quals cal afegir les de l'antic terme de Claverol. Aquestes terres són totes de secà, amb zones de matoll i improductives, i algunes pinedes i extensions d'ametllers i de pastures.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 19 juny 2010].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Al-Yamama

Al-Yamama (àrab: اليمامة, al-Yamāma) és una ciutat i antic districte del centre d'Aràbia. El districte estava centrar a la ciutat d'Al-Yamama a uns 70 km al sud-est de la capital Riad, a la regió d'Al-Kharj avui en la via fèrria que va d'Al-Riyad a Dhahran. La ciutat és una població menor que el 1980 no arribava als 50.000 habitants. El nom Yamama seria un singular derivat del plural yamam que vol dir coloms (salvatges; els domèstics es diuen hamam).
A l'inici de l'islam al-Yamama era una regió al centre d'Aràbia que tenia per centre a Hajr, segons explica Yaqut. Els Banu Hanifa de la Yamama van enviar una delegació al profeta, aleshores a Medina, clan dirigit per Mussàylima ibn Habib al-Hanafi, després conegut com al-Kadhdhab (el Gran Mentider); a la tornada a la Yamama, Mussàylima, que havia adoptat l'islam, va fer apostasia i es va declarar a si mateix un profeta; la tribu fou autoritzada a beure vi i a no fer oracions; la lluita dirigida per Khàlid ibn al-Walid va acabar amb la mort de Mussàylima i la conquesta d'al-Yamama el 632.
Posteriorment al-Kharj és esmentat com una població de la Yamama (i acabarà donant el nom a la regió). Al-Hamdaní esmenta mines d'or i plata; el centre del districte i principal d'al-Yamama l'esmenta com a Hajr, i diu que era la seu dels emirs. Al segle ix hauria agafat el poder la dinastia dels Banu Ukhayr. Al segle xi el viatger persa Nasir-i Khusraw va visitar el país de la Yamama on parla d'una gran fortalesa antiga, i d'un mercat i una mesquita; diu que els emirs eren alides zaydites i que disposaven d'una força de 300 o 400 cavallers.
Posteriorment el nom de Yamama s'utilitza més aviat per designar el districte, però progressivament la ciutat principal i capital agafa el nom d'al-Yamama. Al segle xix al-Yamama només era una ciutat i la regió s'anomenava al-Kharj, sent un subdistricte del Najd. Vers 1865 la ciutat tenia uns 6.000 habitants.
La dinastia saudita ha conservat el record de la Yamama, i el palau de govern a Al-Riyad s'anomena Palau de Yamama.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 292 i 293
# Batalla de las Babias

L'emir Hixam I va voler venjar la derrota a la batalla de Lutos del 794, en la que va morir el seu general Abd-al-Màlik ibn Abd-al-Wàhid ibn Mughith. Per això va enviar l'any següent el seu germà Abd-al-Karim ibn Abd-al-Wàhid ibn Mughith amb un fort exèrcit que tenia uns 10.000 genets contra el Regne d'Astúries.
L'emir també va organitzar un altre exèrcit de diversió contra Galícia, per evitar la concentració a Astúries de les forces gallegues enemigues. Aquesta columna va entrar a Galícia, va devastar la regió i quan tornava victoriosa va haver de combatre contra els cristians i va ser vençuda per ells. Al combat els musulmans van patir moltes baixes i amb prou feines van poder escapar, deixant nombrosos presoners en poder dels cristians.

## Antecedents

Alfons II d'Astúries, que havia reforçat el seu exèrcit amb efectius machus (vascons idòlatres), va acampar a prop d'Astorga, base d'operacions habitual dels atacs contra Astúries, travessant el port de Mesa esperant el combat després d'obligar els vilatans a refugiar-se a les muntanyes, tractant de garantir-se la possible retirada pels ports de la Mesa i de Ventana.

## Batalla

Abd-al-Karim va enviar contra els cristians una avantguarda de quatre mil genets comandats per Farach ibn Kinanah, cap de la divisió de Sidonia. Abd-al-Karim ibn Abd-al-Wàhid ibn Mughith va avançar poc després, i les forces combinades van derrotar els asturians, que van haver de fugir pel port de Ventana, encalçats per la cavalleria musulmana.

## Conseqüències

Abd-al-Karim ibn Abd-al-Wàhid ibn Mughith i Farach ibn Kinanah van derrotar les forces asturianes a la batalla del riu Quirós i la batalla del riu Nalón, i capturant Oviedo, però amb l'avenç de l'hivern, els musulmans van haver de retirar-se a les seves terres sense haver acabat amb Alfons II d'Astúries, que va poder escapar.
La mort d'Hixam I i les disputes que la van succeir van aturar les incursions al Regne d'Astúries durant uns anys, i van permetre formar una aliança entre Alfons II d'Astúries i Carlemany.

## Referències

* ↑ (castellà) El tesoro de Oviedo, Abd al-Karim
* ↑ (castellà) Luis Suárez Fernández, Historia de España Antigua y media, p.170
* ↑ (castellà) Ingenieros del Rey, batalla del rio Quirós
# Torre Pujol (Guissona)

La Torre Pujol és un habitatge a la vila de Guissona (Segarra) protegit com a bé cultural d'interès local. Aquesta torre d'estil modernista ens recorda a les cases d'estiueig de la burgesia catalana. Formava part de l'antiga Farinera Balcells, que es va inaugurar en 1911. L'any 1943 s'hi va fundar la fàbrica de "Productos Raza", dedicada a l'elaboració de llet maternitzada. Aquest fàbrica va restar en actiu fins a l'any 1956.
És un edifici cantoner que mira a dos carrers: una façana dona a la Ctra. de Cervera i l'altra s'obre a la Plaça Pere Castelló. Una gran torre amb tribuna, rematada amb una cúpula de ceràmica vidrada, ocupa l'angle entre aquestes dues façanes. És un edifici de tres plantes, una planta baixa i dos pisos d'aixecada. Les finestres i balcons del primer pis són rectangulars amb una motllura prominent també rectangular, mentre que les obertures del segon pis són rectangulars amb una motllura en forma d'arcs ogivals, a imitació de les portes i finestres de la planta baixa. S'accedix a l'edifici a través d'un porxo amb un "arc esgraonat" de llinda, damunt del qual s'aixeca un cos més sobresortit que la resta de la façana; en aquest hi ha dues finestres rectangulars al primer pis, un balcó amb barana de ferro forjat al segon pis i es troba coronat per una mena de frontó triangular rematat per dues estructures esgraonades.

## Notes

* 1 2 «Torre Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Amiternum

Amiternum o Amitermum (en grec antic Ἀμίτερνον) va ser una ciutat de la Sabínia, a la vora del riu Aternus, propera al naixement del riu, al nord-oest de Prifernum. Segons Varró, Amiternum va prendre el nom d'aquest riu. En aquesta ciutat hi va néixer Sal·lusti. Era propera a la moderna San Vittorino, i encara se'n podes veure les restes.
Segons Varró, aquesta ciutat, situada en una zona elevada i muntanyosa, va ser el país originari dels sabins, que des d'allí dirigien els seus atacs als habitants de Reate. Virgili parla d'Amiternum, i diu que era la ciutat més poderosa dels sabins, i tant Estrabó com Plini el Vell en diuen que encara l'habitava aquell poble.
Al final de les guerres samnites els romans la van ocupar, cap a l'any 293 aC, diu Titus Livi, però sembla un error, ja que no se sap que els samnites l'haguessin ocupat mai. Estrabó diu que va patir molt durant les guerres socials i les guerres civils, i que en el seu temps havia decaigut molt. Va ser colonitzada en temps d'August, i sota l'Imperi es va convertir altre cop en una ciutat important.
A la ciutat començaven la Via Claudia Nova i la via Salària. S'hi conserven nombroses restes romanes, entre elles el teatre, l'amfiteatre (per sis mil persones), vil·les, termes, un aqüeducte, escultures, i altres restes així com unes catacumbes romanes. Va ser també la seu d'un bisbat cristià que va existir fins al 1257 quan es va unir al bisbat de Rieti. L'emperador Otó I la va entregar al papa de Roma l'any 962.

## Bisbes destacats

* Victorí Màrtir (època paleocristiana),
* Castori (esmentat per Gregori Magne (segle vi),
* Ceteu, martiritzat pels llombards al segle vi.
* Lleonci, germà d'Esteve III (segle viii),
* Cesó, va hostejar el papa Joan XII i l'emperador Otó I (segle x),
* Ranier, alabat per Alexandre II (segle xi)
* Ludovic, present al concili del 1069
* Bernat de Pàdua, bisbe des de 1252.

## Personatges famosos

* Appi Claudi Cec, constructor de la via Àpia el 312 aC.
* Gai Sal·lusti Crisp (conegut per Sal·lusti), historiador nascut el 86 aC
* Ponci Pilat, prefecte de Judea que va processar a Jesucrist.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Amiternum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 10 juliol 2022].
# The Winter's Tale

«The Winter's Tale» té aquests significats:
# Tribunal Català de l'Esport

El Tribunal Català de l'Esport és l'òrgan suprem jurisdiccional esportiu en els àmbits electoral, competitiu i disciplinari a Catalunya.
Les competències del Tribunal Català de l'Esport consisteixen a conèixer i resoldre els recursos interposats contra els acords adoptats:
* Pels òrgans disciplinaris de les federacions esportives catalanes, de les agrupacions esportives i dels clubs o associacions esportius pel que fa a qüestions de disciplina esportiva.
* Pels comitès d'apel·lació de les federacions esportives catalanes en assumptes de temàtica competitiva.
* Per les meses del vot de censura i de les juntes electorals dels clubs no federats, per les juntes electorals de les federacions esportives, així com pels comitès d'apel·lació de les federacions esportives catalanes adoptades per la via de revisió dels processos electorals o de censura dels clubs federats.
El Tribunal Català de l'Esport també tindrà competències per conèixer i resoldre qualsevol altra acció o omissió que, per la transcendència que poden tenir en l'activitat esportiva, estimi oportú tractar-les d'ofici, a instàncies de l'Administració esportiva de la Generalitat. Així mateix, pot actuar per resoldre de manera inapel·lable, mitjançant l'arbitratge d'equitat, les qüestions de litigi de naturalesa juridico-esportiva no previstes en l'àmbit de la seva competència jurisdiccional i que li hagin estat sotmeses de comú acord pels interessats.
# Albert Frederic de Barby-Mühlingen

Albert Frederic de Barby-Mühlingen (en alemany Albrecht Friedrich von Barby und Mühlingen) va néixer a Rosenburg (Alemanya) el 28 de febrer de 1597 i va morir a la mateixa ciutat el 7 de desembre de 1641. Era un noble alemany, fill del comte de Barby Jobst (1544-1609) i de Sofia de Schwarzburg-Rudolstadt (1579-1630).
A partir de l'octubre de 1605, Albert Frederic i el seu germà Jost Gunther van iniciar els seus estudis a la Universitat de Wittenberg. Quan va morir el seu pare, el 1609, la seva mare va governar en solitari el comtat fins a la seva mort, el 1630. Tots dos germans van administrar conjuntament el seu patrimoni fins a la divisió amistosa de 1641. A partir de llavors, el comte Albert Frederic va esdevenir propietari únic dels dominis de Rosenburg i de Mühlingen.

## Matrimoni i fills

El 17 de març de 1633 es va casar amb Sofia Úrsula d'Oldenburg (1601-1642), filla d'Antoni II d'Oldenburg (1550-1619) i de Sibil·la Elisabet de Brunsvic-Luneburg (1576-1630). El matrimoni va tenir quatre fills:
* Cristina Elisabet (1634-1681), casada amb Rodolf August de Brunsvic-Wolfenbüttel (1627-1704)
* Justina Sofia (1636-1677), casada amb Enno Lluís de Friesland (1632-1660).
* Emília Juliana (1637-1706), casada amb el comte Albert Antoni de Schwarzburg-Rudolstadt (1641-1710).
* Antònia Sibil·la (1641-1684), casada amb Cristià Guillem de Schwarzburg-Sondershausen (1647-1721).

## Bibliografia

"Barby", A: Helga Wäß, "Form und Wahrnehmung mitteldeutscher Gedächtnisskulptur im 14. Jahrhundert. Ein Beitrag zu mittelalterlichen Grabmonumenten, Epitaphen und Kuriosa in Sachsen, Sachsen-Anhalt, Thüringen, Nord-Hessen, Ost-Westfalen und Südniedersachsen", Bristol u.a. 2006, S. 51-63. ISBN 3-86504-159-0

## Enllaços externs

* Albrecht Friedrich
* http://awt.ancestrylibrary.com
# Boisset (Erau)

Boisset és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Ḏāl

* No veieu bé alguns caràcters?
La ḏāl (en àrab ذال ['ðaːl]) és la novena lletra de l'alfabet àrab (vint-i-cinquena en l'ordre abjadí). És una lletra solar.

## Història

Prové, per via dels alfabets nabateu i arameu, de la dāleth fenícia.

## Ús

Representa el so consonàntic dental fricatiu /ð/.

## Escriptura

| Aïllada | Final | Medial | Inicial |
| ذ | ـذ | ـذ ـ | ذ ـ |
La ḏāl no es lliga a la següent lletra de la paraula. Sí que ho fa amb la precedent, sempre que aquesta no sigui àlif, dāl, una altra ḏāl, rā, zāy o wāw, que mai no es lliguen a la lletra posterior.

## Variants

La ḏāl, ذ, tot i formar part de l'alfabet àrab bàsic, es considera un variant de la dāl, per ser una de les sis lletres que es van afegir a part de les vint-i-dues heretades de l'alfabet fenici.

## Vegeu també

* Llengua àrab
* Alfabet de xat àrab
* Alfabet
* Alfabet fenici

## Referències

* ↑ (castellà) Genealogia dels alfabets al web de la Promotora Española de Lingüística
# Baryancistrus demantoides

Baryancistrus demantoides és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.
Els adults poden assolir 15,1 cm de longitud total. És un peix d'aigua dolça i de clima tropical, que viu a la conca del riu Orinoco a Veneçuela (Sud-amèrica).

## Referències

* ↑ Werneke, David C.; Sabaj, Mark H.; Lujan, Nathan K.; Armbruster, Jonathan W. «Baryancistrus demantoides and Hemiancistrus subviridis, two new uniquely colored species of catfishes from Venezuela (Siluriformes: Loricariidae)». Neotropical Ichthyology, 3, 4, 01-12-2005, pàg. 533–542. DOI: 10.1590/S1679-62252005000400011. ISSN: 1679-6225.
* 1 2 Torres, Armi G.; Bailly, Nicolas. «Baryancistrus demantoides Werneke, Sabaj, Pérez, Lujan & Armbruster, 2005». FishBase.
# Tribunal Comú de Justícia d'Aruba, Curaçao, Sint Maarten, i de Bonaire, Sint Eustatius i Saba

El Tribunal Comú de Justícia d'Aruba, Curaçao, Sint Maarten, i de Bonaire, Sint Eustatius i Saba té jurisdicció sobre els tres països caribenys del Regne dels Països Baixos (Aruba, Curaçao i Sint Maarten), així com els territoris amb municipalitat especial (Bonaire, Sint Eustatius i Saba). El tribunal accepta a tràmit recursos de tribunals de rang inferior dels territoris caribenys, seguint una estructura similar amb els tribunals dels Països Baixos. El tribunal fixa la seva seu a Aruba, Curaçao, i Sint Maarten, mentre que les seves sessions també es poden dur a terme a Bonaire, Sint Eustatius i Saba.

## Composició

El tribunal està compost per jutges de tribunals de primera instància. Els jutges que han pres part en primera instància no poden participar del mateix procés en aquest tribunal.

## Recurs d'apel·lació

L'Estatut del Regne dels Països Baixos especifica que s'ha de regular l'apel·lació en tribunals de primera instància. Aquesta llei és la declaració del 20 de juliol de 1961, Stb. 1961, 212, anomenada el Reglament d'Apel·lació de les Antilles Neerlandeses (en neerlandès: Cassatieregeling Nederlandse Antillen), posteriorment reanomenada Cassatieregeling Nederlandse Antillen en Aruba. Aquesta llei fixà que el Consell Suprem dels Països Baixos havia de reconèixer la jurisdicció del Tribunal d'Apel·lacions Combinades de les Antilles Neerlandeses i Aruba sobre tots aquells casos, ja fossin civils com penals, que s'haguessin iniciat en primera instància dins d'aquests territoris.
Una diferència entre els processos d'apel·lació als Països Baixos i als territoris caribenys és mentre que el
Aquells casos iniciats als Països Baixos on el recurs d'apel·lació és denegat pel Consell Suprem, generalment és destinat a un tribunal diferent però del mateix rang perquè dicti una nova sentència. En canvi, aquells que ho feren des dels territoris caribenys disposen d'una única instància superior representada en el Tribunal Comú de Justícia, que en cas d'apel·lar serà jutjat pel mateix òrgan. Aquesta esdevé una de les diferenciacions més importants entre territoris del Regne en matèria jurisdiccional.

## Referències

* ↑ (neerlandès) Rijkswet Gemeenschappelijk Hof van Justitie, Eerstekamer.nl.
* ↑ (neerlandès) Nederlandse Antillen en Aruba Arxivat 2010-09-21 a Wayback Machine., Rechtspraak.nl.
* ↑ (neerlandès) Article 15, Rijkswet Gemeenschappelijk Hof van Justitie.
# Amiton d'Eleutheres

Amiton d'Eleutheres (en llatí Amiton, en grec antic Ἀμίτων) fou un poeta cretenc que és considerat el primer que va cantar poemes d'amor acompanyat amb una lira.
Els seus descendents es van anomenar Amitores (Ἀμίτορες), segons diu Ateneu de Nàucratis. Sembla que hi ha alguna corrupció al text d'Ateneu, ja que Amiton, i Amitores no es corresponen. El seu nom correcte no devia ser Amiton, sinó Amitor o potser Ametor.

## Referències

* ↑ Amiton a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 142
# The Last Straight Man

The Last Straight Man és una pel·lícula dels Estats Units del 2014 escrita i dirigida per Mark Bessenger. La pel·lícula descriu una relació secreta entre dos homes.

## Sinopsi

Cooper fa una comiat de solter amb els seus amics el dia abans del casament. Es passa la nit a l'hotel amb el seu amic Lewis i té relacions sexuals entre ells. Després es reuneixen a la mateixa sala cada any. Lewis està enamorat de Cooper i transforma les seves frustracions en les seves novel·les de la Biblioteca Roja. Amb els anys es desenvolupa entre ells una relació cada cop més profunda, però Cooper no té el coratge de deixar la seva dona i els seus fills.

## Repartiment

* Mark Cirillo - Lewis
* Scott Sell - Cooper
* David Alanson Bradberry - Berney

## Recepció

Fou exhibida en la XIV edició del Festival Internacional de Cinema Gai i Lèsbic de Barcelona. Va guanyar el Premi Alternative Spirit al Festival Internacional de Cinema de Rhode Island de 2015.

## Referències

* ↑ “THE LAST STRAIGHT MAN”— A closeted gay guy and a straight man bond in unexpected ways, per Amos Lassen
* ↑ The Last Straight Man Ending Explained: What Happened To Lewis And Cooper's Relationship?, republicworld.com, 9 de gener del 2021
* ↑ Programa del Festival al web de la Filmoteca de Catalunya
* ↑ 2014 Film Festival Award Winners Announced al web del Festival

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Torrent d'Almedrà

El torrent d'Almedrà és un torrent que neix a l'embassament de Cúber i que flueix cap al municipi de Lloseta, a Mallorca, abocant les seves aigües a l'Albufera d'Alcúdia. És conegut també amb altres noms segons el segment: torrent de l'Estorell, torrent de Muro, torrent de Rafalgarcès o torrent de Vinagrella.
La seva conca és el desguàs natural del Puig Major, i el seu llit transcorre entre l'embassament de Cúber i la possessió de Son Ordines, travessant la vall d'Almadrà, entre els massissos dels Tossals Verds i de la Serra de la Rateta. Rep aigua d'altres petits torrents de la serra de Tramuntana, com del Torrent Solleric o del Torrent de Pina. Passa per Sa Pobla i Muro.
Té uns 36 quilòmetres de recorregut i 456 km² de conca. Mor a l'Albufera. És de gran importància per a les reserves hidràuliques de la part nord del Pla de Mallorca.

## Referències

* ↑ http://www.conselldemallorca.net/?id_section=3198&action=contacts&id_contact=878
* ↑ «Almedrà, Torrent d'». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 1. Palma: Promomallorca, p. 123. ISBN 84-8661702-2.

## Enllaços externs

* Descente-canyon.com (francès)
* Galeria fotogràfica Arxivat 2004-09-24 a Wayback Machine.
* Fitxa i fotos del torrent Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Émilienne Rotureau Gilabert

Émilienne Rotureau Gilabert és catedràtica d'universitat, ha passat la major part de la seva carrera fent classes de literatura (catalana i castellana) i de traducció al francès de textos clàssics i contemporanis catalans i castellans (prosa, poesia, teatre), dirigint tesines sobre la literatura, l'art i la civilització catalanes i organitzant intercanvis Erasmus Lió-Barcelona i Tarragona. Especialista de la novel·la catalana contemporània, és l'autora d'una tesi La prose narrative catalane(1968-1975) chez les écrivains nés après la guerre civile (Lió: Université Lumière Lyon 2, 1989), i d'una HDR: Le 2 mis en abyme: la construction du personnagee romanesque dans El dia que va morir Marilyn i Onades sobre una roca deserta de Terenci Moix (París: Université Paris IV-Sorbonne, 1999). Ha publicat una sèrie d'articles sobre Terenci Moix, Biel Mesquida, Quim Monzó, Susan Sontag, Robert Saladrigas, Antoni-Lluc Ferrer, Maria Jaén, Empar Moliner…) El 2004, va organitzar el col·loqui Terenci Moix, une littérature de la transgression. Com a traductora, ha traduït El bastió de la llibertat, d'Antoni Lluc Ferrer, i la selecció de contes de Jesús Moncada Anthologie de contes (Perpinyà: Éditions Trabucaire, 2010).

## Referències

* ↑ «Émilienne Rotureau Gilabert». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].