OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Peralta

El Castell de Peralta és un castell del nucli de Santa Susanna de Peralta, en el municipi de Forallac (Baix Empordà), declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Té una torre de planta rectangular i notables murs, obra dels segles xi al xiv.
El castell s'aixecava sobre un pujol rocós de poca elevació. La part més vistent encara és la torre de l'homenatge, però es troba en molt mal estat. És de planta rectangular; només conserva una de les voltes de canó, la inferior, de les dues que posseïa. Al mur de ponent hi ha una porta adovellada al nivell de la segona planta. El mur de migdia s'ha enderrocat i la torre és esberlada i en perill d'ensulsiada total. La construcció és de carreu lligat amb morter. El castell devia tenir una planta simple. Del recinte murat que encerclà la torre els testimonis més evidents són a ponent on es manté en uns dos metres d'alt i presenta una rastellera d'espitlleres. S'adossen dues masies tardanes i a la part central del llenç hi ha un portal, també més tardà però probablement a l'indret de l'entrada de la fortalesa, d'arc rebaixat. Altres restes molt malmeses de la muralla són visibles als sectors sud i nord.

## Història

La fortalesa està documentada el 1395.
El lloc de Peralta és esmentat en un document de l'any 844 però referint-se a l'antiga cel·la de Sant Climent de Peralta que es trobava a uns quilòmetres vers migdia del castell. Consta que l'any 1017 el monestir de Sant Esteve de Banyoles tenia possessions a Peralta. L'inventari que feu aixecar l'any 1395 dels béns de la casa de Cruïlles-Peratallada la senyora Elvira de Puigpardines, viuda de Gilabert de Cruïlles, començà amb l'enumeració de les jurisdiccions. Hi figura el "Castrum de Peralta cum suo honore" i, en altre lloc, el "Castrum sive locum de Peralta".

## Referències

* ↑ «Castell de Peralta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «Castell de Peralta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 maig 2012].
# Crystal Lake (Florida)

Crystal Lake és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 5.341 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Crystal Lake tenia 5.341 habitants, 2.151 habitatges, i 1.383 famílies. La densitat de població era de 766,6 habitants per km².
Dels 2.151 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,5% hi vivien parelles casades, en un 16,2% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 12,1% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.699 $ i la renda mediana per família de 35.591 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.125 $ mentre que les dones 22.110 $. La renda per capita de la població era de 15.606 $. Entorn del 13,7% de les famílies i el 16,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Crystal Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Crystal Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Camp Lake

Camp Lake és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 3.255 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Camp Lake tenia 3.255 habitants, 1.149 habitatges, i 875 famílies. La densitat de població era de 279,3 habitants per km².
Dels 1.149 habitatges en un 43,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,4% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 23,8% no eren unitats familiars. En el 19,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 36,1% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 7,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.986 $ i la renda mediana per família de 48.523 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.515 $ mentre que les dones 26.544 $. La renda per capita de la població era de 17.863 $. Aproximadament el 8% de les famílies i el 9,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Camp Lake» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Camp Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dafne (planta)

Dafne (Daphne) és un gènere de plantes amb flors que conté unes 50-95 espècies d'arbusts caducifolis o de fulles persistents. Pertany a la família Thymelaeaceae, i el gènere és originari d'Àsia, Europa, i nord d'Àfrica. Les seves flors són flairoses però les seves baies són verinoses.

## Descripció

Les flors són apètales (sense pètals) i tenen 4 o rarament 5 sèpals amb aparença de pètals. Moltes espècies floreixen a finals d'hivern o principi de la primavera.

## Taxonomia

Als Països Catalans són autòctones les següents: Daphne laureola, Daphne mezereum, Daphne rodriguezii, Dapne cneorum, Daphne gnidium i Daphne oleoides.
Una espècie, Daphne papyracea o planta Lokta es cultiva al Nepal per a produir paper.

### Algunes espècies...

| Daphne acutiloba Daphne alpina Daphne altaica Daphne angustiloba Daphne arbuscula Daphne arisanensis Daphne aurantiaca Daphne axillaris Daphne bholua Daphne blagayana Daphne brevituba Daphne caucasica Daphne championii Daphne cneorum Daphne depauperata Daphne emeiensis Daphne erosiloba Daphne esquirolii Daphne feddei Daphne gemmata Daphne genkwa Daphne giraldii Daphne glomerata | Daphne gnidioides Daphne gnidium Daphne gracilis Daphne grueningiana Daphne holosericea Daphne jasminea Daphne jezoensis Daphne jinyuensis Daphne kamtschatica Daphne kiusiana Daphne kosaninii Daphne laciniata Daphne laureola Daphne leishanensis Daphne limprichtii Daphne longilobata Daphne longituba Daphne macrantha Daphne malyana Daphne mezereum Daphne modesta Daphne mucronata Daphne myrtilloides | Daphne odora Daphne oleoides Daphne papyracea Daphne pedunculata Daphne penicillata Daphne petraea Daphne pontica Daphne pseudomezereum Daphne purpurascens Daphne retusa Daphne rhynchocarpa Daphne rodriguezii Daphne rosmarinifolia Daphne sericea Daphne sophia Daphne striata Daphne sureil Daphne tangutica Daphne tenuiflora Daphne tripartita Daphne xichouensis Daphne yunnanensis |

## Galeria

* Daphne mezereum florida
* Daphne striata florida

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1980
# Can Sureda (Palafolls)

Can Sureda és una masia de Palafolls (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada a la carretera que uneix Les Ferreries amb Tordera, molt a prop de Can Tortós i el Mas Roig. Les reformes que s'hi ha fet han afectat l'estructura originària de la casa, probablement amb teulada a dues aigües, a una de les quals s'hi ha afegit un segon pis amb teulada d'una sola vessant. Cal destacar, a la porta d'accés principal l'ús de l'obertura adovellada amb llinda, molt emprada a les finestres de les masies de la zona, però inusual al portal.

## Referències

* ↑ «Can Sureda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Cantó de Praissàs

El cantó de Praissàs és un cantó francès del departament d'Òlt i Garona, situat al districte d'Agen. Té 9 municipis i el cap és Praissàs.

## Municipis

* Corts
* Granges d'Òlt
* La Cepèda
* Launhac
* Lusinhan Petit
* Madalhan
* Montpesat
* Praissàs
* Sent Sardòs

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1979 | M. Rebel | PRG |
| 1979-1982 | Pierre Goudable | UDF |
| 1992- | Alain Merly | UDF, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.797 | 4.135 | 3.597 | 3.614 | 3.952 | 4.053 | 4.417 |
# Can Surell (Sant Pere de Vilamajor)

Can Surell és una masia gòtica de Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt amb l'edifici principal orientat al sud-oest, al qual s'hi han anat afegint cossos organitzant patis interiors. La masia original consta de planta baixa, pis i golfes, amb murs de paredat comú amb pedres cantoneres poc treballades i amb coberta de teula àrab a dues aigües, realitzada modernament per adequar-la a un nou cos. La façana principal presenta una portalada d'arc de mig punt amb dovelles de pedra sorrenca sobre la qual destaca una finestra d'arc conopial lobulada sobre fals capitell de decoració vegetal. La resta d'obertures presenten llinda, brancals i lleixa motllurada de pedra sorrenca.

## Història

Can Surell va ser casa de colònies de l'Institut del Parc durant la II República i els inicis de la Guerra Civil.

## Referències

* 1 2 «Can Surell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 octubre 2017].
# Curació del cec Bartimeu

A l'Evangeli, Bartimeu (que significa fill de Timeu en arameu) és el nom del cec guarit per Jesús a l'entrada del Jericó. Aquest episodi existeix als tres evangelis sinòptics (Marc Mateu i Lluc), però el nom de Bartimeu només apareix a Marc.
Bartimeu suplica: «Fill de David, Jesús, tingues pietat de mi!».
Aquest episodi pot llegir-se com una paràbola del descobriment de la fe. Així, al principi, Bartimeu està cec -assegut al llarg del camí. Al final, Bartimeu està "veient" i segueix Jesús al camí.

## Vegeu també

* Miracles de Jesús

## Enllaços externs

* En ruta vers Jerusalem (francès)
# Diferenciació floral

La diferenciació floral és un procés fisiològic de les plantes pel qual el meristem dels brots apicals canvia la seva anatomia per generar flor o inflorescències en lloc de nusos botànics amb fulles. Els canvis anatòmics comencen en el límit del meristem, generant primer els verticilis exteriors de la flor - el sèpal i la corol·la, i més tard l'androeci i el ginoeci.
La diferenciació floral pot tenir lloc des de només uns pocs dies (en plantes anuals) fins a de 4 a 11 mesos en fruits comestibles.
En el cas de l'olivera la diferenciació té lloc a finals de febrer i la florida al maig.
Aquest procés és precedit per la inducció floral.

## Referències

* Estadis d'inducció, iniciació i diferenciació floral en olivera Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine..
# Copadichromis atripinnis

Copadichromis atripinnis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental)

## Referències

* 1 2 «Copadichromis atripinnis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Stauffer, J.R., Jr. i T. Sato, 2002. A new species of Copadichromis (Cichlidae) from Thumbi West Island, Lake Malawi. Ichthyol. Explor. Freshwat. 13(1):91-95.
# Colin John Curran

Colin John Curran (Newcastle, 21 d'agost de 1947) és un exfutbolista australià de la dècada de 1970.

## Trajectòria esportiva

Format al futbol base del Manchester United, la seva carrera futbolística transcorregué al futbol australià, a clubs com Adamstown Rosebuds, Marconi Stallions o Western Suburbs SC. Fou internacional amb la selecció d'Austràlia entre els anys 1970 i 1979, un total de 34 partits. Participà en el Mundial de 1974, on es marcà un gol en pròpia porta.

## Referències

* ↑ «Match report». planetworldcup.com. [Consulta: 12 juny 2012].

## Enllaços externs

* Perfil a national-football-teams
Colin Curran - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Austràlia – Copa del Món de Futbol 1974
1 Reilly •
2 Utjesenovic •
3 Wilson (c) •
4 Schäfer •
5 Curran •
6 Richards •
7 Rooney •
8 Mackay •
9 Warren •
10 Manuel •
11 Abonyi •
12 Alston •
13 Ollerton •
14 Tolson •
15 Williams •
16 Rudic •
17 Harding •
18 Watkiss •
19 Campbell •
20 Buljevic •
21 Milisavljevic •
22 Maher •
Entrenador: Rašić :
# Camuy

Camuy és un dels 78 municipis de l'Estat Lliure Associat de Puerto Rico situat a la costa nord, també conegut amb els noms de Ciudad Romántica, Ciudad de los Areneros, Ciudad del Sol Taíno i Valle de las Cavernas. Confina al nord amb l'oceà Atlàntic, al sud amb Lares i San Sebastián; a l'est amb el municipi d'Hatillo i a l'oest amb Quebradillas.
Segons el cens de 2010, presentava una població de 35.159 habitants i una densitat de població de 219,07 persones per quilòmetre quadrat. Ceiba va ser fundada l'any 1807 i l'any 2007 el poble va celebrar el seu 200 aniversari.

## Barris

El municipi de Camuy està dividit en 13 barris:
* Abra Honda
* Camuy Arriba
* Camuy Pueblo
* Cibao
* Ciénagas
* Membrillo
* Piedra Gorda
* Puente
* Puertos
* Quebrada
* Santiago
* Yeguada
* Zanja

## Llocs d'interès

* El Parc nacional de les Cavernes del Riu Camuy és un dels sistemes de coves més grans del món.

## Referències

* ↑ Grupo Editorial EPRL «Municipio de Camuy» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 04-06-2010 [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ «American FactFinder» (en anglès). Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 29 juny 2015].
* ↑ Oficina del Cens dels Estats Units.
* ↑ http://geonames.usgs.gov/

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Camuy Arxivat 2015-07-01 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico (castellà)
# Cuboargirita

La cuboargirita és un mineral de la classe dels sulfurs. El nom al·ludeix la relació polimòrfica amb la miargirita.

## Característiques

La cuboargirita és una sulfosal de fórmula química AgSbS₂. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. És una espècie polimorfa amb la baumstarkita i la miargirita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cuboargirita pertany a «02.JA: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena amb poc o gens de Pb» juntament amb els següents minerals: benjaminita, borodaevita, cupropavonita, kitaibelita, livingstonita, makovickyita, mummeïta, pavonita, grumiplucita, mozgovaïta, cupromakovickyita, kudriavita, cupromakopavonita, dantopaïta, cuprobismutita, hodrušita, padĕraïta, pizgrischita, kupčikita, schapbachita, bohdanowiczita, matildita i volynskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Bergmannstrost, situada al districte de Baberast, a Haslach, Selva Negra (Baden-Württemberg, Alemanya). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Cuboargyrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 agost 2018].
# Castell de Santa Engràcia

El Castell de Santa Engràcia és el castell del poble de Santa Engràcia, de l'antic terme de Gurp de la Conca, municipi de Tremp.
Fou un dels sis castells amb què el comte Artau I de Pallars Sobirà dotà la seva muller, Llúcia, germana de la comtessa Almodis de Barcelona. Corria l'any 1057, i així el castell fou lliurat als comtes de Barcelona, Ramon Berenguer I i Almodis.
El 1484 el castell fou reintegrat al comtat, ja marquesat, de Pallars, després d'ésser conquerit a Hug Roger III. Per això va romandre en mans dels Ducs de Cardona fins a l'extinció dels senyorius.
Se'n conserva la part inferior d'una torre de planta circular. El diàmetre interior és de prop de mig metre, i la part conservada ateny els 3 metres en el lloc més alt. Al costat, es veuen les traces d'un cos d'edifici ampli. Tot el conjunt és fet amb un aparell regular, però no gaire gros i no gaire polit, cosa que fa pensar en una obra del segle xi.

## Bibliografia

* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Santa Engràcia". Dins Pallars Jussà, IV. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 34). ISBN 84-7935-755-X
* BENITO I MONCLÚS, Pere, BOLÒS I MASCLANS, Jordi i BUSQUETS I RIUS, Joan-Josep. "Castell de Santa Engràcia". Dins Catalunya romànica, XV, el Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 84-85194-56-X
* PAGÈS, M. "Tremp. Gurp de la Conca". Dins El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Casa Maria Orri

La Casa Maria Orri és una obra de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil. Casa entre mitgera. Consta de tres trams a cada un dels quals hi ha uns grossos portals d'arcs de mig punt. Es orientat a ponent i consta de planta baixa i dos pisos. A l'extrem esquerre l'arc ha estat tapiat i ubica un portal i un balcó, el central forma un porxo que dona accés a la part posterior de l'edifici i el tercer forma una espècie d'absis que ubica una font pública, avui es desús i que conserva l'escut de Vic. Els tres portals marques l'imposta de l'arc i també es marca la cornisa que separa el 1er del segon pis. Verticalment sobresurten unes faixes a cada tram les quals son construïdes amb maó com la resta de l'edificació. L'estat de conservació és dolent, l'arrebossat està molt deteriorat. Està semi-ruïnós, ja que es troba deshabitat.

## Història

El C/ Manlleu, té el seu origen a l'antic camí que unia la ciutat antiga mitjançant el carrer estret amb el poble de Manlleu. Al S.XVI al final d'aquest carrer com altres també veïnals s'hi establí una segona muralla (clausura morbo) per a evitar la propagació de la pesta.
Amb l'eixampla del barroc, al 1734, J. Morató va preveure la formació de la plaça dels Màrtirs que quedà com a centre d'un reticulat de carrers entre el de Manlleu i els Caputxins i el C. Nou i el Passeig.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Maria Orri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Desfalc

Desfalc o malversament de fons econòmics és el fet d'apropiar-se il·legalment de part dels valors o fons que han estat confiats a una persona per raó del seu càrrec dins l'empresa que s'ha vist perjudicada.
És un delicte equiparat a una estafa i penat per les lleis segons la seva gravetat.
En Dret, un desfalc ha d'ésser intencionat i sense autorització.

## Referències

* ↑ «desamortizacion». [Consulta: 30 desembre 2017].
# Cubofuturisme

El cubofuturisme va ser l'estil principal de pintura i escultura dels futuristes russos.
Quan Aristarkh Lentulov va tornar de París el 1913 i va exhibir les seves obres a Moscou, els pintors futuristes russos van adoptar les formes del cubisme i les van combinar amb les representacions del moviment del futurisme italià. Kazimir Malèvitx va desenvolupar el seu estil, cosa que es pot veure en el seu L'esmolet (signat el 1912, pintat 1913), tot i que més tard el va abandonar pel suprematisme.
Els seguidors del moviment incloïen
* Alexander Archipenko
* Wladimir Baranoff-Rossine
* Aleksandr Bogomazov
* Vladímir Burliuk
* Aleksandra Ekster
* Natàlia Gontxarova
* Ivan Kliun
* Mikhaïl Lariónov
* Liubov Popova
* Olga Rózanova
* Sonia Delaunay
Els escultors cubo-futuristes incloïen Joseph Chaikov, Boris Korolev i Vera Múkhina, tots els quals alumnes de l'escola d'art de l'estat Soviètic de Moscou Vkhutemas.

## Notes

* ↑ Parton, Anthony. «Cubo-Futurism». Museum of Modern Art. Oxford University Press, 2009. [Consulta: 7 juny 2011].

## Referències

* West, Shearer. The Bullfinch Guide to Art. UK: Bloomsbury Publishing, 1996. ISBN 0-8212-2137-X.
# Casa Cardona

La Casa Cardona és un edifici del municipi de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa caracteritzat per un torricó de planta quadrada acabat amb una coberta de teula a quatre vessants i que posseeix tres finestres de punt rodó a cada cantó. La data de construcció és 1915 segons el cadastre.

## Referències

* 1 2 «Casa Cardona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
# Crossodactylodes izecksohni

Crossodactylodes izecksohni és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Silvano, D. & Peixoto, O.L. 2004. Crossodactylodes izecksohni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Casa Caramany

«Casa Caramany» té aquests significats:
* Casa Caramany (Girona), edifici al Carrer Ciutadans de Girona
* Casa Caramany (la Bisbal d'Empordà), edifici del segle xv d'estil gòtico-renaixentista a la ciutat de la Bisbal d'Empordà
* Casa Caramany (Sant Pere Pescador), edifici al nucli de Sant Pere Pescador (Alt Empordà)