OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fruit de llavor

Els fruits de llavor en fruticultura (en castellà Frutos de pepita) es refereix al fruit de les pomàcies que inclou la pomera, perera i el codonyer.
Els fruit de llavor són del tipus pom (del llatí pomum = poma) qué és un tipus de fruit complex. El pom està compost de cinc o més carpels en els quals l'epicarpi forma una capa discreta. El mesocarpi és normalment carnós, i l'endocarpi forma un embolcall al voltant de la llavor. La part externa de l'endocarpi és la part més comestible d'aquestes fruites que provenen del receptacle floral i altres parts, de la flor, l'endocarpi correspon al que s'anomena popularment "el cor" i conté les llavors. L'ovari és infer en les flors dels fruits de llavor al contrari del que passa en els fruits de pinyol que tenen l'ovari súper.

## Vegeu també

* Fruits de pinyol
# Damofont

* No s'ha de confondre amb Demofont.
Damofont (grec antic: Δαμοφῶν, llatí: Damophon) fou un escultor de Messènia i el sol artista messènic rellevant d'aquest país. La seva època és incerta encara que posterior a Fídies. Hom el situa en diversos moments, però sempre al segle iv aC segurament després de la restauració de la independència de Messènia i de la construcció de Megalòpolis, ciutats que van tenir estàtues seves.
Pausànies parla de les seves obres: una estàtua feta de fusta de Lucina, excepte la cara, les mans i els dits dels peus que eren de marbre pentèlic, segurament les úniques parts de la figura que quedaven descobertes, que es trobava a Ègion d'Acaia. També unes estàtues d'Higiea i d'Asclepi a la capella d'Ilitia. Una estàtua de marbre de la Gran Mare Frígia, Rea amb marbre de Paros a Messènia, una d'Artemisa Làfria i diverses estàtues de marbre al temple d'Asclepi.
A Megalòpolis va executar estàtues de fusta d'Hermes i d'Afrodita amb cares i mans i dits de marbre i unes estàtues de Demèter i Persèfone assegudes en un tron. Totes aquestes imatges les descriu Pausànies. Va restaurar també l'estàtua colossal de Zeus que Fídies havia fet a Olímpia, de la que s'havia desprès la capa d'ivori.

## Referències

* ↑ Damophon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 937
# Can Barnades

Can Barnades és una obra del municipi d'Anglès inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta de dues aigües a façana del cantó esquerre del carrer d'Avall. Respon a la tipologia de casa medieval. La planta baixa té una gran portada adovellada de mig punt feta amb grans dovelles. La dovella clau conté una interessant inscripció i gravat.
El primer pis té una gran finestra gòtica d'arc conopial i decoració lobulada. Formen part d'aquesta decoració la creu gravada a la part central i superior de la llinda i les diferents traceries gòtiques, mancades de la decoració d'un dels lòbuls per trencament. A les impostes hi ha gravats escuts arquetipus o plans i quatre flors decoratives intercalades. També hi ha, entre la part alta de l'arc d'entrada i l'ampit motllurat de la finestra, els tres blocs escairats en forma triangular de suport de la finestra que, en aquest cas, es sumen als quatre que els envolten i separen de la maçoneria general de la façana.
El segon pis té una finestra petita d'ampit motllurat i emergent i amb una llinda formada per un arc rebaixat i una petita decoració a la part central.
El ràfec del teulat és de fusta. Sobresurten mig metre vuit bigues i planxes de fusta molt deteriorades que sostenen les teules.
La façana és de pedra vista per sostracció de l'antic arrebossat, cosa que evidencia el contrast entre els carreus que emmarquen les obertures i la maçoneria més petita de la major part de la façana.

## Història

Es tracta d'una casa medieval reformada i renovada a l'interior i a l'exterior l'any 1977. A la dovella clau hi ha una inscripció buidada, de lletres minúscules i majúscules i de difícil lectura, amb un nom propi (PETRUS), el cognom i un "me fesit", al·ludint al constructor de l'obra.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Barnades». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Can Barnades». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Conservatori Municipal de Música José Iturbi

El Conservatori Municipal de Música "José Iturbi" és una institució docent dedicada a l'educació musical, la titularitat de la qual la té l'Ajuntament de València.
El nou conservatori inaugurat el 2002 i construït al barri de Penya-roja de la ciutat de València, ha millorat les prestacions de la institució ampliant la seua superfície i els seus serveis.

## Història

Les Escoles Municipals de Música es creen a València el 1869 per a cobrir una necessitat popular, l'educació musical entre la població local, promovent la creació d'un cos de professors de música que fins aleshores impartien classes als seus domicilis particulars. En un primer moment es crearen dues seccions diferenciades per a nens i nenes, la primera dirigida pel mestre Manuel Penella i la segona per Consuelo del Rey. El 1896 se n'amplià el nombre fins a set: quatre per a xiquetes i tres per a xiquets.
Posteriorment, amb la creació del Conservatori de Música l'any 1879, els professors de les Escoles Municipals de Música van passar a realitzar les tasques docents als col·legis públics nacionals i municipals de la ciutat.
En 1979 es crea com a centre no oficial reconegut d'ensenyament musical de grau elemental l'Escola Municipal de Música de València, sota la direcció d'en José Roca Coll. Posteriorment, després de l'èxit obtingut en aquest projecte músico-cultural de l'ajuntament, el mateix mestre Roca va proposar que el centre es batejara amb el nom de l'il·lustre pianista valencià José Iturbi, i així, en el curs acadèmic 1979-80 es converteix en l'Escola Municipal de Música "José Iturbi" de València.
Durant el curs 1986/1987 es transforma l'Escola Municipal "José Iturbi" en Conservatori de música (Decret 104/1986 de 30 de juliol del Govern Valencià), i l'any 1985, sent director en Josep Climent, va passar a ser Conservatori professional (Decret 207/1992 de 23 de novembre del Govern Valencià), la qual cosa suposa poder oferir també estudis musicals de grau mitjà o professional.
Des de 1993 fins 2014 ha estat director del centre en Salvador Chulià Hernández. Des de 2014 ho és Sergio Sapena Martínez.

## Professors destacats

* Salvador Seguí Pérez
* Salvador Chulià Hernández
* Francesc Tamarit Fayos
* Josep Climent Barber

## Formació musical

Al Conservatori Municipal de Música "José Iturbi" s'imparteixen les assignatures corresponents als distints graus de l'ensenyament musical (grau elemental i grau professional) i les especialitats en diversos instruments (com cant, piano, clarinet, dolçaina, fagot, saxòfon, flauta travessera i de bec, oboè, trombó, trompeta, trompa, tuba, percussió, violí, viola, violoncel, contrabaix i guitarra).
El conservatori compta amb diverses agrupacion musicals, com la banda simfònica, orquestra simfònica, els cors infantil i mixt, i l'orquestra de percussió Percujove.

## Referències

* 1 2 Història al web del Conservadori
* ↑ Decret 104/1986 de 30 de juliol del Govern Valencià
* ↑ Programa d'estudis del conservatori

## Enllaços externs

* Web del Conservatori
# Heinrichita

Heinrichita és el nom d'un mineral radioactiu, compost d'arsenat hidratat d'uranil i bari, que pertany al grup de l'autunita. És l'arsenat anàleg de l'Uranocircita.
Va ser descoberta l'any 1958 a la mina White King, Oregon, Estats Units, i porta el seu nom en honor del mineralogista Eberhardt William Heinrich (1918-1991), Universitat de Michigan. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Eureka (La Torre de Cabdella, Pallars Jussà).

## Referències

* ↑ American Mineralogist (1958) 43, 1134-1143
* ↑ «Heinrichite from Eureka mine, Castell-estaó, La Torre de Cabdella, La Vall Fosca, El Pallars Jussà, Lleida, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 23 gener 2024].
* Heinrichite, mindat.org.
# Enric Nolla i Gual

Enric Nolla i Gual (Caracas, 1966) és un autor teatral i docent català nascut a Veneçuela que ha desenvolupat la seva obra a Barcelona des de 1991.
Es va formar com a dramaturg en els tallers de José Sanchis Sinisterra. És professor de dramatúrgia i escriptura teatral a l'Institut del Teatre de Barcelona. La seva obra ha estat traduïda al castellà, grec i l'alemany.
Entre els seus treballs més destacats hi ha la tragèdia rural Hurracà, finalista al premi Ignasi Iglésias 1995. Va estrenar À pas de gel en el desert al festival de Sitges del 1996.
Ha obtingut el Premi Serra d'Or en la categoria de teatre i arts escèniques el 2001 amb Hurracà i el 2002 amb Tractat de blanques.

## Textos realitzats

* Librium (1995)
* A pas de gel en el desert (1996)
* Hurracan (1998)
* L'Illa dels dragons (1999)
* Tractat de blanques (2001)
* Sortida d'emergència (2003)
* Safari (2005)
* Còlera (2006)
* El berenar d'Ulisses (2010)
* 7/24 o la llegenda de l'home que flota sobre els parcs (2012)
* No em diguis que ens menja la nit (2013)
* Visita a les zones humides de la reserva (2015)
* Tu no surts a la foto (2016)

## Referències

* ↑ «Enric Nolla i Gual». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «premis Crítica Serra d’Or | enciclopedia.cat». [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «El monòleg de Carme Pla sobre identitat» (en catalan). [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ 324cat. «Jordi Sarsanedas, Baltasar Porcel i Moisès Broggi guanyen alguns dels Serra d'Or», 10-04-2002. [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «Tu no surts a la foto, una obra basada en fets reals». Núvol.
# Casa Mataix

La Casa Mataix, situada al carrer Joan Cantó número 10 de la ciutat d'Alcoi (l'Alacantí), País Valencià, és un edifici residencial d'estil modernista valencià construït l'any 1907, que va ser projectat per l'arquitecte Vicent Pascual Pastor.
L'edifici va ser alçat per encàrrec de l'industrial alcoià Desiderio Mataix Valor. Està compost per una planta baixa i consta de dues altures dividides per cornises. Posseeix un disseny modernista més auster, on destaquen els carreus llisos per a les pilastres, mènsules i ràfecs, mentre que en la resta de la façana són buixardats.
La façana principal està composta per carreus divits en franges en vertical, delimitades per pilastres. En el conjunt arquitectònic destaca la composició simètrica de la seua façana. La ferreria presenta una decoració de tipus floral en les baranes de les balconades i en les reixes dels baixos. La porta principal és de ferro, també amb decoració floral.
La planta baixa es va destinar a oficines i a magatzem de teixits i la planta superior estava destinada al servei domèstic. En els laterals té amplis patis per disposar d'una bona ventilació i entrada de llum i en la part posterior es troba un jardí.

## Referències

* ↑ Doménech Romá, Jorge (2010). Modernismo en Alcoy, su contexto histórico y los oficios artesanales. Editorial Aguaclara. p. 351-359. ISBN 978-84-613-8233-0.
* 1 2 3 Doménech Romá, Jorge (2010). Modernismo en Alcoy, su contexto histórico y los oficios artesanales. Editorial Aguaclara. p. 351-359. ISBN 978-84-613-8233-0.
# Chartered Financial Analyst

Chartered Financial Analyst (acrònim: CFA; en català: Analista Financer Certificat) designa una certificació professional internacional oferta pel CFA Institute (anteriorment conegut com a AIMR) als analistes financers que aconsegueixin completar una sèrie de tres exàmens. Per arribar a convertir-se en CFA Charterholder els candidats han d'aprovar cada un dels tres exàmens de sis hores, tenir un títol universitari i tenir 48 mesos d'experiència professional en la matèria. Els CFA charterholders estan també obligats a seguir l'estricte codi ètic i estàndards que regeixen la seva conducta professional.

## Requisits

Els requisits bàsics per participar en el Programa CFA inclouen comptar amb un títol universitari o estar en últim any de carrera (o el seu equivalent reconegut pel CFA Institute), o tenir quatre anys d'experiència professional adequada en un processos d'inversió que impliquin la presa de decisions. Però per ser col·legiat, un candidat ha d'haver completat un títol universitari (o equivalent) i comptar amb quatre anys d'experiència professional, a més de superar amb èxit els tres exàmens que proven la part de coneixements acadèmics del CFA program.

## Altres certificacions

* CIIA
* Chartered Market Technician
* Certified Financial Planner
* Certified Valuation Analyst

## Referències

* 1 2 «CFA Institute Membership». Arxivat de l'original el 2013-04-24. [Consulta: 17 juny 2011].
* ↑ http://www.italiancfasociety.it/store/27_english_code.pdf Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* CFA Institute (anglès)
* CFA Institute — Member Societies Arxivat 2008-05-18 a Wayback Machine. (anglès)
# Gai Furi

«Gai Furi» té aquests significats:
* Gai Furi (almirall), duumvir navalis el 178 aC
* Gai Furi Aculeu, qüestor de Luci Corneli Escipió Asiàtic el Vell
* Gai Furi Pacil Fus, cònsol el 441 aC
* Gai Furi Pacil (cònsol 412 aC), cònsol el 412 aC
* Gai Furi Pacil (cònsol 251 aC), cònsol el 251 aC
# Damogeró

Damogeró (Damogeron Δαμογέρων) fou un escriptor grec que va tractar temes d'agricultura a les seves obres, de les quals només es conserven una quinzena de fragments a la compilació Geoponica feta per Cassià Bas .

## Referències

* ↑ «Damogeron» a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Can Barceló (Santa Maria de Palautordera)

Can Barceló és una masia de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular, tipus basilical. Consta de planta baixa i un pis, el cos central té un altre pis. La coberta és a dues vessants. La façana és de composició simètrica, té una portalada de pedra amb dovelles, unes finestres petites de pedra amb arcs plans. La façana està arrebossada, tot i que aquest arrebossat està una mica malmès.

## Història

Aquesta masia és de les més antigues. La seva estructura no és molt corrent però encara se'n conserven algunes. Fou restaurada l'any 1926 tal com indica una placa situada sobre la finestra del primer pis.

## Referències

* 1 2 «Can Barceló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Hans Von Stuck

Hans Von Stuck o Hans Stuck von Villiez va ser un pilot de curses automobilístiques alemany que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Va néixer el 27 de desembre del 1900 a Varsòvia, Polònia i va morir el 9 de febrer del 1978.

## A la F1

Va debutar a la tercera temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1952, disputant el 18 de maig el GP de Suïssa, que era la prova inaugural de la temporada.
Hans Von Stuck va participar en cinc curses puntuables pel campionat de la F1, repartides en tres temporades 1951, 1952 i 1953.
Fora del campionat de la F1 va disputar nombroses proves (la majoria del campionat d'Europa) amb millors resultats que a les curses oficials.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1951 | British Racing Motors Ltd | BRM | BRM | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR NVS | ALE | ITA | ESP | | - | 0 |
| 1952 | Alex von Falkenhausen Motorenbau | AFM | Küchen | SUI Ret | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE 8 | HOL | | | - | 0 |
| 1952 | Ecurie Espadon | Ferrari | Ferrari | | | | | | | | ITA DNQ | | - | 0 |
| 1953 | Hans Stuck | AFM | Bristol | ARG | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE Ret | SUI | ITA DNQ | - | 0 |

## Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* ↑ «Motorsport Memorial - Hans Stuck». Motorsport Memorial. [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ «sportler 12». [Consulta: 19 maig 2024].
* ↑ «THE GOLDEN ERA – OF GRAND PRIX RACING». kolumbus.fi. Arxivat de l'original el 6 June 2011. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Enric Oliva

Enric Oliva és el nom dels següents personatges:
* Enric Oliva Julià, alcalde de Reus als períodes 1903-1904 i 1909-1910
* Enric Oliva i Vilar (Roses, 1882 - Girona, 1931), flautista, professor de música i compositor
# Castell del Paborde (Tarragona)

El Castell del Paborde o del Prepòsit i les seves dependències eren situades a l'interior de la torre romana dita actualment del Paborde o de l'Arquebisbe, al peu de la muralla romana, darrere el costat nord-est del conjunt catedralici. A l'edat mitjana, tota aquesta àrea era anomenada Puig Sarrier.

## Història

La fortalesa podria haver estat l'antiga casa de l'orde del Temple a Tarragona però la primera notícia documentada que es té del castell del Paborde apareix en una carta d'instrucció dels canonges de Tarragona atorgada per l'arquebisbe Bernat Tort l'any 1154. Els donava un monestir en forma de fortalesa per tal que es poguessin defensar dels corsaris sarraïns. En aquesta fortalesa, el paborde, (administrador general o prepòsit i principal dignitat de l'arquebisbat) i els canonges, disposaven de cellers i graners, refetor, dormidor, cuina i sala capitular.
L'any 1391, l'arquebisbe Ènnec de Vallterra intentà permutar el seu castell de l'Arquebisbe per la fortalesa del Paborde, però aquest intent de permuta no reeixí. L'any 1410 s'extingí la pabordia i les rendes d'aquesta dignitat foren repartides en altres diversos càrrecs o dignitats catedralícies i el castell fou lliurat a l'arquebisbe. Al segle xvi, els prelats tarragonins van abandonar el seu estatge, el castell del Patriarca i s'instal·laren en l'antiga fortalesa de la Pabordia. La consideraven un lloc més apropiat per tal de refugiar-se, tant dels avalots populars com dels atacs dels corsaris. Això explica que aquest antic castell del Paborde esdevingués el Palau de l'Arquebisbe, precedint a l'actual que s'edificà l'any 1814.

## Arquitectura

Aquesta fortificació aprofitava una torre de la muralla romana i resten alguns vestigis d'època medieval. La torre és de planta quadrada i fa uns 20 m d'alt; la base està formada per grans carreus d'època romana. Els vestigis medievals s'observen en algunes filades de carreus del parament, alguns dels quals són encoixinats i conserven marques de picapedrer. A l'interior hi ha una sala coberta amb volta de canó apuntada. On arrenca la volta encara són visibles algunes mènsulesi la base d'un trespol. També és d'origen medieval una part d'escala de cargol.
A l'exterior, en la façana nord de la torre hi ha una finestra d'arc de mig punt i per damunt, la torre es corona amb merlets sota dels quals hi ha un triple fris d'espitlleres, així com l'empremta d'un possible cadafal.
L'aparell constructiu, el tipus de merlets, la finestra d'arc de mig punt, la coberta de la volta de la sala interior i altres elements permeten establir la datació entre els segles xii i xiii.

## Bibliografia

* Catalunya Romànica, vol. XXI El Tarragonès El Baix Camp L'Alt Camp El Priorat La Conca de Barberà. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 180. ISBN 84-412-2512-5.

## Enllaços externs

* Castell del Paborde (Tarragona) a Castells Catalans
# Gai Furi (almirall)

Gai Furi (en llatí Caius Furius) va ser un almirall romà del segle ii aC. Formava part de la gens Fúria.
Va ser duumvir navalis l'any 178 aC durant la guerra contra els istris. Tenia el comandament de deu naus per protegir la costa fins a Aquileia. L'any 170 aC va ser nomenat legat i va estar estacionat a l'illa d'Issa amb dos vaixells que eren dels mateixos illencs. Davant del perill de què el rei Gentius d'Il·líria comencés les hostilitats li van ser enviats per part del senat vuit vaixells més des de Brundusium.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 190.
# David Fernández Borbalán

David Fernández Borbalán (Almeria, Andalusia, 30 de maig de 1973), és un ex-àrbitre de futbol andalús de la primera divisió, que pertany al Comitè d'Àrbitres d'Andalusia.

## Trajectòria

Va debutar a la Primera Divisió d'Espanya el 12 de setembre de 2004 en el partit Llevant Unió Esportiva contra el Real Racing Club de Santander (3-1). Després del seu ascens a Primera Divisió, es va convertir en el segon almerienc a arbitrar a la màxima categoria després de Juan Andújar Oliver. El seu oncle, Vicente Fernández, també va ser àrbitre.
El 16 de gener de 2010 va rebre un multitudinari homenatge dels seus companys àrbitres d'Almeria, en què van estar presents el regidor d'Esports de l'Ajuntament d'Almería, el president de la federació de Futbol d'Almeria i el jutge degà d'Almeria.
Va dirigir el partit de tornada de la Supercopa de 2011 entre el Futbol Club Barcelona i el Reial Madrid Club de Futbol (3-2).
El 25 de maig de 2012 va ser l'encarregat de dirigir la final de la Copa del rei entre l'Athletic Club i el Futbol Club Barcelona (0-3).

## Internacional

Des de gener de 2010 és àrbitre internacional. Va debutar el 18 de gener de 2010 en el partit amistós entre Finlàndia i Corea.

## Premis

* Xiulet d'or de Primera Divisió (1): 2011
* Trofeu Vicente Acebedo (1): 2012

## Referències

* ↑ «Fernández Borbalán culmina otra gran campaña y aspira hacia la internacionalidad» (en castellà). Diario Ideal, 14-06-2009.
* ↑ «El Almería le plantó cara al At. Madrid» (en castellà). udalmeriasad.com.
* ↑ «Partit de tornada de la Supercopa d'Espanya de 2011» (en castellà). Marca, 17-08-2011.
* ↑ Marca. «Final Copa del Rei 2011/12» (en castellà), 25-05-2012.

## Enllaços externs

* Fitxa a Transfermarkt.es
* Fitxa a soccerway.com
# Can Fatjó del Molí

Can Fatjó del Molí és un monument del municipi de Cerdanyola del Vallès (Vallès Occidental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest mas del segle xv correspon a l'actual masoveria i conserva tot el caràcter de les construccions del segle xv. Presenta un portal a punt rodó adovellat, finestrals gòtics i teulada a dos pendents. La façana principal està orientada a migdia amb un rellotge de sol inscrit. Les finestres estan rematades amb pedra i el material utilitzat pels murs fou la tàpia. La façana està coronada per unes motllures de forma ondulada. La casa s'inscriu en un recinte emmurallat on queda inscrita també la casa dels amos.

## Història

És una de les grans masies del terme. Al fogatge de 1553 apareix Lluís Fatjó del Molí. Més endavant, als de 1653, 1657 i 1727 segueix apareixent el mateix cognom. Era una masia situada prop del camí ral de Cerdanyola a Barcelona per Valldaura, el qual era molt utilitzat a l'edat mitjana pels carruatges reials i pels monjos.

## Referències

* 1 2 «Can Fatjó del Molí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].

## Enllaços externs

* Can Fatjó del Molí Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament