OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa de Pere Berjoan

La Casa de Pere Berjoan és un edifici medieval de la vila de Vilafranca de Conflent, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està inventariat com a monument històric.
Està situada en el número 39 del carrer de Sant Joan, a la parcel·la cadastral 46, en el sector central - nord-oriental de la vila.
És un gran edifici del segle xiii amb alguns afegits del XIV. Fa 12,37 m de façana. La façana té tres nivells i cadascuna de les dues plantes grans té quatre finestres. A la planta baixa hi ha una arcada de punt rodó a cada banda, amb arestes vives i dovelles extradossades, amb clau d'arc i amb dovelles molt grans damunt dels muntants. El portal del costat de ponent fa 1,90 m d'amplada i 1,85 m el de llevant). L'arcada centrak és segmental, amb les pedres buixardades (tècnica que no s'utilitza fins al segle xix), cosa que pot correspondre a una refacció o a una simple neteja. A dins, s'entra en un pati o galeria de 7 per 8 metres que comunica amb els edificis laterals.

## Referències

* 1 2 «Casa Berjoan Pierre». Patrimoni. Govern francès. [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ La casa en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «189 - Vilafranca de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Garrigou Grandchamp, Pierre. «Inventaire des édifices domestiques des XIIe, XIIIe et XIVe siècles à Villefranche de Conflent». A: La maison au Moyen Age. Toulouse: Société archéologique du Midi, 2002.
# Antoni Esteve

«Antoni Esteve» té aquests significats:

## Biografies

* Antoni Esteve i Subirana (Manresa, 1902 - Barcelona, 1979), farmacèutic català
* Antoni Esteve Cruella, (Barcelona, 5 de gener de 1958) doctor en farmàcia, fill d'Antoni Esteve i Subirana
* Antoni Esteve i Lecina (Barcelona, 1947 - Barcelona, 2007), futbolista català
* Antoni Esteve i Avilés (Barcelona, 1955) - Periodista català
# Assemblea d'Història de la Ribera

La I Assemblea d'Història de la Ribera es va celebrar en 1980 a Sueca, impulsada per Joan Fuster i amb l'historiador Antoni Furió com a primer secretari local, amb el repte d'impulsar els estudis locals al País Valencià.
Les ponències de les assemblees estan organitzades en diverses seccions: Geografia, Fonts Documentals, Prehistòria-Arqueologia, Història Medieval, Història Moderna, Història Contemporània i Art, a les quals cal afegir en les últimes edicions estudis monogràfics.

## Referències

* ↑ «La Assemblea d’Història de la Ribera cumple 40 años con decenas de estudiosos». Levante-EMV, 05-11-2021. [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ FUSTER, Joan «Pròleg». Quaderns de Sueca. Ajuntament de Sueca, nº 3, 01-12-1982, pàg. 5-6.
* ↑ ««Hi ha molt a descobrir a cada poble de la Ribera»». Levante-EMV, 20·06·21.
* ↑ RAMIRO ROCA, Enric «Les assemblees d'història de la Ribera: un èxit i un repte (1980-2006)». Actes de l'XI Assemblea d'Història de la Ribera: Corbera, 10, 11 i 12 de novembre de 2006. Edició a cura de Salvador Vercher Lletí, Volum miscel·lani, 2008, pàg. 465-479.
# Cal Sabater (Palafrugell)

Cal Sabater és una obra de Llofriu, al municipi de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de tres plantes i tres eixos. L'emplaçament viari i els desnivells del terreny donen a l'edifici certa singularitat estructural amb tres façanes. La façana principal té l'entrada a nivell de la segona planta. La façana posterior està precedida i té l'accés a la planta baixa. A la façana de ponent continua la terrassa sobre una porxada amb sis voltes de canó i llunetes de pedra morterada. Aquesta terrassa i la tanca del pati ressegueix el traçat irregular del camí. Les obertures originals estan emmarcades amb pedra, amb ampits motllurats a les finestres. A la façana principal -carrer Segadors- predomina l'eix central on trobem la portalada d'arc escarser i una gran obertura amb balconada al pis. L'arc de la porta té una inscripció entre la creu en relleu i l'any 1826: HIC EST REQUIEST ET SOLATIUM JOANNI BATISTA ROCAS. L' interior ben conservat. Als baixos hi ha voltes de pedra, en origen eren dependències agrícoles.
Cal Sabater és el nom popular actual, amb el qual es designa la casa.
La inscripció de la porta indica que el nom original devia ser Can Rocas.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Sabater». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Carlo Sigmund Taube

Carlo Sigmund Taube (Łódź, 4 de juliol de 1897 - Auschwitz, 3 d'octubre de 1944) va ser un pianista, compositor, director d'orquestra i víctima de l'holocaust jueu txec.
Carlo Taube va néixer a Lodz a Polònia el 4 de juliol de 1897. Va estudiar música a Viena amb Ferruccio Busoni i es va guanyar la vida actuant a cafès de Viena, Brno i Praga. Taube, la seva dona Erika i el seu fill van ser deportats de Praga al gueto de Terezín (Theresienstadt) el 10 de desembre de 1941. L'abril de 1942 va dirigir la primera actuació d'orquestra a la caserna de Terezín Magdeburg, estrenant la seva pròpia Simfonia de Terezín. Taube va oferir diversos concerts en solitari i va dirigir la banda i lorquestra de Terezín. També va actuar al cafè. Carlo i Erika Taube i el seu fill van ser deportats a Auschwitz-Birkenau l'1 d'octubre de 1944 (arribant a Auschwitz el 3 d'octubre de 1944), on van morir tots.

## Obres

Taube va compondre diverses peces a Terezín a més de la Simfonia de Terezín. Això inclou:
* Una cançó de bressol Ghetto (que forma part d'una suite de ghettos per a orquestra i alt),
* Poema, Caprici i Meditació, tres peces curtes per a violí solista,
* Ein Jüdisches Kind (Un nen jueu), una cançó de bressol per a soprano i piano (l'única obra de Taube que va sobreviure a la Segona Guerra Mundial). - enregistrada per Anne Sofie von Otter

## Notes

* ↑ Karas, Joža (1990). Music in Terezín, 1941-1945. Pendragon Press. p. 127. ISBN 978-0-918728-34-0.

## Fonts

* Makarova, Elena, S. Makarov, V. Kuperman. University Over the Abyss. 2nd Ed. Verba Publishers, Jerusalem, 2004.
* Karas, Joža. Music in Terezín, 1941-1945. 1st Ed. Beaufort Books Publishers, New York, 1985.
* Kuna, Milan. Hudba na hranici života (Engl: Music on the Boundary of Life). 1st Ed. Naše vojsko/Český svaz protifašistických bojovníků, Praha, 1990.

## Enllaços externs

* http://holocaustmusic.ort.org/places/theresienstadt/taube-carlo/
# Castell de Biržai

El Castell de Biržai està situat a Biržai, Lituània. Es troba sobre un bastió d'un antic castell que es va iniciar en 1586 per ordre de Krzysztof Mikołaj Radziwiłł. La preparació per a aquesta construcció va començar el 1575 amb la realització d'una presa en la confluència dels rius Apaščia i Agluona, i el llac artificial Širvėna creat per la defensa del castell, i que abasta uns 40 km². Les principals obres del castell es van acabar el 1589.

## Història

Des de la segona meitat del segle xvii, el castell ha estat la seu principal de la família Radziwill, que es van traslladar aquí des del Castell de Dubingiai. El castell de Biržai va servir com una estructura defensiva important durant la Gran Guerra del Nord que es va originar per la rivalitat entre Suècia i els seus veïns Rússia, el Regne de Dinamarca i Noruega i la República de les Dues Nacions el 1704.
El castell va ser reconstruït a partir de les ruïnes en la dècada de 1980, amb estil del renaixement - barroc. La mansió del castell allotja una biblioteca i un museu d'història regional sobre "SELA" (literalment Selònia), així com fotografies i plànols de com era antigament el castell i objectes trobats en les excavacions arqueològiques realitzades.

## Vegeu també

* Llista de castells de Lituània

## Referències

* 1 2 Kuncevičius. «Lithuanian Castles and the Possibilities of Their Use for Cultural Tourism». Association of Lithuanian Museums. [Consulta: 6 setembre 2013].
# Astroblepus mariae

Astroblepus mariae és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Meta.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fowler, H. W. 1919. A new siluroid fish of the genus Cyclopium from Colombia. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 71: 125-127, Pl. 8.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Arist de Salamina

Arist de Salamina (Aristos) fou un historiador grec que va escriure una història d'Alexandre el Gran, que esmenta una ambaixada de Roma a Alexandre quan aquest era a Babilònia. Va viure considerablement més tard que Alexandre, potser menys que Estrabó, però no se sap l'època i alguns la fixen al segle iii aC o segle ii aC.
Segons alguns historiadors l'historiador Arist seria la mateixa persona que el filòsof que fou contemporani i amic de Ciceró, que va ensenyar filosofia a Atenes i que va rebre la formació de Brutus. La similitud només se sosté amb que tenien el mateix nom, cap altra dada hi condueix.

## Referències

* 1 2 A dictionary of Greek and Roman biography and mythology, 1873 (ed. William Smith).
# Baix-baríton

El baix-baríton és la veu masculina intermèdia entre la del baríton i la del baix. Aquest terme va aparèixer al segle xix per descriure el tipus de veu necessària per poder cantar tres papers escrits per Richard Wagner: l'Holandès de L'Holandès Errant, Wotan de L'Anell del Nibelung i Hans Sachs de Els mestres cantaires de Nuremberg.
El baix-baríton ha de ser capaç de cantar de forma còmoda en el rang central de baríton, però alhora tenir un greu poderós.

## Papers típics de baix-baríton

* L'Holandès de L'Holandès Errant (Richard Wagner)
* Wotan L'Anell del Nibelung (Richard Wagner)
* Hans Sachs de Els mestres cantaires de Nuremberg (Richard Wagner)
* Amfortas de Parsifal (Richard Wagner)
* Jochanaan de Salome (Richard Strauss)
* Borís de Borís Godunov (Modest Mússorgski)

## Baix-barítons famosos

* Theo Adam
* Simon Estes
* Hans Hotter
* George London
* James Morris
* Thomas Quasthoff
* Friedrich Schorr
* José van Dam
* Bryn Terfel
# Cacic de Cassin

El cacic de Cassin (Psarocolius cassini) és un ocell de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva i límit del bosc de les terres baixes del nord-oest de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Cacic de Cassin». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Carlo Scognamiglio

Carlo Scognamiglio (Seriate, Llombardia, 31 de maig de 1983) fou un ciclista italià, que fou professional entre 2004 i 2011. Durant la seva carrera no va aconseguir cap victòria d'importància.

## Palmarès
### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2008. 128è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Castell de Biar

El castell de Biar s'alça sobre un turó des del qual domina la localitat valenciana de Biar (Alt Vinalopó). El castell es troba actualment restaurat.

## Característiques

Durant la dominació musulmana ja havia notícies de la fortalesa, però són molt escasses, i no començarà a tenir rellevància fins a Jaume I, que assetja el castell de meitat de setembre de 1244 a principis de febrer de 1245. Pertangué a la baronia d'Ontinyent amb el cavaller Pere d'Artés.
L'edifici es compon de dues parts. D'una banda, un recinte amb quatre torres semicirculars en els seus cantons, i per l'altra, un espai amb quatre estructures cúbiques i la torre de l'homenatge. Aquestes torres i altres estructures constitueixen les defenses bàsiques del castell, així com la seua posició elevada en un monticle rocós, la seua proliferació de petites obertures en els seus murs i la seua rematada de merlets.
La torre de l'homenatge és la part més destacada del conjunt arquitectònic. Aquesta torre de l'homenatge es data en el segle xii. Se situa a un costat i arriba a una alçada de deu i set metres. La seua planta és de forma quadrangular i consta de tres pisos, i aquests adquireixen una enorme importància per la distinta forma de cobrir-se que té cadascun d'aquests.
Un dels aspectes més destacats de l'edifici seran les distintes cobertes utilitzades en els tres nivells de la torre de l'homenatge. En la planta inferior, s'utilitza la denominada volta de canó i en la resta dels nivells, segon i tercer, s'utilitza l'anomenada planta nervada de clara reminiscència hispanoàrab.
El castell va ser construït en pedra. Els sistemes que han intervingut en la construcció són, d'una banda, la maçoneria, pedra escassa o nul·lament treballada, i la tàpia que s'ha utilitzat per a la torre de l'homenatge. D'època àrab n'és el treball en maó.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1635. Data de consulta: 7 agost 2023.
* ↑ Beut i Belenguer, Emili «Un Castell». Sicània, vol.2, n.7, 01-01-1959, pàg. 12 [Consulta: 23 juny 2013].
# Barranc de Ferruat

El barranc de Ferruat és un barranc del terme municipal d'Isona i Conca Dellà que s'origina dins de l'antic terme de Benavent de la Conca i va a abocar-se en el torrent del Barril sota mateix del castell de Llordà, dins de l'antic terme d'Isona.
Es forma a 1.080 m. alt., a la zona on el Serrat de la Font del Poble es desvia del Serrat de Santa Eulàlia, al nord del primer i al sud del segon. A partir d'aquest moment segueix cap a ponent, però inflexionant en forma d'arc gradualment cap al nord, sobretot a partir del moment que arriba a l'altura del poble vell de Biscarri.
Finalment, aiguavessa en el Torrent del Barril en el lloc on aquest torrent és també anomenat barranc de l'Obac de l'Església, entre Biscarri i el castell de Llordà, just a sota del poblat de Castilló, a 778 n. alt. Té una llargària d'uns 1.700 m., en els quals salva un desnivell de 300 metres.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Arist (filòsof)

Arist (en llatí Aristos, en grec antic Ἄριστος) va ser un filòsof grec contemporani de Ciceró. Havia nascut a Ascaló. Era germà d'Antíoc d'Ascaló i amic de Marc Juni Brut, que va ser deixeble seu.
Es deia que el seu germà era millor filòsof, però ell era una persona admirable. Quan va morir el seu germà Antíoc, Arist va dirigir la Nova escola atenenca. Va tenir com a deixebles al poeta Horaci, a Cràtip de Mitilene i Aristó d'Alexandria.

## Referències

* ↑ Curnow, Trevor. The philosophers of the ancient world: an A to Z guide. Londres: Duckworth, 2006, p. 48. ISBN 9780715634974.
# Dalías

Dalías és una localitat de la província d'Almeria, Andalusia. L'any 2005 tenia 3.773 habitants. Limita al sud amb El Ejido, a l'est amb Berja, al nord amb Fondón, Almócita, Padules i Canjáyar i a l'oest amb Felix i Vícar.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 3.639 | 3.663 | 3.634 | 3.679 | 3.680 | 3.660 | 3.675 | 3.773 | 3.807 | 3.848 |

## Política

Alcaldes des de 1982, quan se separà d'El Ejido:
Llista d'alcaldes :
| 2007-2011 | Jerónimo Robles Aguado | PDAL |
| 2003-2007 | Jerónimo Robles Aguado | PP-PDAL |
| 1999-2003 | Mª Elena Sánchez Valdivia | PSOE |
| 1995-1999 | Mª Elena Sánchez Valdivia | PSOE |
| 1991-1995 | Mª Elena Sánchez Valdivia | PSOE |
| 1987-1991 | José Criado Maldonado | Independent |
| 1982-1987 | José Criado Maldonado | Independent |

## Enllaços externs

* Plana dedicada al municipi de Dalias Arxivat 2007-06-08 a Wayback Machine.
# Aída Bueno Sarduy

Aída Bueno Sarduy (l'Havana), de nom complet Aída Esther Bueno Sarduy, és una antropòloga, realitzadora de cinema documental i professora universitària cubana. Ha centrat la seva investigació en els estudis postcolonials i en la teoria i crítica feminista.
És professora en diferents universitats dels Estats Units, entre les quals destaquen la New York University, la Boston University i la Stanford University. Es va especialitzar en la cultura de la diàspora africana a l'Amèrica Llatina, la cultura negra i les relacions interètniques. També investiga els processos de compravenda de les dones esclavitzades al Brasil de finals del segle xix, a l'estat de Pernambuco. També és coautora del llibre Cultos afroamericanos: dioses, orishas, santería y vudú (Ediciones Eunate, 2016).

## Publicacions

* El ocaso del liderazgo sacertotal femenino en el Xangô de Recife: la ciudad de las mujeres que no será. Director: Tomás Calvo Buezas. Universidad Complutense de Madrid. (Tesi doctoral, 2015)
* Cultos afroamericanos. Dioses, Orishas, Santería y Vudú. Editores: José Ignacio Urquijo Valdivielso, Tomás Calvo Buezas. Ediciones Eunate, 2016. Cap. VIII: Vestidos para encantar a los dioses: sensualidad, belleza y erotismo en la Santería cubana y el Xangô de Recife. Pp. 291- 314. ISBN: 978-84-7768-293-6I
* Encounters Between Gods and Mortals: Mitigating the Remoteness of the Divine in Afro- Brazilian Religious Ritual. Almenara, Official Journal of the Extremadura Sociology Association (ACISE) No. 8 -2016. ISSN:1889/6286
* Dressed to Charm the Gods: Sensuality, Beauty, and Eroticism in Cuban Santería and the Xangó de Recife. Afro-Hispanic Review, Volume 34, Number 1, Spring 2015, Vanderbilt University. pp. 9-24.
* Umbanda: The Power of the Fringe (review). Cuadernos Hispanoamericanos 624, June 2002. Pp. 135-137.
* Health and Immigration: Sexually transmitted diseases in immigrant women. SOCIEDAD y UTOPÍA, Revista de Ciencias Sociales, No. 16, November 2000, Departments of Political Science and Sociology, León XIII. Pp. 291-308 Arxivat 2020-07-13 a Wayback Machine..

### Documental

2019: Guillermina. Documental

## Referències

* ↑ «Aída Bueno». CCCB (via OTRS), 2020. [Consulta: 4 novembre 2020].
* ↑ Sarduy, Aida Esther Bueno. «El ocaso del liderazgo sacerdotal femenino en el Xangô de Recife: la ciudad de las mujeres que no será» (en castellà). Universidad Complutense de Madrid, 2014. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ «Las mujeres afrodescendientes esclavizada, en ‘Guillermina’, de Aída Bueno – CIMA – Asociación de mujeres cineastas y de medios audiovisuales» (en castellà). [Consulta: 7 juliol 2020].
# Cacic de carpó groc

El cacic de carpó groc (Cacicus cela) és una espècie d'ocell de la família dels ictèrids (Icteridae) que rep en diverses llengües el nom de cacic de carpó groc - [yellow-rumped cacique (anglès), cacique lomiamarillo (castellà) ]. Habita zones boscoses, incloent vores de rius i manglars, a la meitat septentrional d'Amèrica del Sud, a Panamà, Colòmbia, oest i est de l'Equador, nord-oest i est del Perú, Veneçuela, illa de Trinidad, Guaianes, nord i est de Bolívia i Brasil amazònic i costa oriental.

## Taxonomia

Han estat descrites tres subespècies:
* Cacicus cela vitellinus Lawrence, 1864. Des de Panamà central fins al nord i centre de Colòmbia.
* Cacicus cela flavicrissus (Sclater, PL, 1860). De l'oest de l'Equador i el nord-oest del Perú.
* Cacicus cela cela (Linnaeus, 1758). A l'est de Colòmbia, Veneçuela i les Guaianes, cap al sud fins Bolívia central i sud del Brasil.
Alguns autors consideren, arran Fraga 2011, que les dues primeres subespècies formen en realitat una espècie de ple dret, quedant de la següent manera:
* Cacicus cela (sensu stricto) - cacic de carpó groc.
* Cacicus flavicrissus – cacic cuanegre

## Referències

* ↑ cacic de carpó groc «Cacic de carpó groc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2021. IOC World Bird List (v11.1). doi : 10.14344/IOC.ML.11.1.
* ↑ RM Fraga. 2011. Family Icteridae. Handbook of the Birds of the World, Volume 16. Tanagers to New World Blackbirds. J del Hoyo, A Elliott i DA Christie (Eds). Lynx Editions, Barcelona.
* ↑ cacic cuanegre «Cacic de carpó groc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)

## Bibliografia

* Cuervo, Andrés M.; Hernández-Jaramillo, Alejandro; Cortés-Herrera, José Oswaldo & Laverde, Oscar (2007): PDF Nuevos registros de aves en la parte alta de la Serranía de las Quinchas, Magdalena medio, Colombia, Ornitología Colombiana 5: 94–98 [Spanish with English abstract]. [fulltext]
* Enjoy Peru [2008]: Manu – Aves
* moyobamba.com (2007): Leyendas e historia de los barrios.
* Jaramillo, Alvaro & Burke, Peter (1999): New World Blackbirds. Christopher Helm, London. ISBN 0-7136-4333-1
* Skutch, Alexander F. «Yellow-rumped cacique». A: Life Histories of Central American Birds. Berkeley, California: Cooper Ornithological Society, 1954, p. 305–315 (Pacific Coast Avifauna, Number 31).
* ffrench, Richard; O'Neill, John Patton & Eckelberry, Don R. (1991): A guide to the birds of Trinidad and Tobago (2nd edition). Comstock Publishing, Ithaca, N.Y. ISBN 0-8014-9792-2
* Hilty, Steven L. (2003): Birds of Venezuela. Christopher Helm, London. ISBN 0-7136-6418-5

## Enllaços externs

* Yellow-rumped cacique videos, photos and sounds – Internet Bird Collection
* Yellow-rumped cacique photo gallery – VIREO
# Casa a la Baixada de la Riba (Sant Vicenç de Montalt)

La Casa a la baixada de la Riba és una obra de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgera amb planta baixa i pis. La porta de pedra té una llinda al igual que les finestres del pis. L'edifici està cobert a dues aigües i teulat.

## Referències

* ↑ «Casa a la baixada de la Riba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Diego Pastor Alonso

Diego Pastor Alonso (m. 1942) va ser un polític i guerriller espanyol.

## Biografia

Membre del Partit Comunista d'Espanya (PCE), després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les milícies republicanes. Posteriorment va passar a formar part del comissariat polític de l'Exèrcit Popular de la República. Durant la contesa va exercir com a comissari de la 92a Brigada Mixta i de la 47a Divisió. Al final de la guerra es va exiliar en la Unió Soviètica, al costat d'altres membres del PCE. Durant la Segona Guerra Mundial va ser subcomandant d'un grup guerriller, i va morir en combat darrere de les línies alemanyes.

## Referències

* 1 2 Álvarez, 1989, p. 184.
* ↑ Engel, 1999.
* ↑ Arasa, 1993, p. 201.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Arasa, Daniel. Los españoles de Stalin. Belacqva, 1993.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. 84-922644-7-0.