OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Glaucs

Glaucs és un grup sorgit a Begur a l'octubre de l'any 1994, format per Jofre Bardagí, Lluís Alsina, José Luís Vadillo, Àngel Valentí i Eduard Font. Estigué en actiu entre 1995 i 2002, i el 2014 retornaren a l'activitat.

## Història

El duo compositor de les cançons dels Glaucs –el cantant, Jofre Bardagí, i el guitarrista, Lluís Alsina– són membres d'una saga familiar que compta amb membres de la talla del guitarrista Josep Maria Bardagí i el violinista Pere Bardagí. El 1995 es van autoeditar una maqueta amb el títol de Fingirem.
L'any 1996 publicaren el seu primer àlbum (Glaucs) i l'any 1998 el segon (Simbènia), ambdós en català, malgratque l'any anterior havien estat temptats d'enregistrar un àlbum en castellà. L'any 1999 aparegué un disc (Vius) enregistrat en directe al Mercat de Música Viva de Vic de l'any anterior. El 1999 Eduard Font (guitarra) abandonà el grup i fou substituït per Àlex Rexach, i l'any següent el baixista José Luís Vadillo fou substituït per Miquel Sospedra. El 2000 publiquen el seu darrer treball d'estudi, Si vols venir. Abans de dissoldre la banda el 2003 van fer un concert de comiat a la sala La Mirona de Salt el 6 de desembre del 2002, on van estrenar dues cançons noves.
Un any més tard del darrer concert de comiat van publicar un disc recopilatori amb cançons en directe Glaucs (1994-2003) i el 2007 van editar una antologia amb noves composicions així com una versió de la cançó de Jofre Bardagí i Lluís Alsina, Els teus ulls glaucs, amb la participació de Joan Manuel Serrat. Després de la dissolució del grup van fer algunes actuacions puntuals, com el concert que van fer el desembre de 2006 a la Sala Mariscal de L'Estartit, on havien fet els primers concerts en els seus inicis, un concert a L'Auditori de Barcelona el 21 de febrer del 2008, o el concert acústic que van fer l'any 2010 a Manresa.
Després d'anunciar el 2013 que es tornaven a reunir, Glaucs van retornar als escenaris el 2014 amb el disc Hem conegut la nit (Música Global).

## Referències

* 1 2 «Glaucs anuncien el seu concert de comiat». La malla, 23-09-2002.
* ↑ «Glaucs». Botiboti.org.
* 1 2 «El grup català Glaucs ofereix demà a Salt el seu últim concert». Europa Press/VilaWeb, 05-12-2002.
* ↑ «Glaucs estrenen 'Si vols venir' en directe». VilaWeb, 22-12-2000.
* ↑ «Glaucs estrena dues cançons noves en el seu últim concert». La malla, 06-12-2002.
* ↑ «Glaucs 1994-2003, un disc per dir adéu». La malla, 06-12-2003.
* ↑ «Els Glaucs tornen a pujar a un escenari a l'Estartit». VilaWeb, 02-12-2006.
* ↑ «Glaucs tornen per un dia». VilaWeb, 21-02-2002.
* ↑ «Els Glaucs es retroben divendres al vespre a Manresa». Nació Digital, 15-12-2010.
* ↑ Menéndez, Manu «Glaucs. Després de la nit més llarga». Enderrock, 224, 01-06-2014, p. 22.

## Bibliografia

* Pujadó, Miquel. Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, Abril del 2000, p. 153. ISBN 84-412-0467-5.

## Enllaços externs

* Biografia, fotos i notícies de Glaucs. CAG, club de fans oficial dels Glaucs
* Lletres i acords de les cançons de Glaucs Arxivat 2012-06-22 a Wayback Machine.
Viccionari
# Josepa Naval i Girbés

Josepa Naval i Girbés (Algemesí, Ribera Alta, 11 de desembre de 1820 - 24 de febrer de 1893) va ser una dona seglar, consagrada a la instrucció i educació cristiana de les joves del seu poble. Per la seva tasca exemplar, és venerada com a beata per l'Església catòlica.

## Vida

Va néixer a Algemesí en una família de camperols, filla de Francesc Naval i Josepa Maria Girbés, primera de cinc fills. Batejada com a Maria Josepa, de gran era coneguda com a Pepa o Senyora Pepa. Va estudiar a l'escola de l'Ensenyança, que depenia de la Catedral de València. La seva mare morí quan ella tenia tretze anys, i a partir de llavors s'ocupà de la llar i l'educació dels seus germans.
De jove va consagrar la seva castedat a Déu i va començar una vida d'oració i perfecció evangèlica, dedicant-se a fer obres de caritat i apostolat, ajudant a la parròquia. Sota la direcció espiritual del rector Gaspar Silvestre, a banda de tasques de manteniment a la parròquia, Josepa s'ocupava d'ensenyar els pobres que no podien anar a escola; donava consells i orientava persones per reconciliar-los, ajudava les mares en la formació cristiana dels fills, etc. La seva tasca més important era, però, l'educació i formació de les joves: perquè tinguessin possibilitats de viure pel seu compte, quan tenia 28 anys va obrir a casa seva una escola gratuïta de brodat, ja que en sabia molt. El taller era, a més, una escola de catequesi i convivència cristianes.
Es va fer membre de l'Orden Tercer de la Mare de Déu del Carme i de Santa Teresa de Jesús, i tenia una gran devoció per Sant Joan de la Creu. Va excel·lir en la caritat envers els orfes, marginats i malalts, i durant l'epidèmia de còlera que hi hagué a Algemesí en 1885 va arriscar la seva vida per ajudar els malalts. Va morir al seu poble natal el 24 de febrer de 1893.

## Veneració

Sebollida a l'església de Sant Jaume d'Algemesí, on havia estat batejada i on havia treballat tota la vida, va ser venerada per la seva santedat. Inspirat per la seva obra, Bernat Asensi i Cubells (1889 - 1962), també d'Algemesí, va fundar la congregació de les Missioneres de la Divina Providència i va promoure la beatificació de Josepa Naval, a més d'escriure'n la biografia.
El 25 de setembre de 1988 fou beatificada a Roma per Joan Pau II. Està obert el seu procés de canonització.
La diòcesi de València en celebra la festivitat litúrgica el 6 de novembre i el primer diumenge posterior a aquesta data. El 2005 s'erigí el primer temple dedicat a la beata, a Santo Domingo.

## Bibliografia

* Jesús Martí Ballester. Beata Josefa Naval i Girbés Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Guindrecourt-aux-Ormes

Guindrecourt-aux-Ormes és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 84 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Guindrecourt-aux-Ormes era de 84 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 45 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 45 habitatges eren cases. Dels 34 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 15 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Guindrecourt-aux-Ormes el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 16 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 16 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 8 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 51 persones, 36 eren actives i 15 eren inactives. De les 36 persones actives 32 estaven ocupades (20 homes i 12 dones) i 4 estaven aturades (1 home i 3 dones). De les 15 persones inactives 4 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Guindrecourt-aux-Ormes hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Guindrecourt-aux-Ormes a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Guindrecourt-aux-Ormes a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Jean Seberg

Jean Seberg (Marshalltown, Iowa 13 de novembre del 1938 - París, 8 de setembre del 1979) va ser una actriu estatunidenca. És famosa per les pel·lícules Joana d'Arc (1957), Bon dia tristesa (1958), Al final de l'escapada (1960) i Lilith (1964).

## Biografia

El seu màxim desig era ésser actriu de cinema. Estudià a la Universitat d'Iowa i després va ser la protagonista de la pel·lícula Joana d'Arc, dirigida per Otto Preminger del 1957. Segons la documentació existent, per a aquest paper van rebre's ofertes de 18.000 candidates.
L'any següent Seberg va fer la segona pel·lícula, també amb Preminger, Bonjour tristesse, adaptació de l'exitosa novel·la homònima de Françoise Sagan. Un any després protagonitzà amb Jean-Paul Belmondo Al final de l'escapada (À bout de souffle), de Jean-Luc Godard, que la convertí en una actriu coneguda a Europa. No va tenir la mateixa sort als Estats Units, i per això va seguir treballant a Europa. Va fer moltes pel·lícules, algunes amb els millors directors, però amb èxit variable.
Era simpatitzant dels Panteres negres, fet que va portar-la a complicacions amb els sectors més reaccionaris de Hollywood, que va fer campanyes en contra d'ella. Àdhuc arribà a ésser vigilada per l'FBI.
Unes quantes vegades va tornar als Estats Units per fer-hi una pel·lícula, entre elles Lilith (1964), una dolça història romàntica amb Warren Beatty i el famós western musical Paint Your Wagon (1969) amb Clint Eastwood i Lee Marvin.
Seberg va estar casada quatre cops. Els tres primers van acabar amb un divorci. El 1979 als 40 anys va morir, en circumstàncies no del tot aclarides. Sembla que Seberg era més fràgil i vulnerable que no semblava i que es suïcidà amb una sobredosi de barbitúrics. La seva filla Nana va morir als dos dies de néixer i ella no es va recuperar mai del cop. Intentà suïcidar-se el dia que hauria fet anys el 1979.

## Filmografia

* La donzella d'Orleans (Saint Joan) (1957)
* Bonjour tristesse (1958)
* The Mouse That Roared (1959)
* Al final de l'escapada (À bout de souffle) (1959)
* Let No Man Write My Epitaph (1960)
* Time Out for Love (1961)
* La récréation (1961, amb el seu marit François Moreuil)
* L'Amant de cinq jours (1961)
* Congo Vivo (1962)
* A l'estil francès (In the French Style) (1962)
* Les Plus Belles Escroqueries du Monde
* Lilith (1964)
* The Beautiful Swindlers (1964)
* Échappement libre (1964)
* Moment to Moment (1965)
* Un Milliard dans un Billard (1965)
* A Fine Madness (1966)
* La Ligne de démarcation (1966)
* Revolta al Carib (Estouffade a la Caraïbe) (1967)
* The Road to Corinth (1968)
* Birds in Peru (1968, amb el seu marit Romain Gary)
* El pèndol (Pendulum) (1968)
* Paint Your Wagon (1969)
* Ondata di Calore (1970)
* Airport (1970)
* Macho Callahan (1970)
* Kill! (1972)
* Questa Specie d'Amore (1972)
* L'atemptat (L'attentat) (1972)
* Camorra (1972)
* The Corruption of Chris Miller (1973)
* Mousey (or Cat & Mouse) (1974)
* Les Hautes solitudes (1974)
* Ballad for the Kid (1974)
* White Horses of Summer (1975)
* Die Große Ekstase (1975, amb el seu marit Dennis Berry)
* The Wild Duck (1976)
* La Légion Saute sur Kolwezi
# Formiguer de Cordillera Azul

El formiguer de Cordillera Azul (Myrmoderus eowilsoni) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).
Viu entre la malesa el bosc al Departament de San Martín (Perú).
És una espècie descrita recentment.

## Referències

* ↑ AE Moncrieff, O Johnson, DF Lane, JR Beck, F Angulo et J Fagan. 2018. A new species of antbird (Passeriformes: Thamnophilidae) from the Cordillera Azul, San Martín, Perú. Auk 135: 114–126.
# Glaucó (escriptor)

Glaucó (en llatí Glaucon, en grec antic Γλαύκων "Glaukon") fou un escriptor grec, que va escriure principalment sobre l'obra d'Homer. El menciona Aristòtil (Poètica. 25) però alguns autors pensen que el passatge va ser un afegit més tardà i que Glaucó seria en realitat d'una època posterior a Aristòtil.

## Referències

* ↑ 2.Glaucon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 274
# Ibn Sahl

Abu-Ishaq Ibahim ibn Sahl al-Israïlí al-Ixbilí (àrab: أبو إسحاق إبرهيم بن سهل الإسرائيلي الإشبيلي, Abū Isḥāq Ibrahīm ibn Sahl al-Isrāʾīlī al-Ixbīlī), més conegut senzillament com a Ibn Sahl (Sevilla 1212- a la mar entre Ceuta i Tunis, 1251) fou un dels més grans poetes andalusins del segle xiii d'una família jueva de Sevilla, però musulmà devot (tot i que bevia vi).
Quan Sevilla fou conquerida per Ferran III de Castella el 1248, Ibn Sahl se'n va anar a Ceuta, on fou secretari del governador almoràvit Abu-Alí ibn Khal·làs. Aquest va enviar una missió a la cort hàfsida dirigida pel seu fill i a la qual Ibn Sahl va acompanyar; el vaixell va naufragar a la mar. La seva poesia inclou exemples de la poesia andalusina més refinada, generalment de temàtica amorosa i muwaixxakhes. La seva biografia fou escrita pel marroquí Muhàmmad al-Ifraní (1670-1747).
La seva obra ha estat publicada en castellà sota el nom de Poemas, per Teresa Garulo Muñoz.

## Bibliografia

* Arie Schippers "Humorous approach of the divine in the poetry of Al-Andalous, the case of Ibn Sahl" En: Gert Borg, Ed de Moor (ed.) Representations of the Divine in Arabic Poetry, Amsterdam, Atlanta, 2001, ISBN 90-420-1574-8.
* M.ª Jesús Rubiera Mata: Literatura hispanoárabe. Editorial MAPFRE, ISBN 84-7100-219-1. En especial, capítol cinc: La poesía árabe clásica en al-Andalus III: el dorado crepúsculo (Siglos XII-XIII), libro completo en linea.
* Teresa Garulo Muñoz: Recursos estilísticos de Ibn Sahl de Sevilla (siglo XIII). Al-Qantara: Revista de estudios árabes, ISSN 0211-3589, Vol. 4, Fasc. 1-2, 1983, pags. 115-130.
* Teresa Garulo Muñoz: Cinco sátiras de Ibn Sahl de Sevilla. Al-Qantara: Revista de estudios árabes, ISSN 0211-3589, Vol. 10, Fasc. 2, 1989, pags. 405-412.

## Referències

* ↑ A History of Arabic Literature by Clément Huart, New York, 1903, pàg. 129 (anglès)
* ↑ Poemas, de Teresa Garulo Muñoz, Editorial Hiperión, ISBN 978-84-7517-102-9 i ISBN 84-7517-102-8
# Guifré Vidal i Bonafont

Guifré Vidal i Bonafont (Barcelona, segle XX) és un físic català doctorat a la Universitat de Barcelona l'any 1999 sota la supervisió del professor Rolf Tarrach.

## Trajectòria

Durant dos anys va treballar com a investigador en la Universitat d'Innsbruck, en l'equip que dirigia Juan Ignacio Cirac amb una beca post-doctoral Marie Curie atorgada per la Unió Europea i l'any 2002 es va traslladar a treballar a l'Institute for Quantum Information de John Preskill, a l'Institut Tecnològic de Califòrnia amb una altra beca de la Sherman Fairchild Foundation.L'any 2005 es va convertir en professor a l'Escola de Física i Matemàtiques de la Universitat de Queensland. Des de maig de 2011 fins a 2019 va ser membre docent de l'Institut Perimeter de Física Teòrica a Waterloo (Ontario), al Canadà. Des de setembre del 2019, és científic investigador a l'empresa Google X.
El seu camp de recerca se centra en la teoria de cossos múltiples (many-body theory) quàntics, emprant mètodes analítics i numèrics. És un dels principals experts en les aplicacions d'estats de xarxa tensorial, com l'algorisme d'evolució temporal per decimació.

## Referències

* ↑ «ICFO Distinguished Invited Professor» (en anglès americà). [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ «Guifré Vidal to join Perimeter Institute as Senior Faculty». Arxivat de l'original el 2020-11-26. [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ Science Watch, entrevista a Guifré Vidal (en inglés)
# Lluís Domènech (desambiguació)

«Lluís Domènech» té aquests significats:
* Lluís Domènech i Alberdi, conegut com a Llüisot (Barcelona, 1962), ninotaire, il·lustrador, dibuixant, guionista i professor catalàn
* Luis Doménech Cervera, advocat i polític valencià
* Lluís Domènech i Girbau (Barcelona, 2 de novembre de 1940) és un arquitecte català
* Lluís Domènech i Montaner (Barcelona, 1849 – 1923), arquitecte, historiador, humanista i polític català
# Fort de Samaipata

El Fort de Samaipata és un jaciment arqueològic de Bolívia, localitzat a pocs quilòmetres de la població de Samaipata al departamento de Santa Cruz, a una altura de 1.950 msnm. Declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'any 1998, és considerat la major obra d'arquitectura rupestre del món. S'han trobat restes arqueològiques guaranís al Fort de Samaipata, pel que es creu que podria ser obra d'aquesta cultura.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Fuerte de Samaipata» (en anglès). [Consulta: 4 març 2021].
# Guinea (Claverol)

Guinea és una zona de camps de conreu del Pallars Jussà situada en el terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Claverol, en terres del poble del Pont de Claverol.
Està situada al sud-est del Pont de Claverol i al sud-oest del de Claverol, a ponent de la Carretera de Claverol a llevant de la part meridional de l'Obac de Claverol. La Carretera de Claverol passa pel costat de llevant d'aquest paratge. És al nord de les Boïgues i al sud de lo Rengar de Motes.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
Viccionari
# Ibn Saud

«Ibn Saud» té aquests significats:
* Ibn Saud (català Ibn Saüd), és el nom amb què fou conegut el rei Abd-al-Aziz ibn Saüd del Najd, després del Najd i del Hijaz i després de l'Aràbia Saudita.
* Ibn Saud fa referència als saudites, vegeu Al Saüd.
# Jörlau

El Jörlau (en danès Jørlå) és un rierol a Slesvig-Holstein (Alemanya). Neix als prats molls al costat del nucli de Paulsgabe al municipi de Jörl i desemboca al Jerrisbek, a Kleinjörl, un nucli del mateix municipi. Travessa el Rupler Holt, una reserva natural amb bosc vell i landa húmida que per la canalització del riu va dessecar-se i transformar-se a poc a poc en bosc de bedolls.

## Etimologia

Jörlau és una composició del topònim Jörl i d'un mot danès aa o å (riu), perquè significa “riu de Jörl”.

## Referències

* ↑ Ctz, Mit Treckern auf Naturerlebnisfahrt in: Flensburger Nachrichten, Flensburg, Schleswig-Holsteiner Zeitungsverlag, 30 de juliol 2010
# José Antonio Bandrés Salvador

José Antonio Bandrés Salvador (Vilafermosa, Alt Millars, 25 d'octubre de 1937) és un economista i expolític valencià, diputat en la primera legislatura de les Corts Valencianes.

## Trajectòria

Llicenciat en medicina, treballà com a adjunt de medicina preventiva a la Residència del Sagrat Cor de Castelló. Fins a 1980 fou director general de Seguretat Social de la Conselleria de Sanitat i Seguretat Social del Consell del País Va­lencià. Havia estat membre del comitè executiu de la UCD de Castelló, i marxà al Partit Demòcrata Popular quan Landelino Lavilla Alsina decidí que UCD i AP no anessin en coalició a les eleccions generals espanyoles de 1982.
A les eleccions municipals espanyoles de 1983 fou elegit regidor de Ludiente per la coalició AP-PDP-UV, però renuncià al càrrec quan fou elegit diputat per la circumscripció de Castelló a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983. Ha estat vocal de les comissions de Política Social i Ocupació i de Peticions de les Corts Valencianes. El 22 d'octubre de 1986, com a militant del Partit Demòcrata Popular, passà al grup mixt.

## Referències

* ↑ Decret de Cessament al BOCPV
* ↑ Militantes de UCD se pasan al PDP tras la decisión de no coaligarse con AP ABC, 10 de setembre de 1982
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 11 maig 2015].
# Guifré de Rià

Guifré Rià o Guifré d'Arrià és un personatge d'autenticitat dubtosa i seria el pare de Guifré el Pelós, mentre que la seva mare seria Almira. El nom de Guifré de Rià apareix per primera vegada en Gesta comitum Barcinonensium, document elaborat al Monestir de Ripoll que va originar la llegenda i el mite de la fundació de Catalunya aquesta crònica va ser elaborada cap als anys 1162-1184, possiblement seguint una referència d'un text redactat a Sant Miquel de Cuixà al voltant de l'any 1127.
La vila de Rià o Arrià i el seu castell del mateix nom es troba a la comarca del Conflent
Jaume Caresmar, tanmateix, i seguint el criteri dels autors de l'Histoire de Languedoc, (1730- 1745) considera que Guifré el Pelós no era descendent de Guifré de Rià i Almira sinó de Suniefred i Ermesinda basant-se en les explicacions d'avantpassats que es donen en una donació a un monestir de Grassa feta l'any 888 per part dels comtes Wifred (Guifré), Radulf i Miró.
També es considera que el nom de Guifré de Rià és el resultat de la confusió en un de sol dels comtes Guifré I i el seu fill i successor Guifré II, que en la documentació consta com a Guifré fill de Guifré.

## Referències

* ↑ Coll i Alentorn
* ↑ elcami.cat
* ↑ Berenguer de Puipardines
* ↑ Prosper de Bofarull
* ↑ Anuari IEC
* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana
# Lo Teatro Regional

Lo Teatro Regional fou un setmanari català d'informació teatral. Nascut com a resultat de l'escissió de Lo Teatre Català, es publicà entre 1892 i 1902 sota una òptica vuitcentista. El subtítol fou «Setmanari Ilustrat de Literatura, Novas y Anuncis, dedicat ab preferència al desarrollo de la vida teatral de Catalunya». Va ser dirigit pel periodista Joan Bru i Santcliment, i l'equip estava format per Josep Ximeno i Planas, A. Llimoner (pseudònim de Manuel Marinel·lo), Felip Dalmases i Gil, Ramon Suriñach i Senties i altres col·laboradors.

## Referències

* 1 2 3 Tasis, Rafael «Un procés literari a la Barcelona vuitcentista». Serra d'Or, 1, 01-10-1959, pp. 2 - 5. Arxivat de l'original el 2015-02-22 [Consulta: 11 maig 2014].
# Jaciment arqueològic de Montilivi

Montilivi :
| Municipi | Girona |
| Comarca | Gironès |
| Província | Girona |
| País | Catalunya |
| Coordenades i altitud | X: 486088.65 Y: 4646473.78 100 m |
| Intervencions | |
| Equip de recerca/Empresa |

## Descripció

Corresponent al Paleolític inferior, es troba d'una estació a l'aire lliure situada en el veïnat de Montilivi, al sud de Girona, al costat del congost de riu Onyar

## Descobriment i història de les intervencions arqueològiques

Descobert per X. Puig l'any 1975.

## Troballes

concretament un pic de forma trièdrica, molt patinat i erosionat, i un chopper a dues extraccions sobre fragment.

## Vegeu també

-Llista de Jaciments paleolítics de Catalunya
-Arqueopèdia
-Prehistòria_a_Catalunya

## Referències

·Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya
https://egipci.cultura.gencat.cat (accés: ##/##/2015).

## Bibliografia

"Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots" de Pere CantónPlayà