OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serrat de Mig (Salàs de Pallars)

El Serrat de Mig és un serrat del terme municipal de Salàs de Pallars, al límit amb el de Conca de Dalt, en l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà. És la continuïtat cap a ponent del Serrat de l'Extrem, i té, a ponent seu, el Bosc de Salàs i la cinglera de la Roca del Manel. Comença sota aquesta cinglera, a 1.065 m. alt., i connecta amb el Serrat de l'Extrem a 925 msnm. Separa les valls dels barrancs de Rivert, al nord, i de l'Aulesa, al sud.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Prosopium williamsoni

Prosopium williamsoni és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 70 cm de longitud total i 2.920 g de pes.
* Nombre de vèrtebres: 53-61.

## Alimentació

Menja larves d'insectes aquàtics, mol·luscs, peixos, ous de peixos (incloent-hi els de la seua pròpia espècie), plàncton i insectes.

## Depredadors

Al Canadà és depredat per Salvelinus namaycush.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima temperat i bentopelàgic que viu entre 5-20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units.
* 1 2 3 4 «Prosopium williamsoni» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Scott, W.B. i E.J. Crossman, 1973. Freshwater fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 184:1-966.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Scott, W.B. i E.J. Crossman, 1973.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Raúl Navas Paúl

* No s'ha de confondre amb Raúl Rodríguez Navas.
Raúl Navas Paúl (Cadis, 3 de maig de 1978) és un exfutbolista andalús, que ocupava la posició de porter.

## Carrera esportiva

Sorgeix del planter del Cadis CF. La temporada 03/04 puja al primer equip i es consolida jugant 27 partits eixa campanya. Però, no té continuïtat i les dues següents és suplent, inclosa la temporada 05/06 a primera divisió. Entre 2006 i 2008 milita al CD Tenerife.
L'estiu del 2008 fitxa pel Córdoba CF. Amb els andalusos recupera la titularitat, tot jugant 39 partits la temporada 08/09, a la Segona Divisió. Es va retirar el 2018 quan jugava al Lincoln Red Imps Football Club de la Lliga gibraltarenya de futbol.

## Referències

* ↑ «Gibraltar español... en jugadores de fútbol» (en castellà). Sport, 25-12-2017. [Consulta: 16 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Plautia judiciaria

La lex Plautia judiciaria va ser una antiga llei romana proposada l'any 89 aC pel tribú de la plebs Marc Plauci Silvà, quan eren cònsols Gneu Pompeu Estrabó i Luci Porci Cató Salonià. Establia que els judicis que es celebressin s'havien de comunicar als cavallers, als senadors i als plebeus.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 132 [Consulta: 19 abril 2022].
# Pula (Sardenya)

Pula és un municipi italià, situat a la regió de Sardenya i a la Ciutat metropolitana de Càller. L'any 2007 tenia 7.200 habitants. Es troba a la regió de Sulcis-Iglesiente. Limita amb els municipis de Domus de Maria, Santadi (CI), Sarroch, Teulada i Villa San Pietro.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Walter Cabasino | Llista cívica |
# Ofer Bar-Yosef

Ofer Bar-Yosef (Jerusalem, 29 d'agost de 1937 - 15 de març de 2020) fou un arqueòleg, antropòleg, prehistoriador i professor universitari israelià, especialista en l'estudi del paleolític.
Nascut a Jerusalem, després de realitzar el servei obligatori amb les Forces de Defensa d'Israel, el 1960 començà els seus estudis a l'Institut d'Arqueologia de la Universitat Hebrea de Jerusalem, concentrant-se principalment en l'arqueologia prehistòrica del Llevant meridional. Des de 1967, va ser professor d'Arqueologia Prehistòrica a la mateixa Universitat Hebrea de Jerusalem. El 1988 es va traslladar als Estats Units on es va convertir en professor d'Arqueologia Prehistòrica a la Universitat Harvard, així com comissari d'Arqueologia paleolítica de l'Arqueologia i Museu d'Estudi Peabody. Darrerament, era professor emèrit.
Va participar en diverses excavacions amb Stekelis, al jaciment Natufian i Neolític de Naḥal Oren (1959–60), a Ubeidiya (1960–66) i Ein Gev (1963–64). A partir de la dècada de 1960, va dirigir nombrosos projectes de recerca de camp, sobretot a la cova Hayonim, a l'oest de Galilea, a Ubeidiya, a diverses zones del Sinaí, a la cova Qafzeh a El-Wad Terrace i la cova de Kebara al Mont Carmel, i al jaciment neolític de Netiv Hagdud a la vall del Baix Jordà. Al costat de les seves continuades excavacions a la cova de Hayonim a la dècada de 1990 i a principis dels anys 2000, va participar activament en excavacions i investigacions de llocs situats en diferents parts del món, com Turquia, Xina, República de Geòrgia i República Txeca.
És autor de nombroses publicacions, diversos llibres i monografies i prop de tres-cents treballs de recerca. Fou coeditor de Geoarqueologia i Prehistòria eurasiàtica i ha format part del consell assessor de nombroses revistes científiques internacionals de prestigi.
El 2005 fou escollit com a membre de la British Academy del Regne Unit.
El març de 2020 va morir a causa d'una greu i incurable malaltia.

## Referències

* 1 2 3 4 Gibson, Shimon. «Bar-Yosef, Ofer». A: Encyclopaedia Judaica (Vol. 3ː Ba–Blo). 2a ed.. Macmillan, 2007, pàg. 193. ISBN 978-0-02-865931-2 [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «Ofer Bar-Yosef (1937-2020): Celebration of Life». UCLA, 16-03-2020. [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «Professor Ofer Bar-Yosef. Prehistoric Archaeology Eastern Europe, including Russia, Georgia, East Asia, China, Middle East, Levantine region. Elected 2005». British Academy. [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ Grimaldi, Stefano. «In memoria di Ofer Bar-Yosef». Istituto Italiano di Paleontologia Umana. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2020. [Consulta: 27 juliol 2020].

## Bibliografia

* Shea, John J. «Ofer Bar‐Yosef (1937–2020)». Evolutionary Anthropology: Issues, News, and Reviews, 1-3, 27-06-2020. DOI: 10.1002/evan.21851.
* «Ofer Bar-Yosef (1937-2020)». Harvard University. Arxivat de l'original el 27 de juliol 2020. [Consulta: 27 juliol 2020].
# Niagassola

Niagassola és una població del nord-est de Guinea, capital de la subprefectura del seu nom a la prefectura de Siguiri, regió de Kankan. Està propera a la frontera amb Mali. No disposa d'electricitat i només té tres bombes d'aigua. És coneguda modernament per tenir el balafon (un instrument musical similar a un xilofon) més antic del món, objecte reverenciat pels mandings; aquest balafon s'anomena Sosso-Bala i data del segle xiii; està inclòs en el patrimoni intangible de la Humanitat de la UNESCO.
El primer a arribar-hi fou el tinent Valière enviat pel coronel Borgnis-Desbordes en la seva segona campanya a començaments del 1882; Valière va explorar el Birgo i el millor camí entre Kita i Niagassola (al sud-sud-est de l'anterior). Aquell mateix estiu la població fou amenaçada per Samori Turé en aliança amb Abdallah de Mourgoula, però a finals d'any el coronel francès va conquerir Mourgoula i va assegurar el control de Niagassola. L'estiu de 1886 Samori Turé es va presentar al país de Bidiga, nominal protectorat francès, on va recaptar impostos; al començament de l'hivern va capturar indígenes dels pobles dependents de Niagassola però el tinent Marcantoni es va mostrar ferm i va obligar al seu alliberament; no obstant la gent de Samori va arrasar moltes cases de la població local. El 1887 Joseph Galliene va marxar per establir un fort a Siguiri i aleshores Niagassola era el darrer punt segur pels francesos que després van consolidar les seves possessions més enllà.

## Referències

* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899)" pel Tinent Gatelet
# Molí de Térmens

El Molí és una obra de Térmens (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Només queda en peu un mur i dues voltes. Actualment la zona que devia ocupar el recinte complet del molí són horts. Les dues voltes són gairebé cobertes de vegetació, que potser també cobreix els antics canals de subministrament d'aigua.

## Història

L'any 1278 Ramon d'Anglesola cedí el feu del castell i la vila de Térmens a l'Hospital de Sant Joan de Jerusalem, que mantingué el seu domini fins a l'any 1835.
L'any 1400 hi ha documentats dos molins, un d'oli i l'altre de farina. El de farina encara existia l'any 1920 i s'anomenava molí del Comanador. Possiblement les restes corresponen aquest molí.

## Referències

* 1 2 3 «Molí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Set esglésies d'Àsia

Les set esglésies d'Àsia o set esglésies de l'Apocalipsi són set comunitats diocesanes esmentades en el Llibre de l'Apocalipsi del Nou Testament. Les seus episcopals es trobaven a l'Àsia Menor, ara a Turquia.
En el llibre de l'Apocalipsi, Joan cita el Senyor que li diu: Escriu en un llibre això que veus i envia-ho a les set esglésies d'Efes, Esmirna, Pèrgam, Tiatira, Sardes, Filadelfia i Laodicea.
Les set esglésies són:
* Efes (vegeu Església de Maria)
* Esmirna
* Pèrgam
* Tiatira
* Sardes
* Filadelfia
* Laodicea (veure Epístola als Laodicencs)
Cada església tenia el seu propi bisbe i la seva pròpia catedral. S'hi van celebrar alguns concilis, com ara el Concili d'Efes o el Concili de Laodicea. Alguns bisbes d'aquestes esglésies són conegut per nosaltres, com ara Melitó de Sardes i Polícrates d'Efes.

## Interpretació

Rudolf Steiner, fundador de l'antroposofia, ensenya que cadascuna d'aquestes esglésies correspon a les civilitzacions i cada civilització proporciona un element evolutiu, però també elements negatius (retrets realitzats per qui parla a les esglésies).
Per tant, Sardis correspon a la nostra civilització actual, també anomenada Era de Peixos (1413-3573).

## Referències

* ↑ Ap 1:10-11
# Port Richey

Port Richey és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 3.021 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Port Richey tenia 3.021 habitants, 1.424 habitatges, i 770 famílies. La densitat de població era de 552,8 habitants/km².
Dels 1.424 habitatges en un 15,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,1% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 45,9% no eren unitats familiars. En el 37,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,02 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,61.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,8% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 27,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.404 $ i la renda mediana per família de 40.050 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.473 $ mentre que les dones 22.139 $. La renda per capita de la població era de 20.711 $. Entorn del 9,1% de les famílies i el 16,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Port Richey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Port Richey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pleocasi

S'anomena pleocasi a la cima multípara en la que cada eix dona origen a més de dues branques verticil·lades. La floració és centrífuga, de manera que les flors més properes a l'eix central maduren abans que les perifèriques. Aquest tipus d'inflorescència és típic de les lletereses europees.

## Bibliografia

   * Font i Quer, Pius; Bolòs, Oriol de. Iniciació a la botànica. 2a. edició. Fontalba, 1979. ISBN 84-85530-08-X.
   * Aguilella, Antoni; Puche, Felisa. Diccionari de botànica. Col·lecció: Educació (sèrie materials). Publicacions de la Universitat de València, 2004. ISBN 9788437059150.
# Purdin

Purdin és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 223 habitants, 96 habitatges, i 57 famílies. La densitat de població era de 277,7 habitants per km².

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Purdin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Purdin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Off!

Off! (estilitzat de vegades com OFF!) és un supergrup de hardcore punk estatunidenc, format a Los Angeles a finals de 2009 pel cantant de Circle Jerks i Black Flag Keith Morris. La banda és coneguda per tocar cançons punk breus i intenses talment «una explosió vital de hardcore clàssic».

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Off! (2012)
* Wasted Years (2014)
* Free LSD (2022)

### Àlbums recopilatoris

* First Four EPs (2010)

## Referències

* ↑ «Keith Morris of OFF! interviewed on Jekyll and Hyde – listen now!», 30-07-2012. Arxivat de l'original el 2013-02-16. [Consulta: 1r octubre 2022].
* ↑ Thompson, Paul. «OFF!: First Four EPs Album Review». Pitchfork. Pitchfork Media. [Consulta: 7 juliol 2021].
* ↑ Pato, Ignacio. «Nosotros no ensayamos, si acaso una hora antes de cada concierto» (en castellà). Mondo Sonoro, 20-08-2014. [Consulta: 1r octubre 2022].
* ↑ Appleford, Steve. «OFF!’s Cosmic Comeback» (en anglès americà), 27-07-2022. [Consulta: 1r octubre 2022].
# Molí de Vallespinosa

El Molí de Vallespinosa és una obra de Pontils (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí en ruïnes. Es tracta d'un edifici quadrat amb una obertura d'entrada a la part baixa on es conserva la volta de canó, part de l'alçat i estructures interiors. A l'accés principal es conserven restes de l'arc adovellat. A la clau hi ha inscrita la data 1831. Altres elements conservats són les moles, a la planta soterrada, El seu estat de conservació és més bo i també resta part d'una volta de mig punt.

## Història

És a l'esquerra de la rasa de Vallespinosa, afluent del riu Gaià i prop de l'entrada del poble de Vallespinosa i quasi tocant el pontet on hi creua el camí de Santa Perpètua. Es troba tot ell en estat ruïnós i completament abandonat.

## Referències

* 1 2 «Molí de Vallespinosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Molí de Vallespinosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Pou Bo (Torregrossa)

El Pou Bo és un monument del municipi de Torregrossa (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Té uns arcs de punt rodó al fons, de pedra molt ben escairada, que han estat situats cronològicament entre els segles IV i VI, de l'època del Baix Imperi, relacionant aquesta construcció amb els orígens romans de la població. Té 19 m de fondària. Actualment s'han efectuat tasques de neteja i resta cobert amb llambordes de pedra de la Floresta. Està fora d'ús.

## Referències

* 1 2 3 «Pou bo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Resolució 790 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 790 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 25 de novembre de 1992. Després de considerar un informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNDOF), el Consell va prendre nota dels seus esforços per establir una pau duradora i justa a l'Orient Mitjà.
La resolució va demanar a les parts implicades que implementessin de manera immediata la Resolució 338 (1973), va renovar el mandat de la Força d'Observadors durant un altre període de sis mesos fins al 31 de maig de 1993 i va demanar al Secretari General que enviés un informe sobre la situació al final d'aquest període.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Alts del Golan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Qulzhan (cràter)

Qulzhan és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 7,9 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim kazakh, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Qulzhan». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# No profanar el sueño de los muertos

No profanar el sueño de los muertos (a Itàlia: Non si deve profanare il sonno dei morti), també coneguda com a Fin de semana para los muertos, és una pel·lícula italo-espanyola de terror, de 1974, escrita i dirigida per Jordi Grau i Solà i protagonitzada per Ray Lovelock, Arthur Kennedy i Cristina Galbó. El seu director rebé una medalla al millor director per aquesta pel·lícula en la 30a edició de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics.
Després de ser presentada al Festival de Sitges el 30 de setembre de 1974, la pel·lícula fou estrenada a Itàlia el 28 de novembre de 1974 i als Estats Units i el Regne Unit el 1975 sota diversos títols. En total, la pel·lícula fou distribuïda internacionalment sota 15 títols diferents. En els següents anys va esdevenir una pel·lícula de culte.

## Argument

Una cosa estranya passa als afores de Manchester. En veure's implicats en un accident de moto, Edna (Cristina Galbó) i George (Ray Lovelock) es veuen embolicats en un sòrdid malson en descobrir que els morts comencen a despertar a causa de les radiacions d'una màquina d'ultrasons que el govern acaba d'autoritzar per a eliminar insectes i bestioles dels camps de collita.

## Producció

La història està ambientada al camp anglès prop de Windermere, però va ser filmada principalment a Itàlia. Les escenes que presentaven l'exterior de l'hospital es van rodar a l'Hospital Barnes, Cheadle al Greater Manchester. Algunes escenes van ser filmades al districte de Peak a Derbyshire, no lluny de Sheffield. Les escenes de l'església foren rodades a Hathersage, mentre que altres escenes foren rodades a Castleton i Dovedale. El muntatge d'obertura va ser filmat al centre de la ciutat de Manchester. La fotografia addicional va tenir lloc al castell de Camelot a Tintagel, Cornualla (Gran Bretanya).

## Repartiment

* Cristina Galbó - Edna
* Ray Lovelock - George
* Arthur Kennedy - L'inspector
* Aldo Massasso - Kinsey
* Giorgio Trestini - Craig
* Roberto Posse - Benson
* José Lifante - Martin
* Jeannine Mestre - Katie
* Gengher Gatti - Keith
* Fernando Hilbeck - Guthrie
* Vera Drudi - Mary
* Vicente Vega - Dr. Duffield
* Francisco Sanz - Perkins
* Paul Benson - Wood
* Anita Colby - Infermera

## Referències

* 1 2 «Release info for Non si deve profanare il sonno dei morti (1974)». Internet Movie Database. [Consulta: 25 abril 2008].
* ↑ Fleming, John «The Living Dead at The Manchester Morgue». The House of Hammer. General Book Distribution [Londres], 1, 9, 01-06-1977, pàg. 36.
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1974». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 15 octubre 2016].
* ↑ Curti, Roberto. Riccardo Freda: The Life and Works of a Born Filmmaker. McFarland, 2017. ISBN 978-1-476-62838-7.
* ↑ Kushner, 2006, p. 71.
* ↑ «Barnes Hospital - Manchester». The Abandoned: A Kingdom of Ghosts. Tour in Latvia, 06-02-2017. Arxivat de l'original el 15 desembre 2017. [Consulta: 15 desembre 2017].
* ↑ Pykett, Derek. British Horror Film Locations. McFarland, 2008. ISBN 978-0-786-45193-7.

## Bibliografia

* Kushner, Tony. Remembering Refugees: Then and Now. Manchester University Press, 2006. ISBN 0719068835.
# Oasi del Faium

L'oasi del Faium (àrab: منخفض الفيوم, munẖafiḍ al-Fayyūm, literalment ‘depressió d'al-Fayyum’) és una regió d'Egipte en la governació del Faium, que inclou la ciutat del Faium (Faium) i el seu entorn, incloent-hi el llac Meris. El nom d'oasi no és exacte, car les seves aigües derivaven del Nil.
El llac, a pocs quilòmetres, es diu ara Birket Qarun, però antigament era el llac Faium. En aquest llac, el faraó Amenemhet III hi va fer importants obres, però en anar baixant el nivell es van haver de tornar a fer en l'època ptolemaica. Tota la regió o comarca a l'entorn d'aquest llac, avui en bona part sec, era l'oasi del Faium, i ha esdevingut a finals del segle xx un lloc principal per les excavacions arqueològiques, ja que a la zona hi ha temples, piràmides, esglésies cristianes i musulmanes, restes gregues i romanes; s'han fet moltes troballes de la cultura de Maadi, i dels períodes Naqada II (que va substituir l'anterior) i Naqada III.
La regió del Faium, a part del seu patrimoni faraònic, destaca pels seus monestirs coptes, els més importants dels quals són:
* Monestir de l'arcàngel Gabriel
* Monestir de Sant Samuel o Al-Qalamun
* Monestir de la Verge Maria (o Anba Ishaq, és a dir, Pare Isaac, Deir Abu Isaac)
* Monestir de Deir al-Azab
* Monestir de la Coloma (Deir al-Haman o Hamman).
Vegeu també les entrades per altres llocs de la regió:
* Cocodrilòpolis
* Kom Aushim o Karanis
* Dimai
** Soknopaiou Nesos
** Qasr al-Sagha
* Qasr Qarun
** Temple de Dionysias
* Abgig
** Obelisc de Senusret I
* Medinet Madi o Narmouthis
** Temple de Renenutet
* Tell Umm al-Breigat o Tebtunis
* Seila
* Batn I Hrit o Theadelphia
* Hawara
** Piràmide d'Amenemhet III
** Laberint d'Egipte
* Byahma o Biahmu
* Lahun (antic Kahun)
** Piràmide de Lahun
# Monleón

Monleón és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 147 | 135 | 127 | 120 |
# Sheridan (Missouri)

Sheridan és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 185 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sheridan tenia 185 habitants, 97 habitatges, i 51 famílies. La densitat de població era de 375,9 habitants per km².
Dels 97 habitatges en un 18,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,3% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 46,4% no eren unitats familiars. En el 43,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 28,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,54.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,4% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 22,2% entre 25 i 44, un 23,8% de 45 a 60 i un 30,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 71,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.357 $ i la renda mediana per família de 25.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.583 $ mentre que les dones 14.375 $. La renda per capita de la població era de 12.162 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 13,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sheridan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sheridan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].