OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hèctor Hernández Vicens

Hèctor Hernández Vicens (Palma, 2 d'octubre de 1975), és un director de cinema, guionista i escriptor català. És llicenciat en Filologia catalana per la Universitat de les Illes Balears i ha cursat Hispanic Studies a la Universitat de Sheffield.
Ha treballat com a guionista en diverses sèries de televisió com El cor de la ciutat, Kubala, Moreno i Manchón, 39+1, en telefilms com Pacient 33 o Suite de Nit, en diverses edicions dels Premis Gaudí i ha coescrit la pel·lícula Fènix 11·23, dirigida per Joel Joan i Juvé. Fou guionista i lletrista per la sèrie infantil Los Lunnis (TVE) i creador i també director de Pol&Cia (TVC).
Ha col·laborat en seccions articles d'opinió i crítiques literàries en diversos mitjans. Ha estat lector editorial i traductor literari.
El seu primer llargmetratge, El cadàver d'Anna Fritz, el qual ha dirigit i coescrit, s'estrenarà al Festival South by Southwest l'any 2015 a Austin, Texas.
El maig de 2016 s'anuncià que dirigirà un nou remake del clàssic de terror Day of the Dead de George A. Romero.
També ha publicat tres novel·les, Allunyeu-vos dels professors (1994), Odi (1995) i Qui s'apunta a matar la meva mare (1997).

## Filmografia
### Director

* 2007: Pol & Cia (sèrie TV)
* 2015: El cadàver d'Anna Fritz

### Guionista

* 2001-2002: El cor de la ciutat (sèrie TV)
* 2003: Pets-and-pets.com (sèrie TV)
* 2004: En Nochebuena con los Lunnis y sus amigos (telefilm)
* 2004: Suite de nit (telefilm)
* 2003-2007: Los Lunnis (sèrie TV)
* 2007: Pol & Cia (sèrie TV)
* 2007: Pacient 33 (telefilm)
* 2011: III Premis Gaudí de l'Acadèmia del Cinema Català
* 2012: IV Premis Gaudí de l'Acadèmia del Cinema Català
* 2012: Fènix 11·23
* 2012-2014: Kubala, Moreno i Manchón (sèrie TV)
* 2014: 39+1 (sèrie TV)
* 2015: El cadàver d'Anna Fritz
* 2020: El practicante

## Obres

* 1994: Allunyeu-vos dels professors (Ed. Moll)
* 1995: Odi (Ed. Moll)
* 1997: Qui s'apunta a matar la meva mare (Ed. 62)

## Referències

* ↑ «Biografia al web de "Laboratori de les lletres"». Arxivat de l'original el 2015-02-23. [Consulta: 23 febrer 2015].
* ↑ «Fitxa a Catalan Films».
* 1 2 «Fitxa de "The Corpse of Anna Fritz" al web oficial del festival South by Southwest».
* ↑ «Day of the Dead».
# Frederica Carlota de Prússia

Frederica Carlota de Prússia, princesa del Regne Unit (Palau de Charlottenburg 1767 - Oatlands Park (Surrey) 1820). Princesa de Prússia amb el tractament d'altesa reial que contragué matrimoni en el si de la família reial britànica, esdevenint duquessa de York.
Nascuda al Palau de Charlottenburg el dia 7 de maig de 1767 essent filla del rei Frederic Guillem II de Prússia i de la duquessa Elisabet de Brunsvic-Wolfenbüttel. Frederica Carlota era neta per via paterna del príncep August de Prússia i de la duquessa Lluïsa Amàlia de Brunsvic-Lüneburg; mentre que per via materna ho era del duc Carles I de Brunsvic-Wolfenbüttel i de la princesa Felipa Carlota de Prússia.
El 29 de setembre de l'any 1791 es casà per poders a Berlín i el 24 de novembre a Londres amb el príncep Frederic del Regne Unit, fill del rei Jordi III del Regne Unit i de la duquessa Carlota de Mecklenburg-Strelitz. La parella no tingué descendència.
La parella rebé els títols de duc de York i de duc d'Albany. Arran del seu matrimoni, la parella ducal rebé una calorosa benvinguda a Londres però aviat feren aigües com a parella. Frederic i Frederica Carlota decidiren separar-se i la princesa prussiana s'establia a la finca d'Oatlands Park al comtat de Surrey on morí a l'edat de 53 anys el dia 6 d'agost de 1820.
# Joaquín Peribáñez Peiró

Joaquín Peribáñez Peiró (Burbáguena, 31 de gener de 1959) és un polític del Partido Aragonés. Actualment és alcalde del municipi de Burbáguena de la comarca del Jiloca a la Província de Terol a l'Aragó. Anteriorment va ser alcalde del municipi de Calamocha a la comarca del Jiloca província de Terol a l'Aragó.

## Referències

* ↑ «Joaquín Peribáñez Peiró». Partido Aragonès. Arxivat de l'original el 8 d’octubre 2022. [Consulta: 8 octubre 2022].
# Cultura d'Alamito

La Cultura d'Alamito es va desenvolupar entre el 400 aC i el 650, a la zona del Campo de Pucará, a la província argentina de Catamarca.
A causa dels seus forts contactes amb la Cultura Condorhuasi, va rebre una important influència d'ella.
La seva economia es va basar en l'agricultura, la criança de llames i la recol·lecció dels fruits del garrofer i del chañar.
Van treballar admirablement la pedra, creant les obres anomenades «suplicants» prenent com a model la figura humana, d'absoluta originalitat.

## Referències

* «Culturas del noroeste argentino» (en castellà). Sepia Arte. Arxivat de l'original el 2008-04-23. [Consulta: 7 abril 2019].

## Bibliografia

* Núñez Regueiro, Víctor «La Cultura Alamito de la subárea valliserrana del Noroeste argentino» (en castellà). Journal de la Société des américanistes, 60, 1971, pàg. 7-64.

## Vegeu també

* Història precolombina de l'Argentina
# Hemigrammus barrigonae

Hemigrammus barrigonae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical entre 22 °C-26 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ Gill, T. N. 1858. Synopsis of the fresh water fishes of the western portion of the island of Trinidad, W. I. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 10-13): 363-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Taphorn, D.C. 1992. The characiform fishes of the Apure River drainage, Venezuela. BioLlania Edición Especial - Núm. 4. Monografias Cientificas del Museo de Ciencias Naturales, UNELLEZ -- Guanara, estado Portuguesa, Veneçuela. 4:1-537.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Joaquín Peris Fuentes

Joaquín Peris Fuentes, també conegut amb el malnom del Bou roig, (Borriana, 18 de març de 1854 - 1 de gener de 1939) va ser un intel·lectual i historiador valencià.
Intel·lectual i historiador borrianenc, va assistir de menut a les escoles oficials de la Mercè. Va estudiar batxillerat a Castelló de la Plana i lleis a la Universitat de València, passant després a Madrid, on es va doctorar. Va obtenir la concessió oficial del Port de Borriana, en llur projecte i estudis va gastar molts diners, va patir amb angoixa diverses revoltes populars que el culpaven de què no es tirara endavant el projecte, la qual cosa el va obligar a donar la concessió a l'Ajuntament de Borriana el 1917, per un terç del que li havia costat. Va tenir un arxiu-biblioteca d'un valor incalculable.
Desenvolupà els càrrec de jutge i alcalde, entre l'1 de juliol de 1899 i el 19 d'abril de 1901. Fou qui sol·licità a la Reina Maria Cristina d'Àustria el títol de ciutat per a Borriana, que se li atorgaria dos mesos i mig després de deixar el càrrec, el 7 de juliol de 1901. Sent alcalde va prohibir el bou per la vila i el poble se li revoltà. Per a complaure'ls va comprar un bou a Sevilla; un bou de color castany que es va amollar a les festes de la Misericòrdia, va provocar diversos ferits i tres morts. Des d'aleshores Don Joaquin fou el bou roig.
Era cosí germà de Manuel Peris Fuentes.
Està soterrat al costat de la seua mare, Mercedes Fuentes Núñez, on fou traslladat el 20 de maig de 1993, encara que no hi ha cap inscripció que així ho indique.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Borriana - Difunts il·lustres». [Consulta: 23 març 2019].
# Covatina del Tossalet del Mas de la Rambla

La Covatina del Tossalet del Mas de la Rambla són una sèrie d'abrics amb art llevantí (10.000-6.500 anys abans del present) que es localitzen al marge esquerre del barranc de Carabasses, al municipi de Vilafranca.
Es tracta d'una sèrie d'abrics allargats en un terreny de calcàries, sent el central de gran grandària, on una columna el divideix en dos forats.
En aquest refugi natural apareixen dotze figures pintades: deu antropomorfes, una au i un símbol o signe. Totes, menys una, es troben en el forat esquerre i l'altra a la dreta.
Les pintures es van descobrir el 1971 i inicialment se'l va denominar la "Covatina del gran ocell", fent referència al seu contingut. L'Assemblea General de la Unesco va declarar-les Patrimoni de la Humanitat el 19 de desembre de 1998. En aquesta declaració es van incloure la totalitat de les manifestacions d'art rupestre prehistòric de l'arc mediterrani de la península Ibèrica.
* arquer
* figura femenina
L'Ajuntament de Vilafranca va començar a plantejar-se de demanar finançament a les administracions autonòmica i provincial, per tal de poder fer el jaciment accessible a tot el públic. Finalment, les visites es van iniciar la primavera de 2019, junt amb l'abric del Mas de la Rambla de Portell.

## Referències

* 1 2 «La Covatina del Tossalet del Mas de la Rambla |». [Consulta: 23 abril 2023].
* 1 2 3 «La Covatina». LArcHer (Levantine Rock art Archaeology Heritage). [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ Olivier, Norberto Mesado «Las pinturas rupestres de la "Covatina del Tossalet del Mas de la Rambla", Villafranca, Castellón» (en castellà). Lucentum, 7-8, 1989, pàg. 35–56. Arxivat de l'original el 2023-04-23. DOI: 10.14198/LVCENTVM1988-1989.7-8.02. ISSN: 1989-9904 [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ Vicente, Daniel. «Vilafranca pide financiación para impulsar el arte rupestre» (en castellà). El Mundo, 05-08-2016. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ Tena, J. «Los yacimientos rupestres de Portell y Vilafranca se abren al público». Levante, 28-03-2019, p. 32.
# DONUT

* Per a altres significats, vegeu «Dònut».
DONUT (Direct Observation of the NU Tau, sigles en anglès) fou un experiment (número E872) de física de partícules fet al laboratori Fermilab dedicat a la recerca del neutrí tauònic. El detector va operar durant uns quants mesos a l'estiu de 1997, i va detectar amb èxit el neutrí tau tot confirmant la seva existència predita pel Model Estàndard. Les dades de l'experiment van servir també per a posar un límit superior en el moment magnètic d'aquesta partícula i mesurar la seva secció eficaç d'interacció.

## Experiment

L'experiment DONUT consistia a fer col·lidir protons accelerats per l'accelerador Tevatron contra diversos estrats d'emulsió nuclear produint mesons encantats que es desintegraven semileptònicament en neutrins tauònics. Les altres moltes partícules de fons produïdes eren eliminades per un sistema d'imants i un mur absorbent de ferro i ciment. Els casos molt rars on un neutrí interaccionava dins el detector, resultaven en traces visibles en l'emulsió que eren registrades per un sistema de centellejadors i cambres de deriva.
Utilitzant la informació electrònica recollida, les possibles interaccions de neutrins eren identificades i seleccionades per a anàlisi posterior. Els petits defectes generats per la ionització microscòpica als fulls d'emulsions es convertien en petits punts negres fent un revelat fotogràfic. Connectant els punts en fulls adjacents, es podia reconstruir la trajectòria de cada partícula. Les interaccions de neutrí tau es caracteritzen per (i) l'aparició de moltes traces a partir d'un punt sense traces prèvies, i (ii) la presència d'un "kink" (canvi de direcció abrupte) en una de les traces després d'uns quants mil·límetres, indicant la desintegració d'un leptó tau produït en la desintegració d'un mesó encantat.
El juliol de 2000, la col·laboració DONUT va anunciar la primera observació d'interaccions de neutrins tau, a partir d'un senyal de quatre esdeveniments, per a un soroll de fons esperat de <0.2 esdeveniments. El neutrí tau era fins a aquell moment l'única partícula del Model Estàndard que no havia estat directament observada, junt amb el bosó de Higgs.

## Referències

* 1 2 3 K. Kodama et al. (DONUT Collaboration) «Observation of tau neutrino interactions». Physics Letters B, 504, 3, 2001, pàg. 218. arXiv: hep-ex/0012035. Bibcode: 2001PhLB..504..218D. DOI: 10.1016/S0370-2693(01)00307-0.
* 1 2 «Physicists Find First Direct Evidence for Tau Neutrino at Fermilab». Fermilab, 20-07-2000.
* ↑ K. Kodama et al. (DONUT Collaboration) «A first measurement of the interaction cross section of the tau neutrino». Physical Review D, 78, 5, 2008, pàg. 052002. arXiv: 0711.0728. Bibcode: 2008PhRvD..78e2002K. DOI: 10.1103/PhysRevD.78.052002.
* ↑ R. Schwienhorst et al. (DONUT Collaboration) «A new upper limit for the tau-neutrino magnetic moment». Physics Letters B, 513, 2001, pàg. 23. arXiv: hep-ex/0102026. Bibcode: 2001PhLB..513...23D. DOI: 10.1016/S0370-2693(01)00746-8.
# Hieromonjo

Un hieromonjo (en grec: Ἱερομόναχος, Ieromónakhos, monjo consagrat; eslau eclesiàstic: Ieromónakh, romanès: Ieromonah) és un monjo que és també sacerdot al cristianisme ortodox oriental i al catolicisme oriental.
El terme es tradueix literalment com a "sagrat-monjo". D'acord amb l'ús general i arcaic del grec medieval més antic, s'usa adjectiu "sagrat", Ηερο , per descriure les coses monàstiques. Sol confondre's amb el càrrec paral·lel de hierodiaca.
Un hieromonjo pot ser tant un monjo que ha estat ordenat sacerdot, o un sacerdot que ha rebut tonsura monàstica. El primer cas és el més comú, ja que compleix els requisits per a l'ordenació sacerdotal ortodoxa, o bé estar casat o bé ser monjo.
En la jerarquia eclesiàstica, un hieromonjo és de major dignitat que un hierodiaca, de la mateixa manera que un sacerdot secular (és a dir, casat) és de més alta dignitat que un diaca. En el marc de les seves pròpies files, se'ls assigna als hieromonjos un ordre de precedència, segons la data de la seva ordenació. Per damunt del hieromonjo es troba el hegumen i per sobre d'aquest l'arximandrita.
En alguns països, els clergues casats reben el nom de "clergat blanc", mentre el clergat monacal es diuen "clergat negre", perquè els monjos sempre han de portar roba de negre, però el clergat casat ortodox sol vestir casaques blanques o grises.
El títol oficial per referir-se a un hieromonjo és "el reverend hieromonjo (nom)". La forma d'adreçar-se a ells és, "hieromonjo (nom),"Pare hieromonjo (nom ","Pare (nom)", o, de manera informal,"Pare", tal com s'esdevé amb els sacerdots catòlics.

## Vegeu també

* Hierodiaca
* Sacerdot
* Monacat cristià
* Jerarquia del monacat ortodox
* Monjo

## Referències

* Ieromónakh al Diccionari Enciclopèdic Brockhaus i Efron: 86 volums (82 volums i 4 addicionals). - Sant Petersburg, 1890-1907. (rus)
# IEEE-ISTO

IEEE-ISTO (acrònim anglès d'IEEE Industry Standards and Technology Organization) és una federació sense ànim de lucre d'aliances industrials, consorcis i grups comercials. Formada l'any 1999, ISTO té una afiliació a l'Institut d'Enginyers Elèctrics i Electrònics, tot i que és una entitat legal i autònoma separada constituïda a l'estat de Delaware, EUA.
ISTO ofereix a les associacions industrials, grups comercials i consorcis un mitjà per formar organitzacions tècniques, i un vehicle per desenvolupar especificacions, promoure tecnologies i obtenir acceptació del mercat. ISTO treballa amb startups col·lectives i entitats establertes per proporcionar la infraestructura legal i el suport operatiu i les eines necessàries per assolir objectius específics.
Mitjançant la contractació d'adhesió a la federació ISTO, les aliances i altres startups col·lectives poden constituir una entitat col·lectiva legal i autònoma sense ànim de lucre. La infraestructura legal de l'ISTO descarrega de les aliances membres les obligacions anuals de cobertura d'assegurances de l'entitat, auditories financeres anuals i declaracions fiscals anuals. Diàriament, ISTO proporciona suport operatiu als seus programes membres.
El personal ofereix assessorament sobre la gestió de programes estratègics i tàctics, ISTO ha cooperat amb més de 50 aliances de la indústria i grups comercials i ha treballat en aquestes tecnologies:
* Interfícies de telecomunicacions/mòbil.
* Internet de les coses.
* Informàtica d'alt rendiment.
* Càrrega d'energia sense fil.
* Optimització de xarxes de centres de dades.
* Tecnologia Blockchain.
* eSalut.
* Resposta de veu integrada.
* Automatització del disseny electrònic (EDA).
* Il·luminació.
* Ciutats intel·ligents.

## Referències

* ↑ «IEEE ISTO Marks 20 Years of Helping Small Groups Quickly Develop Technical Specs» (en anglès). https://spectrum.ieee.org,+18-12-2019.+[Consulta: 16 setembre 2022].
* ↑ dificonsortium. «Standards» (en anglès). /standards/. [Consulta: 16 setembre 2022].
* ↑ «IEEE-ISTO (Industry Standards and Technology Organization)» (en anglès). https://ethw.org,+20-01-2012.+[Consulta: 16 setembre 2022].
* ↑ «IEEE-ISTO Printer Working Group (PWG) Announces Updated Internet Printing Protocol (IPP) Extensions to Support Additive Manufacturing/3D Printing and a Specification for Safe G-Code that Avoids 3D Printing Commands with Safety or Security Concerns» (en anglès). https://www.businesswire.com,+16-07-2020.+[Consulta: 16 setembre 2022].
# Folkspraak

El folkspraak (de folk "poble", "gent" i spraak "llengua") és un idioma artifical basat en les llengües germàniques, de les quals es pretén que sigui una mena de barreja. Hauria de ser fàcilment comprensible per als més de 400 milions de persones que les tenen com a llengua materna i els molts d'altres com a segona (especialment l'anglès com a llengua de negocis).
Actualment hi ha diversos 'dialectes' del folkspraak, corresponents a les diverses 'versions' de com la llengua hauria de ser segons cada grup o persona. Aquestes divergències afecten totes les àrees del llenguatge, incloent-hi la gramàtica, el lèxic i l'ortografia. El fet que no hi hagi consens sobre com escriure el nom de la pròpia llengua il·lustra aquest darrer aspecte: A banda de "folkspraak", hom proposa també "folksprák", "folksprahk", "folksprak", i versions amb guió com ara "folk-Spraak".
Malgrat tot, hom treballa per aconseguir alguna mena de consens, que acabi conduint a una "versió oficial". És notable el fet que la majoria de dialectes proposats tendeixen a semblar una mena de neerlandès o baix alemany influït per l'anglès, i, en menor mesura, les llengües escandinaves. Aquest fet sembla raonable puix que així hom deixa de banda la segona mutació consonàntica que separà l'alt alemany de la resta de llengües germàniques, i l'enorme allau de mots llatins i francesos que diluïren l'essència germànica del vocabulari anglès.
| Folksprak (Boksprak) | Fůlkspræk (Orsprak) |
| Onser Fader in de hemmen, | Ůnsĕr Fadĕr ĭn đă ħemmĕn, |
| Werde heliged din nam, | Werđĕ ħạlĭgĕd đin nam, |
| Kome din rick, | Kwe°mĕ đin rikj, |
| Gescheje din will, | Găskeƕĕ đin wėll, |
| Hu in de hemmen, so up de erd. | Hu ĭn đă ħemmĕn, so ŭp đă erđ. |
| Gev ons hidag onser daglik brod. | Geƀ ůns ħidag ůnsĕr dãglĭk brḁđ. |
| Ond fergev ons onser schuld, | Ůnđ fĕrgeƀ ůns ůnsĕr skuld, |
| Hu ok wi fergev dem onser schuldern. | Hu ḁk wi fĕrgeƀ đĕm ůnsĕr skuldĕrĕn. |
| Ond led ons nit in ferseuking, | Ůnđ led ůns nĭt ĭn fĕrsȍking, |
| Aver erleus ons af de yvel. | Aƀĕr ŭtlọs ůns ăf đă ȕbĕl. |
| (Als din er de rick ond de macht | (Alns đin ez đă rikj ůnđ đă maħt |
| Ond de herlikhed in eeighed.) | Ůnđ đă ħạrlĭkħạd ĭn ạwĭgħạd.) |
| Amen. | Amĕn. |

## Enllaços externs

* http://www.langmaker.com/folksprk.htm Arxivat 2009-07-24 a Wayback Machine. (en anglès)
* http://groups.yahoo.com/group/folkspraak/ Arxivat 2012-02-06 a Wayback Machine. (en anglès)
* http://www.susning.nu/Folkspraak Arxivat 2008-03-30 a Wayback Machine. (en suec)
* http://de.wikibooks.org/wiki/Folksprak
# Joaquín Parra Fernández

Antonio Joaquín Parra Fernández (Sevilla, 17 de juny de 1961) és un exfutbolista i entrenador andalús. Com a futbolista ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del Reial Betis, amb qui debuta a primera divisió a la campanya 80/81. A l'any següent esdevé titular a l'equip verd-i-blanc, condició que hi manté durant la primera meitat de la dècada dels 80. En total, va jugar 221 partits i va marcar 24 gols amb el Betis a la màxima categoria, tot destacant els 8 gols de la 84/85 o els 44 partits (tots eixint de titular) de la 86/87.
L'estiu de 1987 fitxa per l'Atlètic de Madrid, on signa una bona campanya 87/88, amb cinc gols en 33 partits que ajuden els matalassers a finalitzar en tercera posició. L'any següent, però, cau a la suplència. També seria suplent al Reial Madrid, on milita entre 1989 i 1991, i on guanya una Lliga i dues Supercopes espanyoles.
Després d'una prova al Budapest Honvéd FC, recala a l'Écija Balompié el 1992, on es retira. Una vegada penjades les botes, ha seguit vinculat al món del futbol. L'any 2000 es fa càrrec dels filials del Betis. El 2006, es converteix en seleccionador andalús.

## Referències

* ↑ Joaquín Parra dirigirá al Betis B; Betis official website, 27 juny 2005
* ↑ Joaquín Parra, técnico de la selección sénior andaluza; Terra.es, 19 octubre 2006

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Cucal dels papirs

El cucal dels papirs (Centropus cupreicaudus) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita zones de canyars i salars des d'Angola, sud de la República Democràtica del Congo i de Tanzània cap al sud fins al nord-est de Namíbia, nord de Botswana, Zàmbia, Zimbàbue i Malawi.