OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dai De

Dai De (xinès tradicional: 戴德, xinès simplificat: 戴德, pinyin: Dài Dé), també conegut com a Da Dai, (xinès tradicional: 大戴, xinès simplificat: 大戴, pinyin: Dà Dài, literalment 'Big Dai'), data de mort i naixement desconeguda, va ser un erudit confucià de la Dinastia Han Occidental. Va estar actiu durant el regnat de l'Emperador Yuan de Han (48–33 aEC).
Era el fill de Dai Ren (戴仁) i el germà major de Dai Sheng. Nadiu de Liang (en l'actualitat Shangqiu, Henan) i un fundador de la Jinwen Jingxue (今文经学, Escola de Confucianisme) de la Dinastia Han Occidental.
Ell va ajudar a compilar el Llibre dels Ritus (礼记), editant els 214 llibres compostos en el 1r segle aC els va reduir a 85. El seu germà Dai Sheng reduir encara més fins a 46, als quals es van afegir tres llibres més, donant als 49 que han arribat fins a nosaltres avui dia. La versió de Dai De dels Ritus és coneguda com a 大戴礼记.

## Referències

* ↑ «Prefaci». A: Müller, Max. The Sacred Books of China (en anglès). 3. Oxford: Clarendon Press, 1879, p. xvii–xix (The Sacred Books of the East) [Consulta: 31 maig 2011].
# Can Sabau

Can Sabau és una masia de Santa Perpètua de Mogoda (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta basilical amb tres plantes i golfes.
Es poden apreciar les diferents etapes de construcció a partir dels diversos tipus de finestres que s'observen a la façana posterior de l'edifici. Destaquen les que són d'ornamentació gòtica. La distribució de les obertures és molt simètrica.
La façana principal no presenta cap mena de decoració i tot l'edifici està cobert amb teulada a doble vessant, de teula àrab.

## Història

Actualment, continua sent un nucli d'explotació agrícola i al mateix temps, s'utilitza com a restaurant. És d'època gòtica però molt modificada, tot i així, conserva la seva estructura original.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Sabau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Doronicum plantagineum

Doronicum plantagineum, o el dorònic de fulles del plantatge, és una planta nativa, asteràcia, europea, incloent els Països Catalans i protegida oficialment a les Muntanyes de Prades. Està naturalitzada a Oregon, Estats Units.
Doronicum plantagineum és una herbàcia perenne que fa fins 80 cm d'alt. Les fulles són arrodonides d'11 cm d'alt. Els capítols són de color groc d'uns 5 cm de diàmetre.

## Subespècies

* sinònim de subsp. atlanticum (Rouy) Greuter
* Doronicum plantagineum subsp. emarginatum (H.J.Coste) P.Fourn.
* Doronicum plantagineum subsp. plantagineum
* Doronicum plantagineum subsp. tournefortii (Rouy) Cout.

## Referències

* 1 2 The Plant List, Doronicum plantagineum L.
* ↑ «BSBI List 2007» (xls). Botanical Society of Britain and Ireland. Arxivat de l'original el 2015-01-25. [Consulta: 17 octubre 2014].
* ↑ «Doronicum plantagineum». Natural Resources Conservation Service PLANTS Database. USDA.
* ↑ Altervista Flora Italiana, Doronico piantagineo, Wegerich-Gämswurz, stor gemsrot, Doronicum plantagineum L.
* ↑ Biota of North America Program 2014 county distribution map
* ↑ Flora of North America, Plantain-leaved leopard's-bane, Doronicum plantagineum Linnaeus, Sp. Pl. 2: 885. 1753.
# Chanfainita

La chanfainita és un guisat peruà preparat a força de bofe i patata. És un plat derivat de la chanfaina espanyola.

## Història i descripció

La chanfainita és un plat derivat de la chanfaina hispana amb influències africanes, que es prepara amb bofe (pulmó) de cap de bestiar o de xai deixant de costat les altres vísceres (posat que durant el Virregnat del Perú els esclaus africans van separar el cor pels anticuchos, l'estómac per la pancita i el rachi, les potes per a les patitas con maní, la sang per la sangrecita fregida, etc.), per la qual cosa de la chanfaina espanyola només va quedar el color vermellós (el qual ja no provenia de la guindilla sinó de la llavor del achiote o del ají sec), a més del bofe, després es van agregar les papes andines i per acompanyar-ho amb malnom bullit.

## Variants

La chanfainita peruà té les seves pròpies variants d'acord amb la regió on es prepara tant en ingredients com en presentació del plat, per exemple a Lima se sol acompanyar amb papa a la huancaína, tallarines rojos i fins a de cebiche de peix.

## Referències

* ↑ «Cau Cau y Chanfainita» (en castellà). [Consulta: 18 maig 2018].
* ↑ Bel, Pierina Pighi «21 curiosas -y deliciosas- expresiones que muestran la relación especial de los peruanos con la comida». , 10-12-2016 [Consulta: 19 maig 2018].
* ↑ «La historia de la chanfainita, confusiones y mezcolanzas culinarias» (en castellà). , 07-05-2011 [Consulta: 18 maig 2018].
* 1 2 Fetzer, Erika. Sabores del Perú: la cocina peruana desde los incas hasta nuestros días (en castellà). Viena, 2004, p. 86-87. ISBN 9788483302491 [Consulta: 29 octubre 2018].
* ↑ «La chanfainita: El plato que mata el hambre y el frío» (en castellà). [Consulta: 18 maig 2018].
* ↑ «La chanfainita: el plato criollo por excelencia con historia afroperuana» (en castellà). , 24-11-2014 [Consulta: 18 maig 2018].
* ↑ «Chanfainita hecha con aceite de achiote ganó concurso en Mistura» (en castellà). , 17-09-2011 [Consulta: 19 maig 2018].
* ↑ Acurio, Gastón. Larousse de la gastronomía peruana: diccionario gatronómico ilustrado (en castellà). Lima: Q.W. Editores, 2008, p. 109. ISBN 9789972589379 [Consulta: 15 juny 2019].
* ↑ «‘Cuatro por cuatro’: Una explosión de colores y mistura de sabores» (en castellà). , 16-07-2016 [Consulta: 18 maig 2018].
# Beverino

Beverino (en lígur: Bevein) és un comune (municipi) de la província de La Spezia, a la regió italiana de la Ligúria, situat uns 70 km al sud-est de Gènova i uns 11 km al nord de La Spezia. Forma part del Parc Natural Regional de Montemarcello-Magra.
Beverino limita amb els municipis següents: Borghetto di Vara, Calice al Cornoviglio, Follo, Pignone, Riccò del Golfo di Spezia, Rocchetta di Vara i Vernazza.

## Història

Beverino era una possessió de la família Este, que ho va confiar com a feu al senyor del proper Vezzano Ligure. En els segles XI-XIII hi van haver disputes per la seva propietat entre la família Malaspina i els bisbes de Luni.
El 1247 es va convertir en un comune lliure i va ingressar a la República de Gènova el 1274, tot i mantenir la seva autonomia legislativa.
La frazione de Corvara era un domini dels senyors de Carpena i Ponzone, que, el 1211, van cedir el seu feu a Gènova. Padivarma, antiga possessió del bisbat de Luni, es va convertir en part de la República genovesa el 1274, juntament amb Beverino.

## Llocs d'interès

* Església parroquial de Santa Croce.
* Església de San Michele Arcangelo (segle XIV), a la frazione de Corvara.
* Villa Costa, un monument nacional.

## Transport

Beverino és travessat per la carretera provincial 18. L'estació de tren més propera és la de La Spezia, a la línia Gènova-Roma.

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese (en italià). Nuova Editrice Genovese, 1910.
# Cingle Polit

El Cingle Polit és un jaciment arqueològic d'època epipaleolítica, situat a uns 300 metres al sud-oest del municipi de la Pobla de Cérvoles, a comarca de Les Garrigues.

## Presentació general

El jaciment s'ha interpretat com un espai de producció i explotació de sílex, vinculat a contextos de l'Epipaleolític (-9000 / -5000). Actualment es troba en una situació de precarietat degut l'activitat agrícola a la zona.

## Situació geogràfica i geològica

És en un cingle de materials l'oligocènics que culmina en un tossal de forma allargada que presenta unes dimensions de 50 m de longitud per uns 6 m d'altura. Al peu del cingle hi ha bancals d'ametllers i d'oliveres. El cingle és en un terreny erm d'explotació agropecuària.

## Descobriment i historiografia del jaciment

L'historiador i metge català Salvador Vilaseca i Anguera va realitzar prospeccions superficials al jaciment a mitjans del segle xx. Fa uns anys es van portar a terme tasques de prospecció superficial al jaciment. Els materials arqueològics recuperats al peu del cingle i entre als bancals cultivats consisteixen en conjunt lític format per làmines (algunes de talla microlaminar), nuclis troncopiramidals o prismàtics, rascadors, raspadors, un instrument en forma de T i algunes peces bifacials—un en forma de destral semicircular pedunculada, i l'altre, possiblement una gran punta foliàcia, trencada transversalment. Cal esmentar que entre els raspadors s'hi troba un exemplar triangular, pròxim al tipus “flabeliforme”, i un altre denticulat, amb un front gairebé recte i amb les vores torçades.
De l'estudi d'aquest conjunt, s'ha plantejat que el jaciment del Cingle Polit es pot considerar com una extensió de la indústria epipaleolítica del Priorat vers al sud de Lleida.

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya
* Llista de jaciments arqueològics de Catalunya

## Referències

* 1 2 3 4 Vilaseca, Salvador «Hallazgos de sílex en les Garrigues». Ilerda XXX, pàg. 71.
* 1 2 «eGIPCI (eGestió Integral del Patrimoni Cultural Immoble)».
* ↑ Maya, J. L.. Lérida prehistòrica. Dilagro, 1977, p. 26.

## Bibliografia

* MAS, D. (1980): Aportació a la carta arqueològica de la vall del riu Set. Tesi de llicenciatura inèdita, Universitat de Barcelona.
* eGIPCI (eGestió Integral del Patrimoni Cultural Immoble)
# Can Safont

Can Safont és una masia des districte barceloní d'Horta-Guinardó. Està situada al carrer Natzaret, 107, prop l'església de Sant Genís dels Agudells. La primitiva casa data del segle xiii, si bé al llarg dels segles ha sofert profundes transformacions. La casa tenia l'única aigua viva de la contrada, la qual cosa va provocar tensions amb Can Brasó i els frares de Sant Jeroni de la Vall d'Hebron.
Aquesta casa va tenir molta importància els segles XVIII, XIX i la primera meitat del segle xx, perquè era lloc de referència per a qualsevol activitat social de Sant Genís. La caça era important en aquell indret. Durant molt de temps, gent important de Barcelona hi anava a caçar i anaven a menjar a Can Safont. Per descomptat que l'activitat principal era la del conreu. Els masovers de la família Brasó van treballar la terra amb productes de l'horta, bones collites de blat, etc. La restauració que es veu actualment ha desfet finestrals gòtics i ha tapiat portals; ja no queda res de la bella arquitectura que tenia. L'any 1979 va morir la darrera propietària i, des d'aleshores, la propietat va passar al Bisbat de Barcelona. Actualment hi resideixen les religioses Misioneras Auxiliares de la Iglesia.

## Referències

* ↑ Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó
# Arquiatre

L'arquiatre era el metge principal d'un monarca, que habitualment en tenia uns quants. A la cort imperial romana, el seu cap tenia el rang més alt amb el títol específic de Comes arquiatre.
El terme també s'ha fa servir per als metges principals en certes comunitats. La paraula es forma del grec ἀρχή ('Archè'), «cap», i ἴατρος 'Iatros', «metge». Els equivalents llatins són protomedicus, supra medicos, dominus medicorum i superpositus medicorum. William Smith creu que el significat d'arquiatre és el de cap o dirigent dels metges d'una comunitat, i diu que existien arquiatres en llocs on no hi havia reis a l'època de l'Imperi Romà, com ara Edessa o Alexandria, i que Galè parla d'Andròmac el vell que va ser nomenat arquiatre «per governar els metges». Agustí d'Hipona anomena arquiatre a Esculapi. Els arquiatres sembla que es dividien entre Archiatri sancti palatii, que atenien a l'emperador i Archiatri populares, que atenien al poble.
El primer arquiatre conegut és Andròmac el vell, metge de Neró, que va inventar una medecina anomenada Theriaca Andromachi amb molt bona reputació fins al segle xix. Va escriure la fórmula d'aquesta medicina en un poema elegíac. La paraula arquiatre no apareix a la Naturalis Historia de Plini el Vell, encara que parla de molts metges, i sembla que el seu ús generalitzat no es va produir fins a l'època de Constantí.
Els archiatri sancti palatii eren persones d'alt rang, que a més d'exercir la seva professió, eren jutges si sorgien disputes entre els metges del lloc. Tenien certs privilegis i estaven exempts de tots els impostos, i també les seves dones i fills. No estaven obligats a allotjar soldats i no podien ser empresonats. Aquests privilegis sembla que en un principi havien estat comuns a tots els metges, segons el Codi de Justinià, però més tard només hi tenien dret els arquiatres del palau imperial, i els que exercien a la ciutat de Roma. Quan deixaven el càrrec d'assistència a l'emperador, per vellesa o per qualsevol altra causa, conservaven el títol d'ex-arquiatre.
Els archiatri populares es dedicaven a la curació dels malalts pobres, amb un sou a càrrec de l'estat, encara que podien rebre honoraris dels ciutadans rics als que atenien. N'hi havia un nombre determinat en funció dels habitants de la ciutat. A Roma n'eren catorze, més un d'especial per a les verges vestals. Normalment eren elegits pel poble per ocupar el càrrec.
A Finlàndia arkkiatri és el títol honorífic més alt atorgat a un metge pel President de Finlàndia, de forma que només hi ha un arquiatre alhora. L'arquiatre més famós ha estat Arvo Ylppö, que inicià la pediatria al país i se li atribueix la reducció enorme de mortalitat infantil fins a nivells molt baixos.

## Referències

* ↑ «Carlos Linneo: El Padre de la Taxonomía – ¿Qué Hizo? y Aportaciones» (en castellà). Blogistar | Espectáculos - Farándula, Chismes, Televisión, Música, Cine y mas, 03-06-2018.
* ↑ «Diccionari Enciclopèdic de Medicina». [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ Smith, William (ed.). «Archiater». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 4 febrer 2023].
# Cap de Roc del Graller

El Cap de Roc del Graller és una prominència de 1.475 metres que es troba al municipi de la Conca de Dalt, a la comarca del Pallars Jussà, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, a prop de les Bordes de Segan.
Està situat al sud-oest de les Bordes de Segan, a l'extrem de ponent de la Serra de la Travessa, a la dreta de la llau del Graller.
# Candilichera

Candilichera és un municipi espanyol ubicat a la província de Sòria, dins la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Curiositats

Durant 1965 s'hi rodaren algunes escenes de la pel·lícula Doctor Zhivago de David Lean.
# Chanel (desambiguació)

«Chanel» té aquests significats:
* Chanel, marca i empresa
** Chanel 2.55, una bossa
** Chanel N° 5, un perfum
* Coco Chanel, dissenyadora de moda francesa
* Chanel Preston, actriu porno
* Chanel Terrero, cantant catalanocubana
* No s'ha de confondre amb Channel.
# Dorojni (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Dorojni».
Dorojni (en rus: Дорожный) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.062 habitants, pertany al districte d'Aksai.

## Referències

* ↑ Паспорт муниципального образования «Мишкинское сельское поселение» Аксайского муниципального района
# Beveren (desambiguació)

«Beveren» té aquests significats:
Beveren és un topònim molt freqüent
* Beveren o Beveren-Waas, municipi de Flandes Oriental
* Beveren-Leie, antic municipi de Flandes Occidental, fustionat amb Waregem
* Beveren (Roeselare), antic municipi de Flandes Occidental, fustionat amb Roeselare

## Entitats històriques

* Senyoria de Beveren, feu del comtat de Flandes

## Persones

* Jan van Beveren, futbolista
# Bosc Sectorial de Riutort

El Bosc Sectorial de Riutort (en francès, oficialment, Forêt Sectionale de Rieutort) és un bosc del terme comunal de Puigbalador, de la comarca del Capcir, a la Catalunya del Nord.
Aquest bosc, de 4,5 km² d'extensió, està situat a la zona occidental del terme comunal de Puigbalador, al nord-oest del poble de Riutort, al límit del terme comunal. És al nord i nord-oest de l'antiga estació d'esquí de Puigbalador.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per la comuna de Puigbalador, atès que la propietat del bosc és de la comuna. Té el codi identificador de l'ONF F16266P.

## Referències

* ↑ El Bosc Sectorial de Riutort en els ortofotomapes de l'IGN
# Candil

Candil és una entitat de població de l'Uruguai, situada a l'oest del departament de Florida. Forma part de l'àrea metropolitana de Florida, amb un nucli poblacional de 6.465 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 70 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* 1 2 (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
Viccionari
# Desembarcament d'Al-Faw

El desembarcament d'Al-Faw va ocórrer el 6 de novembre de 1914, i la batalla de la fortalesa d'Al-Faw el 8 de novembre de 1914, quan les forces britàniques van atacar a la fortalesa otomana d'Al-Faw.
Els britànics van conquerir la fortalesa.

## Antecedents

Quan l'Imperi Otomà va entrar en la Primera Guerra Mundial, els britànics temien per la seguretat dels camps petrolífers del Golf Pèrsic. Per a protegir les seves instal·lacions, els britànics van decidir capturar la part de la costa del Golf Pèrsic controlada pels otomans.
La fortalesa d'Al-Faw era la principal fortalesa otomana de la costa del Golf Pèrsic. Els britànics van assignar la missió de capturar-la a la Indian Expeditionary Force D (IEF D), formada per la 6th (Poona) Division i comandada pel Tinent General Arthur Barrett, junt amb Sir Percy Cox com a Political Officier.

## El desembarcament

La primera força de desembarcament va ser la 16a (Poona) Brigada, sota el comandament del general de brigada Delamain.
Les tropes britàniques van desembarcar a la platja d'Al-Faw el 6 de novembre de 1914, i van rebre immediatament el foc pesat de la fortalesa d'Al-Faw.
Quan els britànics avançaven cap a la fortalesa, es van trobar amb els assalts de la infanteria otomana. Els britànics van aconseguir repel·lir els atacs, però no van poder prendre la fortalesa, perquè la seva artilleria pesant encara no havia desembarcat.
Posteriorment, els britànics van cavar trinxeres al voltant de la fortalesa, i de tant en tant disparaven projectils cap a la fortalesa.

## La batalla de la fortalesa d'Al-Faw

L'artilleria pesant britànica va arribar el 8 de novembre i els britànics començaren immediatament a bombardejar la fortalesa otomana. L'artilleria va trencar les parets i les tropes britàniques van carregar contra la fortalesa. Després de 45 minuts de combats a curta distància dins de la fortalesa, els britànics van aconseguir capturar la fortalesa i fent 300 presoners otomans.
L'endemà, els britànics ocuparen sense lluita el port d'Al-Faw, i la resta de la divisió va començar a desembarcar.

## Conseqüències

Amb la captura d'Al-Faw, els otomans ja no controlaven tot el Golf Pèrsic i les instal·lacions britàniques van quedar fora de perill.
No obstant això, els britànics van veure que les seves instal·lacions no estarien veritablement segures fins que capturessin Bagdad. Això va donar lloc a diverses campanyes contra Bagdad que donarien lloc a la captura d'aquesta ciutat pels britànics el 1917.

## Referències

* Barker, A.J. The Iraq War. Enigma Books, 2009.
* Tucker, Spencer C. World War I. The Definitive Encyclopedia and Document Collection. Oxford: ABC-CLIO, 2014. ISBN 978-1-85109-964-1.
* Wilson, Arnold. Loyalties Mesopotamia 1914-1917. Londres: Oxford University Press, 1930.
# Chanel Preston

Chanel Preston (Fairbanks, Alaska, 1 de desembre de 1985) és una actriu pornogràfica nord-americana. Va entrar a la indústria del cinema per a adults l'any 2010 als 24 anys.
Preston va créixer a Alaska. Abans d'entrar al cinema per a adults, va treballar com a stripper a Hawaii fins que va conèixer algú en la indústria del porno que li va veure potencial i li va suggerir que provés fortuna com a actriu. Va debutar en la indústria per a adults el gener de 2010, gravant la seva primera escena amb Nick Manning per a la sèrie de Brand New Façs. Poc després va arribar la seva primera pel·lícula titulada 3rd Degree's Bikini Land i la seva primera portada de revista en Franc's Hot Video. A la mateixa li van seguir les portades de Club, Cheri i High Society. Va ser premiada amb els premis CAVR i XCritic a la millor actriu i a la millor actriu revelació respectivament de l'any 2010. També va rebre quatre nominacions als Premis AVN de l'any 2011 encara que no es va alçar amb cap d'ells. Les seves escenes en Fashion Fucks, Speed i This Aint Avatar XXX 3D li van valer gran part de les seves nominacions.
En 2012 va ser nomenada Penthouse Pets del mes de març de la revista Penthouse. Aquest mateix any es va convertir també en la protagonista de la versió porno de Tomb Raider rodada per Exquisite Films encarnant a Lara Croft.

## Referències

* ↑ «Chanel Preston Named Starlet of the Year by CAVR.com». AVN, 28-12-2010. Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 2 gener 2011].
* ↑ «Chanel Preston Named 2010 Best New Starlet by XCritic.com». AVN, 27-12-2010. Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 2 gener 2011].
* ↑ «Up Close & Personal with the Gorgeous Chanel Preston». ZZinsider, 24-01-2011. [Consulta: 26 gener 2011].
* ↑ «Porn Star Profile AVN Chanel Preston, PhatForums.org». PhatForums.org. Arxivat de l'original el 2010-10-08. [Consulta: 21 desembre 2010].
* ↑ «Chanel Preston Covers 3rd Degree Films' Nylons 8». AIP Daily. Arxivat de l'original el 2010-12-10. [Consulta: 21 desembre 2010].
# Dyer (Tennessee)

Dyer és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 2.406 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dyer tenia 2.406 habitants, 979 habitatges, i 673 famílies. La densitat de població era de 411 habitants/km².
Dels 979 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 14,9% dones solteres, i en un 31,2% no eren unitats familiars. En el 28,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 23,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 73,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.250 $ i la renda mediana per família de 35.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.539 $ mentre que les dones 19.306 $. La renda per capita de la població era de 14.587 $. Entorn de l'11% de les famílies i el 14,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dyer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dyer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Barranc de Galliner

* Per a altres significats, vegeu «Galliner (desambiguació)».
El barranc de Galliner és un barranc, afluent del barranc de la Creueta, a la vall de Carreu, a l'extrem nord del terme municipal d'Abella de la Conca, del Pallars Jussà.
Es forma just dessota del Cap de Boumort, al capdamunt del Clot de la Dona Morta, dins del terme de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca. D'aquí davalla cap al sud, i a mesura que baixa va decantant-se cap al sud-oest, amb fragments clarament cap a ponent. S'aboca en el barranc de la Creueta just en el lloc on la Pista dels Prats segueix la llera d'aquest darrer barranc.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic descriptiu i modern, que designa el barranc que neix i travessa la zona de Galliner.

## Referències

* ↑ «barranc de Galliner». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 14 novembre 2022].

## Enllaços externs

* El Barranc de Galliner en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bever (desambiguació)

«Bever» té aquests significats:

## Toponímia

* Bever, un municipi de Bèlgica
* Bever (Grisons), un municipi del cantó dels Grisons a Suïssa

## Hidrografia

* Bever, el nom baix alemany del riu Beber a Saxònia-Anhalt
* Bever (Weser), un afluent del Weser