OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Schistura acuticephalus

Schistura acuticephalus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Irauadi (Myanmar).

## Amenaces

La seua principal amenaça és la destrucció del seu hàbitat.

## Referències

* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Hora, S. L., 1929. Notes on fishes in the Indian Museum. XVII. Loaches of the genus Nemachilus from Burma. Rec. Indian Mus. (Calcuta), v. 31 (pt 4): 311-334, Pls. 14-15.
* 1 2 UICN (anglès)
* ↑ Jayaram, K. C., 1981. The freshwater fishes of India, el Pakistan, Bangladesh, Burma and Sri Lanka--a handbook: i-xxii + 1-475, Pls. 1-13. Zoological Survey of India.
* ↑ Jayaram, K. C., 1999. The freshwater fishes of the Indian region. Narendra Publishing House, Delhi - 110006, Índia. 551 p.
* ↑ Kottelat, M., 1990. Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Vietnam: 1-262. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic, Alemanya.
* ↑ Menon, A. G. K., 1987. The fauna of India and the adjacent countries. Pisces. Vol. IV.: i-x + 1-259, Pls. 1-16. Teleostei - Cobitoidea. Part 1. Homalopteridae. Zoological Survey of India.

## Bibliografia

* Banarescu, P. i T. T. Nalbant 1995: A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" v. 35: 429-495.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. «Zoogeography of the fishes from Indochinese Inland waters with an annotated check-list» (PDF) (en anglès). Bulletin Zoölogisch Museum, Universiteit van Amsterdam, 12, 1, 1989, pàg. 1-55.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Abd-al-Majid

Abd-al-Majid és el nom dels següents personatges:
Abd-al-Majid forma part del nom de molts personatges:
* Abdul Majid Kubar, polític libi
* Abdülmecit I, soldà otomà
* Abdülmecit II, soldà otomà
* Abu-l-Maymun Abd-al-Majid ibn Muhàmmad ibn al-Mústansir al-Hàfidh li-din-Al·lah, califa fatimita
* Abu-Muhàmmad Abd-al-Majid ibn Abdun al-Fihrí, poeta andalusí
* Saddam Hussein 'Abd al-Majid al-Tikriti, president iraquià

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquesta llista s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom Abd-al-Majid, tot i que no en fos el nom principal
# Soche

El Soche és un volcà dacític que s'alça fins als 3.955 msnm. Es troba a l'extrem nord d'una cadena volcànica secundària de l'Equador. Construït sobre un substrat paleozoic, té una caldera que s'obre cap a l'est. Una gran erupció cap a l'any 6650 aC va generar la caiguda de cendra a Colòmbia i la formació de dos doms de lava a l'interior de la caldera.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Soche» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2024].
# Tàngara capnegra

La tàngara capnegra (Pseudospingus verticalis) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita vegetació baixa i arbusts dels Andes de Colòmbia, sud-oest de Veneçuela, est de l'Equador i nord-oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Tàngara capnegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Barranc Roi (la Torre de Cabdella)

El Barranc Roi (pronúncia pallaresa de barranc roig) és un barranc del terme de la Torre de Cabdella, al Pallars Jussà. Feia de límit entre els termes de la Pobleta de Bellveí i el primigeni de la Torre de Cabdella.
S'origina a 1.098 m. alt., per la confluència dels barrancs de l'Hortal, que ve de Aguiró, al nord, de Pui Mener, que procedeix de ponent, i de les Tarteres (des Tarteres, en la forma pallaresa). Des de la seva formació, davalla cap al sud-est, passant per sota i al nord del poble de Castell-estaó. S'aboca en el Flamisell a llevant de Castellestaó i al nord-oest de la Plana de Mont-ros.
La seva és una vall molt marcada en el territori, amb muntanyes força altes a banda i banda. Al sud, Santa Bàrbara i el Serrat de l'Aire, i al nord el massís format pel Tossal de Tuiro, la Serra de Castellnou, la Serra de la Pala i el Tossal de les Comes de Guiró.
A les vores del barranc, però força enlairats respecte de la llera del barranc, hi ha, al nord, els pobles de Aguiró i Obeix, i, al sud, el de Castell-estaó.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic descriptiu. Només cal donar un cop d'ull a aquest barranc per adonar-se'n que el nom és del tot adequat, atesa la vermellor rovellada de la terra per on discorre el barranc.

## Vegeu també

* Torrent de la Plana

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Becari

Un becari és, per extensió qualsevol persona que gaudeix d'una beca ja sigui estatal o per part d'una entitat privada.
La concepció moderna ens apropa més al concepte d'un estudiant que dins d'un organisme públic o privat pot realitzar pràctiques en empreses, ja sigui amb retribució econòmica o sense, i amb l'objectiu d'anar endinsant-se al món laboral o prestant el coneixement adquirit en els seus estudis per desenvolupar projecte sobre investigacions Es podrien citar molts exemples, com pot ser el Programa Leonardo que formant part del Programa d'Aprenentatge Permanent de la Unió Europea permet l'estudiant que ja ha finalitzat els seus estudis realitzar pràctiques a l'estranger, rebent a canvi una quantitat econòmica.
De vegades s'empra com a sinònim del terme "passant", encara que en la realitat són dues coses diferents, ja que en aquest cas seria qui, havent culminat els estudis corresponents, sigui contractat amb l'única finalitat que desenvolupi una primera experiència laboral relacionada amb els objectius educatius de la formació rebuda.
Més recentment els becaris són els que sent estudiants, són contractats per una entitat (estatal o no), amb la finalitat de brindar un ajut econòmic per contribuir al cost dels seus estudis (tot millorant els seus coneixements amb la pràctica), a canvi de la prestació de tasques.
En l'actualitat, la concessió de beques a titulats és objecte de controvèrsia a Espanya, ja que es consideren com a treball encobert (per tant, serien un frau a la Seguretat Social i a l'Estatut dels treballadors).

## Vegeu també

* Aprenent
* Beca

## Referències

* ↑ «becari». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «eu/education/programmes/programmes_es.html Programes de finançament per a l'educació i la formació» (en castellà). europa.eu, 2007. [Consulta: 10 febrer 2008].
* ↑ Federació de Joves Investigadors/Precaris (en castellà), 2008 [Consulta: 14 novembre 2008].
* ↑ Apadrina un Becari (en castellà), 2008 [Consulta: 14 novembre 2008]. Arxivat 2008-12-07 a Wayback Machine.
Viccionari
# Scordatura

La scordatura, o afinació alterada, és una tècnica d'interpretació aplicada als instruments cordòfons, tant de corda fregada com de corda pinçada consistent a afinar una o diverses de les cordes de l'instrument en tonalitats diferents de la que és habitual, fins i tot invertint-ne l'ordre d'afinació. Mentre que en la música clàssica és més habitual el primer sentit del mot, en la música tradicional és més freqüent el segon. Així mateix aquestes afinacions són força usades en grups de rock alternatiu. La scordatura permet interpretar passatges o temes que d'altra manera no es podrien practicar amb l'instrument, per bé que és anatòmicament impossible polsar alhora dues cordes en determinades tonalitats, o bé poder interpretar acords, amb intèrvals no convencionals, en definitiva es canvia les possibilitats interpretatives de l'instrument.

## La scordatura en la música clàssica

L'han utilitzat, entre altres:
* Marco Uccellini (1610 - 1680), en moltes de les seves obres per a violí.
* Heinrich Ignaz Franz von Biber a les sonates del rosari.
* Johann Pachelbel utilitza diferents afinacions per al violí al seu Musikalische Ergötzung.
* Vivaldi a la versió original de l'ària ‘Tu dormi in tante pene’ de l'òpera Tito Manlio Servilia, en aquest cas per a la viola d'amore. També en el seu concert per a violí en la, Op. 9 número 6: el solista ha d'afinar la quarta corda en la en lloc de l'habitual sol.
* Johann Sebastian Bach a la cinquena suite per a violoncel sol.
* Telemann al concert per a dos violins en la major, TWV 43:7.
* Haydn a la simfonia 60, tots els violins al començament del darrer moviment afinen la quarta corda en fa; el títol de la simfonia és Il distratto, és a dir El distret de manera que és com si aquests instruments s'haguessin oblidat d'afinar correctament aquesta corda.
* Mozart a la simfonia concertant per a violí i viola.
* Schumann, en el violoncel del seu quartet amb piano Op. 47.
* Paganini al primer concert per a violí i orquestra.
* Mahler en el violí solista al segon moviment de la quarta simfonia
* Camille Saint-Saëns, al violí solista de la Dansa Macabra: en lloc d'un mi cal afinar en mi bemoll la 1a corda.
* Schnittke al seu monòleg per a viola i corda.
* Igor Stravinski l'aplica als violins a L'ocell de foc, i al violoncels al final de La consagració de la primavera.
* Richard Strauss en els violins a Ein Heldenleben i a les violes a Don Quixote.
* Ottorino Respighi a Els pins de Roma, en diferents passatges, l'usen tant els violoncels com els contrabaixos.
* Zoltán Kodály a la sonata per a violoncel sol fa afinar diferentment les dues cordes greus.
* Béla Bartók al començament del tercer moviment dels seu Contrasts per a clarinet, violí i piano,buscant un efecte proper al folklore hongarès.
* Ligeti en el concert per a violí.
* George Crumb, en els violoncels a Vox Balaenae.
* Bernat Vivancos a La ciutat dels àngels I (2003) on tota l'orquestra de corda usa scordatura diferent.
# Sochaczew

Sochaczew és una ciutat polonesa, del voivodat de Masòvia. Els primers signes d'habitants es remunten al 1221, quan ja hi ha menció d'un primer castell. Durant la guerra contra Lituània, la ciutat fou destruïda el 1286. No es pot datar amb exactitud quan va rebre l'estatus de ciutat, però sí que se sap que ja el tenia el 1368. Es creu que el va poder rebre durant el segle XIV o XIII. Ja al segle xiv es va construir a la ciutat sobre l'actual turó del castell una propietat del duc de Masòvia. El 1476, quan la ciutat formava part del Regne de Polònia, Casimir IV va ampliar els drets dels ciutadans. A partir d'aleshores van poder comerciar amb Lubelski (Lublin) i amb Rus. El 1563 la ciutat tenia 211 artesans de 13 especialitats diferents, entre les quals el tèxtil era el sector més important. Entre el 1655 i el 1660 els suecs van ocupar i destruir pràcticament tota la ciutat. Abans de la Gran Guerra del Nord, quan es va tornar a veure greument afectada, va haver de suportar la pesta i força incendis. Durant la Tercera Partició de Polònia, el 1795, la ciutat fou incorporada a Prússia. El 1807 va passar al Gran Ducat de Varsòvia, i el 1815 al Tsarat de Polònia. Durant la Primera Guerra Mundial, els afores de la ciutat foren l'escenari d'una cruent guerra entre alemanys i russos. Durant la Segona Guerra Mundial va tenir lloc molt a prop la batalla de Bzura entre alemanys i polonesos. Durant l'ocupació nazi la població jueva, gairebé una quarta part de la població total, fou anihilada o deportada a camps d'extermini.
# TvG2

La tvG2, fins a setembre de 2009 anomenada G2, és la segona cadena de televisió de la Corporación de Radio-Televisión de Galicia.

## Característiques

La seva programació se centra en els espais infantils i culturals.
A més, s'emeten en simulcast (a la mateixa hora que la TVG convencional) els informatius "Bos días", "A revista" i "Telexornal serán", així com el musical "Luar", a més d'alguns especials informatius.
El canal emet actualment només en TDT les 24 hores del dia. La quota de pantalla és del 0,8%.

## Referències

* ↑ El nom va en minúscula

## Vegeu també

* Compañía de Radio-Televisión de Galicia
* TVG

## Enllaços externs

* Programació de G2
# Vichyssoise

La vichyssoise és una sopa cremosa de blanc de porros, patates, cebes, nata i aigua o brou que se serveix freda. Es distingeix del puré de porro en el fet que és més líquida. Les sopes fredes de verdures i hortalisses són un recurs hidratant i refrescant per als dies de calor. N'existeix una variació medieval, una mena d'antecessor considerada més aviat humil i poc sofisticada, la «porrada» sense llet d'origen animal ni patates, però amb llet d'ametlles. També n'hi ha una variació més moderna en la qual es reemplacen els porros per carabassó. Aquesta sopa quan és calenta, es diu crema de porros.
Si bé el seu nom reflecteix el topònim de la ciutat occitana de Vichèi (en francès, Vichy), l'origen de la «sopa de Vichy» no és clar. La va inventar un cuiner francès, Louis Diat, originari de Montmaraud, emigrat a Nova York com a xef de l'hotel Ritz. El 1917 pensant en una recepta de la seva àvia, hi va afegir llet per a refredar-la. La va batejar vichyssoise perquè era una balneari famós, més conegut que el seu humil poble natal, situat una seixantena quilòmetres al nord-est de Vichy.

## Altres sopes fredes

Oliaigu menorquí, ajoblanco d'all, tarator de cogombre, salmorejo de tomàquet, gaspatxo de cogombre i tomàquet, borsx de remolatxa o agrella, etc.

## Referències

* ↑ Ribas, Marc. «Vichyssoise». TV3. CCMA, s.d. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ Caramés, Gessamí. «Vichyssoise fresca». TV3. CCMA, s.d. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ Fàbrega i Colom, Jaume. Cuina monàstica. Editorial Mediterrània, 2013, p. 74.
* ↑ Mañé, Josep Maria; Julià, Carme. «Vichyssoise de carbassó». A: Com a casa de la mama: Les millors receptes de la cuina casolana. Penguin Random House, 2021, p. 64-65. ISBN 9788417909307.
* ↑ Torres, Sergi; Torres, Javier. Torres a la cuina 3: Tradició amb toc Torres. Barcelona: Rosa dels vents. ISBN 84-17444-49-1.
* ↑ «La vichyssoise, itinéraire d’une soupe passée partout… sauf à Vichy» (en francès). La Montagne (ed. Centre France, 25-11-2014. [Consulta: 26 desembre 2021].

## Bibliografia

* Gilbert Martínez, Trinitat «Com fer 'vichyssoise' a l'estil del restaurant Les Cols d'Olot? Recepta de la cuinera Fina Puigdevall». Ara, 05-06-2020.
# BHI

BHI té els següents significats:
* Institut d'Educació Secundària (del seu nom en basc Bigarren Hezkuntzako Institutu), centre educatiu on s'imparteix ensenyament secundari
* Hebreus africans (del seu nom en anglès Black Hebrew Israelites), grups de negres estatunidencs que es consideren descendents dels israelites
* Brain Heart Infusion, medi de cultiu usat per a una gran varietat de microorganismes
# San Miguel del Arroyo

San Miguel del Arroyo és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 855 | 855 | 775 | 785 |
# Betula ermanii

Betula ermanii, el bedoll d'Erman, és una espècie d'arbre pertanyent a la família de les betulàcies.

## Descripció

Betula ermanii pot arribar a assolir els 20 m d'alçada. L'escorça és de color groc i blanc. L'escorça de les branques joves està nua, però presenten berrugues de color taronja. Les fulles són àmpliament aovades i tenen 7-11 venes a la superfície de la fulla d'una costella. Té 5-8 centímetres de llarg i són acuminades. La base de la fulla es retalla per ser cordiforme. Els pecíols tenen d'1,5 a 2,5 centímetres de llarg.
El període de floració comença a primavera. Les inflorescències tenen forma ovoide, són individuals i tenen de 2 a 3 centímetres de llarg i un diàmetre d'aproximadament 1,5 centímetres.

## Distribució geogràfica

És molt variable la seva distribució i les espècies es poden trobar al Japó, les Kurils, l'illa de Sakhalín de Kamtxatka, i Corea.

## Taxonomia

Betula lenta fou descrita per Adelbert von Chamisso i publicat a Linnaea 6: 537, pl. 6, f. D, a–e. 1831.

### Etimologia

Betula: nom genèric que donaren els grecs al bedoll.
ermanii: epítet

### var. ermanii

* Betula ganjuensis Koidz.
* Betula incisa (Koidz.) Koidz.
* Betula komarovii Perfil. & Kolesn.
* Betula paraermanii V.N.Vassil.
* Betula saitoana Nakai
* Betula shikokiana Nakai
* Betula ulmifolia var. glandulosa H.J.P.Winkl.

### var. japonica (Shirai) Koidz.

* Betula bhojpattra var. japonica Shirai
* Betula nikoensis Koidz.

## Referències

* ↑ «Betula ermanii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 20 desembre 2012].
* ↑ Betula ermanii en PlantList consultat el 20 de desembre de 2012

## Bibliografia

* Ohwi, J. Flora of Japan, 1984. ISBN 978-0-87474-708-9
* Woody Plants of Japan, Vol. 1, 2000. ISBN 4-635-07003-4
* Flora of China Editorial Committee. 1999. Fl. China 4: 1–453. Science Press & Missouri Botanical Garden Press, Beijing & St. Louis.

## Enllaços externs

* http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=2&taxon_id=200006146
# Searchlight

Searchlight és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nevada. Segons el cens del 2000 tenia 576 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Searchlight tenia 576 habitants, 315 habitatges, i 136 famílies La densitat de població era de 17,03 habitants per km².
Dels 315 habitatges en un 8,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 34,9% hi vivien parelles casades, en un 5,1% dones solteres, i en un 56,8% no eren unitats familiars. En el 48,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,46.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 10,1% tenia menys de 18 anys, un 3,0% entre 18 i 24, un 20,0% entre 25 i 44, un 35,8% de 45 a 64 i un 31,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 54,6 anys. Per cada 100 dones hi havia 125,88 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 131,25 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.407 $ i la renda mediana per família de 29.323 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.563 $ mentre que les dones 27.868 $. La renda per capita de la població era de 19.606 $. Aproximadament el 0,0% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Searchlight». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Searchlight». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Adolf Beltran

«Adolf Beltran» té aquests significats:
* Adolf Beltran i Ibáñez, polític valencià
* Adolf Beltran i Català, periodista valencià
# Stuarts Draft

Stuarts Draft és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 8.367 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stuarts Draft tenia 8.367 habitants, 3.124 habitatges, i 2.436 famílies. La densitat de població era de 162,9 habitants per km².
Dels 3.124 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,9% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 22% no eren unitats familiars. En el 18,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.342$ i la renda mediana per família de 52.308$. Els homes tenien una renda mediana de 32.917$ mentre que les dones 26.414$. La renda per capita de la població era de 18.463$. Entorn del 2,2% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stuarts Draft». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stuarts Draft». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Venus O'Hara

Venus O'Hara és una actriu i escriptora britànica resident a Barcelona, autora d'assaigs sobre sexe. O'Hara estudià belles arts, per la qual cosa reivindica el nu com a objecte artístic i no com a objecte sexual, i treballà com a professora d'anglés, entre altres ocupacions, abans de dedicar-se a l'escriptura. L'any 2011 esdevingué la primera bloguera en ocupar la portada de la revista Interviú, amb el titular «Vull ser provadora de vibradors». Cinc anys després, O'Hara tornà a ocupar la portada com a dissenyadora del seu propi consolador, després d'haver-ne provat més de tres-cents.
Bibliografia :
| A. | Títol | Editorial | ISBN |
| | Love Me Like You Hate Me | | amb Erika Lust |
| 2014 | La máscara de Venus | Planeta |
| 2015 | Anglès per a pervertits | Beascoa | 8401388759 |

## Referències

* ↑ Francesc de Dalmases. «La llengua i el sexe d'un país normal». El Món, 08-09-2015. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2017. [Consulta: 28 juliol 2017].
* ↑ Joan Callarissa. «Venus O'Hara: "Alliberament sexual no és promiscuïtat, és més liberal dir que no"». Ara, 03-05-2013. [Consulta: 28 juliol 2017].
* ↑ Paula Arenas. «Venus O'Hara: "Me canso de decir a los hombres: más suave, por favor, más suave"» (en castellà). 20 Minutos, 30-05-2014. [Consulta: 3 octubre 2019].
* ↑ Míriam Arcera. «Sueños y secretos de… Venus O’Hara» (en castellà). Le Cool. [Consulta: 29 setembre 2019].
* ↑ «La blocaire Venus O'Hara, a Interviú». El Periódico, 17-10-2011 [Consulta: 28 juliol 2017].
* ↑ «'Interviú' despulla Venus O'Hara, escriptora i dissenyadora del seu propi consolador». El Periódico, 17-04-2016 [Consulta: 28 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Tarragona Digital Arxivat 2018-12-30 a Wayback Machine. La llengua i el sexe d'un país normal, per Francesc de Dalmases