OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Papagoïta

La papagoïta és un mineral de la classe dels ciclosilicats. Va ser descoberta l'any 1960 en una mina prop d'Ajo al comtat de Pima, a l'estat d'Arizona (EUA), sent nomenada així per la tribu índia papago que habita la zona.

## Característiques químiques

És un alumini-ciclosilicat de calci i coure, hidroxilat i anhidre. Estructura en anells de quatre tetràedres de sílice. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses: titani, ferro, manganès, magnesi i aigua.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la papagoïta pertany a «09.CE - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$^8$- (vierer-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: verplanckita, baotita, nagashimalita, taramel·lita, titantaramel·lita, barioortojoaquinita, byelorussita-(Ce), joaquinita-(Ce), ortojoaquinita-(Ce), estronciojoaquinita, estroncioortojoaquinita, ortojoaquinita-(La), labuntsovita-Mn, nenadkevichita, lemmleinita-K, korobitsynita, kuzmenkoïta-Mn, vuoriyarvita-K, tsepinita-Na, karupmøllerita-Ca, labuntsovita-Mg, labuntsovita-Fe, lemmleinita-Ba, gjerdingenita-Fe, neskevaaraïta-Fe, tsepinita-K, paratsepinita-Ba, tsepinita-Ca, alsakharovita-Zn, gjerdingenita-Mn, lepkhenelmita-Zn, tsepinita-Sr, paratsepinita-Na, paralabuntsovita-Mg, gjerdingenita-Ca, gjerdingenita-Na, gutkovaïta-Mn, kuzmenkoïta-Zn, organovaïta-Mn, organovaïta-Zn, parakuzmenkoïta-Fe, burovaïta-Ca, komarovita i natrokomarovita.

## Formació i jaciments

Es forma com a mineral secundari, incrustat en vetes de pòrfir de granodiorita; també incrustat dins de cristalls de quars.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: auricalcita, shattuckita, Ajoïta, baritina o quars.

## Referències

* ↑ «Papagoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 març 2018].
* ↑ Hutton, C.O. y A.C. Vlisidis, 1960.
* Papagoïta, mindat.org.
* Papagoïta, webmineral.com.
* Manual de papagoïta, Mineral Data Publishing.
# Puré

Un puré és una recepta culinària preparada a partir de llegums, verdures, fruites o carn o peix, trinxats fins a obtenir una pasta fina, homogènia i espessa.

## Elaboració

Els ingredients es poden triturar amb un passapuré prèviament cuinats. Algunes verdures cal pelar-les abans. Normalment el procés és molt més fàcil amb els ingredients cuinats i ben tous, quan es poden fer puré amb una forquilla o altres estris de cuina dins d'un bol prou gran. Es pot afegir aigua o llet segons la recepta.
La preparació d'un puré pot ser una etapa prèvia de la preparació d'un plat com els bunyols, la coca bamba, el pastís de patata (amb puré de patata i carn picada), el soufflé, etc.

## Alguns purés

* Puré de patates
* Puré de cigrons o hummus
* Puré d'albergínia

## Variants

* Per als nadons se sol fer purés que contenen carn o peix amb verdures, sovint basats en una part del plat que es fa pels adults, però simpement passat pel passapuré o el túrmix. També es venen ja preparats en forma de potets. Igualment, també es fan purés semblants per a malalts amb problemes de dentició o per a empassar, etc.
* Hi ha purés, com el puré de tomàquet, que es preparen de forma industrial i es venen en llauna.
* El puré de castanya es fa servir en pastisseria.
* Trinxat de la Cerdanya
* Aligot
* Pastís d'escórpora

## Referències

* ↑ «Tonyina amb puré d'alberginia». Arxivat de l'original el 2010-02-17. [Consulta: 7 juny 2009].
* ↑ Postres de maduixes amb puré de kiwi
# Mitl Valdez

Mitl Valdez (24 d'agost de 1949, Mèxic, D. F.) és un cineasta mexicà.

## Biografia

Va concloure els estudis generals cinematogràfics pel CUEC (Centre Universitari d'Estudis Cinematogràfics), del qual va ser director de febrer de 1997 a març de 2004. Així mateix ha escrit, dirigit i editat més de vint documentals i diversos programes de televisió. El 1987 va dirigir la pel·lícula Los confines, estrenada el 1992, basada en històries de Juan Rulfo. i considerada com la pel·lícula número 40 entre les 100 millors pel·lícules del cinema mexicà, de la revista Somos. El 2012 va dirigir el documental 200 años después sobre el bicentenari de la independència de Mèxic.

## Filmografia
### Com a director

* Tras el horizonte (1984)
* Los confines (1987)
* Los vuelcos del corazón (1996)
* 200 años después (2012)

### Com a productor

* 2000: Rito terminal d'Óscar Urrutia Lazo
* 2001: Un mundo raro d'Armando Casas
* 2003: Maiz: experimento invisible d'Eréndira Valle
* 2003: La casa de las bellas durmientes de Daniela Paasch
* 2003: El alebrije creador d'Olimpia Quintanilla
* 2003: La casa de enfrente de Tonatiúh Martínez
* 2003: Juego de manos d'Alejandro Andrade
* 2003: En los cuernos de la luna de Mario Viveros

## Referències

* ↑ Mitl Valdez Arxivat 2017-09-25 a Wayback Machine. a El Universal
* ↑ Mitl Valdéz: “Era muy celoso de su intimidad”, Milenio.com. 13 de maig de 2017
* ↑ «Las 100 mejores películas del cine mexicano». Arxivat de l'original el 8 de febrer de 2010. [Consulta: 23 gener 2009]. Arxivat 2002-11-25 a Wayback Machine.
* ↑ El documental 200 años después pretende informar lo que pasa en San Miguel de Allende, La Jornada, 3 de setembre de 2012

## Enllaços externs

* TAP, Especial Directores - Mitl Valdez (03/10/2015) a YouTube
# Manuel Pascual Martínez

Manuel Pascual Martínez (Alacant, 1910 - 13 d'octubre de 1936) fou un dirigent falangista alacantí, mort durant la guerra civil espanyola.
En juliol de 1935 fou un dels primers afiliats de la Falange Española a la ciutat d'Alacant, juntament amb Luis Castelló i César Elguezábal Hernández. Cap al gener de 1936 seria cap local de la Falange a Alacant, i va anunciar que el seu partit s'abstindria a les eleccions generals espanyoles de 1936, tot i que finalment presentarien candidatura a la província d'Alacant. Fou detingut el 9 de juny de 1936 amb el secretari de Falange José Ibáñez Musso, i després que fracassés a Alacant el cop d'estat del 18 de juliol fou jutjat per un Tribunal Popular, condemnat a mort i executat el 13 d'octubre de 1936 juntament amb el seu germà Santiago, que era militar.
Ambdós germans van tenir un carrer dedicat al centre de la ciutat d'Alacant fins al juliol de 2018, quan el carrer va rebre el nom de José Estruch Sanchis.

## Referències

* ↑ Historia del Cine en Alicante durante la Guerra Civil Española (1936-1939), per Francisco Joaquín Cerdá Bañón, p. 68
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.422. ISBN 9788495484802.
* ↑ Detención de directivos de Falange en Alicante, ABC, 10 de juny de 1936
* ↑ LA POLÉMICA POR LAS CALLES FRANQUISTAS DE ALICANTE NO TERMINA Arxivat 2018-11-11 a Wayback Machine., aquienalicante.com, 3 de setembre de 2018
* ↑ Razones para suprimir el nombre de 40 calles de Alicante, alicantepress.com
* ↑ Quién es quién en las nuevas calles de Alicante (y 2), alicanteplaza, 26 de juliol de 2018
# Seljuq ibn Salghur

Saljuq ibn Salghur o Selçuk ibn Salgur fou atabeg salghúrida del Fars, successor del seu germà Muhammad II ibn Salghur el 1263.
Al pujar al tron es va casar amb la poderosa princesa Terken Khatun. Aviat la seva dona va veure que no era persona adequada pel càrrec; es va enemistar també als amirs. Seljuq al sentir-se amenaçat va fer matar Terken Khatun durant un banquet. Després en una decisió temerària va atacar a la delegació mongola. El seu germà que era a la cort mongola fou executat en revenja i Hulagu va enviar forces a Xiraz; Seljuq va fugir i es va fer fort a Kazerun, però finalment es va rendir i fou executat a les portes de la ciutat el 4 de desembre de 1264.
El tron fou donar a la princesa Abash Khatun, filla de Sad II ibn Abi Bakr, que (junt amb una germana) era l'única representant de la família salghúrida que restava en vida.
# Maria de Borbó-Dampierre

Maria de Borbó-Dampierre (1220-1274) va ser una dama d'alt llinatge de la casa de Dampierre-Borbó. Era filla d'Arquimbald VIII el Gran, senyor de Borbó i Beatriu de Montluçon.
Es va casar al 1240 amb Joan I de Dreux, comte de Dreux i de Braine, que formava part de la família dels Capets de Dreux. Van tenir diferents fills:
* Robert IV de Dreux, comte de Dreux, de Braine i senyor de Montfort
* Iolanda, casada amb Amalric II, senyor de Craon, i posteriorment amb Joan II de Trie, comte de Dammartin
* Joan, templer
Al morir, va ser enterrada prop del cor del seu marit a l'església abacial de Saint-Yved de Braine, necròpolis dels Comtes de Dreux.

## Referències

* Du Chesne, A. (1631) Histoire généalogique de la maison royale de Dreux (París), Dreux, Preuves
* Maria de Borbó-Dampierre a Foundation for Medieval Genealogy
* Maria de Borbó-Dampierre a geni.com
# Samarskita-(Y)

La samarskita-(Y) és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la samarskita.

## Característiques

La samarskita-(Y) és un òxid de fórmula química YFe³⁺Nb₂O₈. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1980. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6. És l'anàleg d'itri de la samarskita-(Yb).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la samarskita-(Y) pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, srilankita, itriocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Blyumovskaya, a la Reserva Natural d'Ilmen, als Monts Ilmen, óblast de Txeliàbinsk (Rússia), tot i que ha estat descrita en gairebé quatre-cents jaciments a tot el planeta.

## Referències

* ↑ «Samarskite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 abril 2017].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «New minerals and nomenclature modifications approved in 2019». Mineralogical Magazine, 83, 02, 01-04-2019, pàg. 315–317. DOI: 10.1180/mgm.2019.23 [Consulta: 10 juny 2019].
# Prague (Oklahoma)

Prague és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 2.138 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Prague tenia 2.138 habitants, 864 habitatges, i 567 famílies. La densitat de població era de 469 habitants per km².
Dels 864 habitatges en un 31,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,9% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 30,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 17% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 19,9% de 45 a 60 i un 19,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.779 $ i la renda mediana per família de 32.137 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.083 $ mentre que les dones 19.438 $. La renda per capita de la població era de 14.381 $. Entorn de l'11,3% de les famílies i el 17% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Prague». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Prague». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Papagai de les Moluques

El papagai de les Moluques (Alisterus amboinensis) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita la selva humida de les illes Moluques, Raja Ampat i oest de Nova Guinea.
# Selecció de futbol de Mònaco

La selecció de futbol de Mònaco representa a Mònaco a les competicions internacionals de futbol. És controlada per la Federació de Futbol Monégasque. Mònaco no és ni un membre de la FIFA ni de la UEFA i la selecció no participa en els seus tornejos internacionals.
Des de l'any 2001, Mònaco ha participat en 27 partits. La selecció n'ha guanyat vuit, n'ha empatat sis, i n'ha perdut tretze. L'equip competeix contra els estats no reconeguts, clubs locals, i territoris. D'acord amb la Sistema de puntuació Elo, Mònaco està posicionat en el lloc 217 en el món.

## Referències

* ↑ «World Football Elo Ratings». Elo Ranking. Arxivat de l'original el 2006-07-20. [Consulta: 11 juliol 2016].
# Maria de Blois

Maria de Blois (1128 - v 1190), infanta de Xampanya i duquessa consort de Borgonya (1145-1162).

## Orígens familiars

Nasqué el 1128 sent filla de Teobald II de Xampanya i Matilda de Caríntia. Era neta per línia paterna del comte Esteve II de Blois i Adelaida d'Anglaterra, i per línia materna d'Engelbert de Caríntia i Uta von Passau.

## Núpcies i descendents

Es casà el 1145 amb el duc Eudes II de Borgonya. D'aquesta unió nasqueren:
* la infanta Alícia de Borgonya (1146-1192), casada el 1164 amb Arquimbald de Borbó
* l'infant Hug III de Borgonya (1148-1192), duc de Borgonya
* la infanta Matilde de Borgonya (?-1202), casada amb Robert IV d'Alvèrnia
Després de la mort del seu marit el 1162 es retirà a la vida contemplativa, arribant a ser abadessa de Fontevrault el 1174. Morí allà mateix vers l'any 1190.
# Samaruc

El samaruc (Valencia hispanica) és una espècie de peix teleosti de la família Valenciidae endèmic del País Valencià i del sud de Catalunya, en perill crític d'extinció.

## Característiques morfològiques

* Els adults poden mesurar de 4 a 8cm de llargària, mentre que les femelles solen ser més grans que els mascles de la mateixa edat.
* Té la boca amb dents mandibulars amb una sola punta i disposada en diverses fileres.
* Coloració terrosa-groguenca amb les aletes rematades de taronja en els mascles.

## Reproducció

Té lloc entre abril i finals de l'estiu. El mascle és territorial i festeja les femelles. Ponen fins a 300 ous (d'aproximadament 2,5 mm de diàmetre) en diverses postes i que fixen a la vegetació. Els alevins viuen a la superfície de l'aigua, entre les plantes que suren.

## Costums, alimentació i reproducció

És un peix gregari i fora de l'època de zel forma grups xicotets poc cohesionats.

## Alimentació

És carnívor principalment: es nodreix d'insectes i llurs larves, cucs, crustacis. etc., els quals obté de la superfície.

## Hàbitat i distribució

Es troba en zones de marjal amb aigües netes, ullals i séquies que se n'alimenten i, més rarament, als trams mitjans dels rius mediterranis.

## Distribució geogràfica

En l'actualitat, només es troba en aigües del País Valencià i sud de Catalunya (Terres de l'Ebre).

## Espècies semblants

La més similar, Valencia letourneuxi, es localitza a Albània i a l'oest de Grècia.

## Principals amenaces

És una espècie en perill crític. Una de les principals amenaces és la introducció d'espècies foranes depredadores, com la que va fer la Conselleria de Medi Ambient de la Generalitat Valenciana amb la introducció de la truita irisada.

## Observacions

Freqüentment el nom samaruc és emprat com a referent de valenciania, i existeixen nombroses associacions i símbols que prenen aquest nom.

## Vegeu també

* Fartet (Aphanius iberus), peix que se sol trobar en les mateixes localitzacions que el samaruc.
* Llacuna del Samaruc

## Referències

* ↑ «Valencia hispanica». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Crivelli, A.J. (2006). "Valencia hispanica." 2006 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2006. [Consulta: 3 abril 2023]

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
* Centre d'Aquicultura Experimental (castellà), d'on s'ha extret gran part de la informació, amb permís (sempre que se cite a l'article).
# Ploci

Ploci fou un nomen romà, variant de Plauci, membre de la gens Plàucia. Amb la forma Ploci es coneixen els personatges següents:
* Aulus Ploci, governador de Bitínia.
* Màrius Ploci Sacerdot, gramàtic llatí
* Luci Ploci Gal, retòric romà.
* Ploci Firm, amic de l'emperador Otó.
# Perwez

Perwez (en való Perwé, neerlandès Perwijs) és un municipi belga del Brabant Való a la regió valona. Comprèn les seccions Malèves-Sainte-Marie-Wastines, Orbais, Perwez, Thorembais-les-Béguines i Thorembais-Saint-Trond.

## Administració

Llista dels burgmestres successius :
| Període | Identitat | Partit |
| 2018 - | Jordan Godfriaux | MR |
| 2007 - 2018 | Carl Cambron | CDH |
| 2006 - 2007 | Baudouin Davister | CDH |
| 2001 - 2006 | André Antoine | CDH |
| 1997-2001 | Serge Heusling | PS |
| 1977-1997 | Marcel Strale | PS |

## Referències

* ↑ Perwez: d’hier et d’aujourd’hui.
* ↑ «Commune de Perwez» (en francès). Union des Villes or Communes de Wallonie. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ Brys, Jérôme. «Carl Cambron, bourgmestre faisant fonction de Perwez : "La salopette, c'était pas si mal"» (en francès). DH, 04-06-2018. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «Décès du bourgmestre de Perwez Baudouin Davister» (en francès). DH, 07-09-2007. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «André Antoine - Les Engagés» (en francès). Senat de Bèlgica. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «Marcel Strale fut maïeur de 1977 à 1997» (en francès). L'Avenir, 25-09-2018. [Consulta: 21 setembre 2024].
# Radar de Puig d'Arques

El radar de Puig d'Arques, model Radtec-4370, és un model de radar meteorològic que fou instal·lat l'any 2002. Està en un edifici de 19 metres d'alçada, ubicat al cim del Puig d'Arques (535m), en ple Massís de les Gavarres, municipi de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura (el Baix Empordà). La instal·lació del radar va incloure mesures d'integració paisatgística i de restauració de l'entorn, com és el cas del dolmen. Així mateix, es va condicionar un pis de la torre per a les funcions de vigilància forestal, substituint l'antiga torreta de guaita.

## Referències

* ↑ Servei Meteorològic de Catalunya. «Radar de Puig d'Arques». Web. Arxivat de l'original el 2018-10-03. [Consulta: 15 abril 2019]. CC-BY-SA-3.0
# Miquel Sirvent i Ribó

Miquel Sirvent i Ribó (? ca 1871, - Barcelona, 10 de juny de 1937) va ser un actor de teatre català de finals del segle xix i del primer terç del segle xx. En els seus inicis formava part del grup "L'Avençada" al Casino de Sant Andreu "El casinet" de Palomar conjuntament amb Ignasi Iglésias i Pujadas i l'actor Joaquim Vinyas.
Va treballar gairebé sempre a la companyia catalana del teatre Romea de Barcelona, fent papers d'actor secundari.

## Trajectòria professional

* 1905, 25 de novembre. Les garses, original d'Ignasi Iglésias. Estrenada al teatre Romea de Barcelona (en el paper de Janot.)
* 1907, 20 de febrer. La mare, original de Santiago Rusiñol. Estrenada al teatre Romea de Barcelona (en el paper d'Un pobre, 65 anys.)
* 1908, 22 de març. Aigües encantades, original de Joan Puig i Ferreter. Estrenada al teatre Romea (en el paper de Manso.)
* 1908, 18 d'abril. En Joan dels Miracles, original d'Ignasi Iglésias. Estrenada al teatre Romea de Barcelona (en el paper d'Esteve, 45 anys).
* 1908, 25 de novembre. La dama enamorada, original de Joan Puig i Ferreter. Estrenada al teatre Novetats de Barcelona (en el paper de El Pare Viardot, 60 anys.)
* 1909, 16 de desembre. L'eterna qüestió, original d'Avel·lí Artís i Balaguer. Estrenada al teatre Romea de Barcelona (en el paper de Don Ignasi, 70 anys.)
* 1910, 14 d'abril. Sainet trist, original d'Àngel Guimerà. Estrenada al teatre Romea de Barcelona (en el paper de Tonet.)
* 1911, 15 d'abril. La reina jove, original d'Àngel Guimerà. Estrenada al teatre Principal de Barcelona (en el paper de Frits.)
* 1912, 20 de desembre. En el paper de Don Enric a l'obra La casa de tothom de Josep Morató, estrenada al Gran Teatre Espanyol de Barcelona.
* 1918, 30 de març. La mel i les vespes, original de Josep Pous i Pagès. Estrenada al teatre Romea de Barcelona (en el paper d'En Jeremies.)
* 1918, 19 d'abril. Al cor de la nit, original d'Àngel Guimerà. Estrenada al teatre Romea de Barcelona (en el paper de Marçal.)
* 1919, 18 de gener. Papallones, original de Josep Pous i Pagès. Estrenada al teatre Romea de Barcelona (en el paper d'En Serafí.)
* 1919, 17 d'octubre. Flacs naixem, flacs vivim..., original de Josep Pous i Pagès. Estrenada al teatre Romea de Barcelona (en el paper de l'Indaleci.)
* 1919, 30 de novembre. La senyora Marieta, original d'Ignasi Iglésias. Estrenada al teatre Romea de Barcelona (en el paper d'En Xapa.)
* 1929, 30 de març. El procés de Mary Dugan, original de Bayard Veiller. Estrenada al teatre Romea de Barcelona (en el paper de Patrici Kearney.)

## Referències

* ↑ «Miquel Sirvent i Ribó». Anuari del Institut del Teatre 1936-1937, 01-01-1938, pàg. 241 a 243.
* ↑ «Registre de defuncions. Any 1937. Registre 1593. Jutjat 9. (pdf pàg.109)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 10-06-1937. [Consulta: 28 febrer 2023].
# Martin Pedersen

Martin Pedersen (Brøndby, 15 d'abril de 1983) és un ciclista danès, que fou professional entre 2006 i 2013.

## Palmarès

* 2002
** Campió de Dinamarca sub-23 en ruta
* 2004
** Campió de Dinamarca sub-23 en ruta
* 2005
** 1r al Gran Premi San Giuseppe
** 1r a la Lieja-Bastogne-Lieja sub-23
** Vencedor de 2 etapes de l'Olympia's Tour
** Vencedor de 3 etapes del Gran Premi Ringerike
** Vencedor d'una etapa del Giro de la Toscana sub-23
* 2006
** 1r al Volta a la Gran Bretanya i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Kreiz Breizh Elites
* 2008
** 1r al Circuit de Houtland
** Vencedor d'una etapa del Circuit de les Ardenes
** Vencedor d'una etapa del Kreiz Breizh Elites
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Eslovàquia
* 2009
** 1r al Gran Premi de la vila de Nogent-sur-Oise
** 1r a la Volta a Colònia
** 1r al Gran Premi Cristal Energie
** Vencedor d'una etapa dels Tres dies de Valclusa
* 2012
** 1r a la Volta a la Xina I
* 2013
** 1r al Circuit d'Alger

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2010. Abandona (11a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2010. 131è de la classificació general

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Manantials

«Manantials o els Manantials» té aquests significats:
* Els Manantials (Bigues i Riells), urbanització al poble de Bigues, al terme municipal de Bigues i Riells (Vallès Oriental)
* Els Manantials (Aiguamúrcia), urbanització vora el poble de Santes Creus al municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp)
* Manantials o Manantials de Guardiola, urbanització vora el poble de Guardiola de Font-rubí al municipi de Font-rubí (Alt Penedès)
# Saint-Congard

Saint-Congard (en bretó Sant-Kongar) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 702 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 675 | 722 | 697 | 683 | 664 | 637 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Daniel Brule | |