OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lucas (Ohio)

Lucas és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 620 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lucas tenia 620 habitants, 246 habitatges, i 172 famílies. La densitat de població era de 399 habitants per km².
Dels 246 habitatges en un 33,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,7% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 29,7% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 31,3% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 13,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.813 $ i la renda mediana per família de 42.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.094 $ mentre que les dones 20.625 $. La renda per capita de la població era de 17.653 $. Aproximadament el 2,7% de les famílies i el 6,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lucas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lucas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Lucanus barbarossa

Lucanus barbarossa és una espècie de coleòpter polífag de la família dels lucànids. Es tracta d'un endemisme ibèric, comú a Catalunya.
És present principalment a la part mediterrània de la península, establint la Serralada Cantàbrica i els Pirineus com a límit septentrional de la seva distribució; les cites a Portugal són molt escasses. Habita normalment a mitja altitud, entre els 400 m i els 750 m sobre el nivell del mar. A Catalunya, és l'espècie predominant als boscos esclerofil·les mediterranis, mentre que al boscos caducifolis hi predomina Lucanus cervus.
És una espècie saproxílica obligada: la larva s'alimenta de fusta probablement d'arbres del gènere Quercus, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 4 «Lucanus barbarossa» (en anglès). IUCN Red List. Mico, E. 2010. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Luis Mariano de Larra

Luis Mariano de Larra y Wetoret (Madrid, 1830 - 1901) va ser un dramaturg espanyol i fill de l'escriptor Mariano José de Larra.

## Biografia

Va ser funcionari de l'Estat i treballà al Ministeri de Foment. Col·laborà en diverses publicacions de la seva època; durant un temps va ser redactor de la Gaceta de Madrid, però va deixar aquesta ocupació per a consagrar-se exclusivament a la literatura. Va escriure nombroses comèdies i entre les de major èxit es troba La oración de la tarde, drama en tres actes i en vers representat al Teatro del Circo el 25 de novembre de 1858 i el seu protagonista, don Diego de Mendoza, es veu arrossegat a justa indignació per motius de l'honor (honra) i posa en pràctica el precepte evangèlic de perdonar les injúries.
També destacà como autor de sarsuela, entre elles dues amb música de Francisco Asenjo Barbieri que van ser molt cèlebres, El barberillo de Lavapiés, que s'estrena`al Teatro de la Zarzuela de Madrid el 18 de desembre de 1874, i Chorizos y Polacos, estrenada al Teatro Príncipe Alfonso de Madrid, el 24 de maig de 1876.

## Obres
### Comèdies

* El Toro y el Tigre.
* Un embuste y una boda.
* Todo con raptos.
* El cuello de la camisa, amb el Sr. Suricalday.
* En Palacio y en la calle. Drama.
* Las tres noblezas.
* Quien á cuchillo mata.
* A caza de cuervos! amb el Sr. Larrea.
* Una nube de verano.
* Batalla de reinas.
* El amor y el interés.
* La pluma y la espada.
* La paloma y los halcones.
* La planta exótica.
* El Rey del mundo.
* La oración de la tarde. Madrid; Imp. De José Rodríguez, 1858.
* La primera piedra.

### Sarsueles

* Todos son raptos, per a Barbieri i Oudrid, estrenada al Teatro Circo el 1851.
* La conquista de Madrid, per a Gaztambide, el 1863.
* Justos por pecadores, per a Oudrid y Marqués, el 1871.
* Viaje a la luna, per a D. José Rogel Soriano, el 1876.
* La Guerra Santa del nuevo nacer, per a Emilio Arrieta, el 1879.
* Chorizos y Polacos, per a Barbieri, estrenada al Teatro Príncipe Alfonso de Madrid, el 24 de maig de 1876
* El Barberillo de Lavapiés, per a Barbieri, estrenada al Teatro de la Zarzuela de Madrid, el 18 de desembre de 1874.

## Enllaços externs

* Biobibliografía de Luis Mariano de Larra
# Luis Mario Cabrera Molina

Luis Mario Cabrera Molina va ser un futbolista de les dècades dels 70 i 80, conegut pel malnom de Negro Cabrera. Va nàixer a La Rioja (Argentina) el 9 de juliol de 1956. Va començar la seva carrera al seu país amb el CA Huracán per passar després a la lliga espanyola, on jugà a la Primera divisió per al CE Castelló, Atlètic de Madrid i Cadis CF.

## Trajectòria

Mario Cabrera va formar-se en l'Huracán, debutant al primer equip en uns dels moments més dolços de la història del club. Campions al Torneo Metropolitano de 1973, ja amb Cabrera foren segons en 1975 i 1976.
De cara a la temporada 1978/79 es va incorporar tardanament a la plantilla del Castelló, el qual jugava a la Segona divisió. Després d'uns mesos d'aclimatació, Mario Cabrera va mantindre un encert golejador molt destacat al llarg d'una temporada i mitja. La delicada situació econòmica del club, amb un deute superior al pressupost, afovorí la marxa de Cabrera. Abans d'acabar la temporada, es va tancar el seu traspàs a l'Atlètico de Madrid. L'operació es complicà pels resultats mèdics del jugador argentí, però finalment quedà fixat en poc més de 20 milions de ptes (180.000 €) i un partit en la pretemporada següent.
Al club madrileny va romandre sis campanyes, les primeres eclipsat per la figura d'Hugo Sánchez. Malgrat això, en els dos darrers anys a Madrid Cabrera va guanyar-se la titularitat en un equip que guanyà una Copa del Rei, una Supercopa d'Espanya i va perdre la final de la Recopa front al Dinamo de Kíev. Després fitxà pel Càdis, on també va viure els millors moments del club andalús. Formant parella d'atac amb Mágico González, el Càdis va arribar al lloc 12è de la Primera divisió la temporada 1987/88.
Abans de deixar el futbol, Cabrera va tornar al Castelló en 1988. En els seus dos anys de contracte va ser protagonista de l'ascens a Primera divisió i la permanència aconseguits pel club albinegre.

## Palmarès

* 1 Copa del Rei: 1984/85 amb l'Atlètic de Madrid.
* 1 Supercopa d'Espanya: 1985 amb l'Atlètic de Madrid.

### Altres mèrits

* 2 cops segon al Torneo Metropolitano: 1975 i 1976 amb el CA Huracán.
* 1 cop finalista de la Recopa: 1985/86 amb l'Atlètic de Madrid.
* 1 campionat de Segona divisió i ascens: 1988/89 amb el CE Castelló.
# Luis Mariano

Mariano Eusebio González y García, conegut artísticament com a Luis Mariano (Irun, 13 d'agost de 1914 - París 14 de juliol de 1970) fou un tenor basc que va accedir a la celebritat el 1945 amb La belle de Cadix, opereta de Francis López.
El seu pare era mecànic a Irun. Quan la seva família es va refugiar a França al començament de la guerra civil espanyola, el jove Luis, atret pel dibuix, va entrar a l'acadèmia de Belles-Arts de Bordeus. Com que li agradava molt cantar, es presentà a l'examen d'ingrés del conservatori de Bordeus, que aprovà. Allí fou remarcat per Jeannine Micheau, que s'adonà que el feien treballar en papers massa feixucs, de manera que el presentà al tenor Miguel Fontecha, les lliçons del qual li foren molt profitoses.
Després de conèixer Francis Lopez i Raymond Vincy, crea la seva primera opereta La belle de Cadix, decisiva en la seva carrera (24 de desembre del 1945 al teatre del Casino Montparnasse a París). Prevista per unes desenes de representacions, l'obra es va mantenir en cartell durant un parell d'anys. La fama de Luis Mariano augmentà a França i, per una desena d'anys, dominà en el món de la cançó d'opereta. L'apogeu de la seva carrera es pot situar en el bienni 1951-1952, anys del Chanteur de Mexico i de la pel·lícula Violetes imperials. Al teatre, triomfa amb Andalousie (1947), Le Chanteur de Mexico (1951) i Chevalier du Ciel (1955). En el període 1946-1958, Mariano intervingué en una vintena de films i va fer diverses gires arreu del món: els EUA, Mèxic, Argentina, Romania.
A partir del 1960, els nous cantants i el rock and roll arraconen l'opereta on, tanmateix, continua tenint el mateix èxit: La Canción del Amor mío (Madrid, 1958) Le Secret de Marco Polo (1959), i especialment Le Prince de Madrid (1967). El 1963 grava uns extraordinaris discos de cançons espanyoles i napolitanes. Pel desembre del 1969 estrena La Caravelle d'Or al teatre del Châtelet, però, molt malalt, ha de deixar el seu paper al cap d'uns quants mesos. Mor el 15 de juliol a París.
La seva tomba a Arrangoitze (Arcangues en francès) (Euskadi Nord) és encara visitada i florida molts anys després de la seva defunció. Uns quants mesos abans de la seva mort, havia gravat un disc en basc.

## Operetes

Va crear les operetes següents:
* La belle de Cadix 1945
* Andalousie 1947
* Le chanteur de Mexico 1951, el seu major èxit
* Chevalier du ciel 1955
* La canción del amor mío 1958, única opereta castellana seva, va estrenar-la a Madrid
* Le secret de Marco Polo 1959
* Visa pour l'amour 1962
* Le prince de Madrid 1967
* La caravelle d'or 1969.

## Bibliografia

* En francès:
** Chardans, Jean-Louis. J'ai connu un prince. París: La table ronde, 1976.
** Mirambeau, Christophe. Saint Luis. Flammarion, 2003.
** Christian Cadoppi, Regards sur Luis Mariano, Edilivre 2014
* En castellà:
** López Echevarrieta, Alberto. Luis Mariano entre el cine y la opereta, 1995.
# Luis Maristany Palanco

Luis Maristany Palanco (1914-Barcelona, 18 de juliol de 1998) fou un advocat i polític català, alcalde de Badalona entre 1945 i 1954. Fou també president del CF Badalona.

## Biografia

Advocat. En el pla personal i professional va ser secretari del Consell d'Administració de l'empresa Estabanell i Pahisa S. A. Es va casar amb Maria Antonia Estabanell Susquet, amb qui va tenir quatre fills. També va ser nomenat cavaller de Sant Jordi.
Va militar amb els tradicionalistes, abans de 1936 estava a Juventudes Tradicionalistas de Badalona, de les quals en va arribar a ser secretari. Després es va acabar integrant a Renovación Española/Derecha de Cataluña. Durant la Guerra Civil va ser empresonat i després va passar a militar a la FET-JONS en qualitat d'excaptiu, al cap de poc temps li va ser concedit el carnet de la «vieja guardia» per la seva fidelitat al règim i la seva militància en favor de la monarquia. Després de la guerra, es va ocupar de la depuració de funcionaris i va ser policia honorari entre 1939 i 1942.
Va ser alcalde de Badalona entre 1945 i 1954. La seva alcaldia va ser un intermedi entre dos mandats de caràcter catalanistes i restauradors que intentaven ser més representatius. Durant la seva gestió va rebre el sobrenom de «sí-sí», perquè les seves respostes eren sempre afirmatives, si bé no sempre actuava en conseqüència. Al capdavant del consistori va mostrar-se interessat i va arranjar l'empedrat d'alguns carrers del centre de la ciutat, que li va reportar l'àlies de «l'empedrador». Durant el seu mandat es va celebrar el referèndum d'aprovació de la Ley de Sucesión de la Jefatura del Estado (6 de juliol de 1947) i va entrar en vigor la Ley de Bases de Régimen Local de 1945, que entraria a funcionar el 1948, i implicava la celebració de processos electorals controlats organitzats per terços. Després de la destitució de Maristany, els seus partidaris van titllar de catalanista el nou alcalde Santiago March.
Tingué gran relació amb el CF Badalona. Com a alcalde el 1950 donà suport a l'equip de futbol per evitar que desaparegués deguda la crisi que passava el club en aquell moment. La solució fou convertir el camp de l'equip en propietat de l'Ajuntament i convertir-lo en estadi municipal. El 1966, Maristany, aleshores vicepresident de l'entitat, també ocuparia la presidència del club.
Va morir a Barcelona el 16 de juliol de 1998 als 83 anys i va ser enterrat al cementiri de Centelles.

## Referències

* 1 2 3 4 Redacció «Necrológicas: Don Luis Maristany Palanco». La Vanguardia, 17-07-1998, pàg. 24.
* ↑ Alsina, S «Los Alcaldes de Badalona durante 25 años». Revista de Badalona, 1196, 01-04-1964.
* 1 2 3 4 Marín, M. Els Ajuntaments Franquistes a Catalunya. Lleida: Pagès Editors, 2000.
* 1 2 Alsina, J «Asamblea General Ordinaria del C. de F. Badalona» (en castellà). La Vanguardia, 12-08-1966.
* 1 2 Villarroya i Font, 1999, p. 216-217.
* ↑ Redacció «Resurge el Badalona C.F.» (en castellà). El Mundo Deportivo, 12-08-1966.

## Bibliografia

* Villarroya i Font, Joan (dir.); AA.DD. Història de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 1999. ISBN 84-88758-03-0.
# Luis José Vallenilla

Luis José Vallenilla (Caracas, 13 de març de 1974) és un futbolista veneçolà de la dècada de 2000.
Fou 77 cops internacional amb la selecció de Veneçuela.
Pel que fa a clubs, fou jugador, entre d'altres, de Trujillanos FC, Caracas FC, Mineros de Guayana i Nea Salamina.

## Referències

* ↑ Venezuela - Record International Players RSSSF
* ↑ International statistics
* ↑ Luis José Vallenilla a National-Football-Teams.com (anglès)
# Manuel Torres Izquierdo

Manuel Torres Izquierdo és un advocat i polític català vinculat a la UCD i el CDS.
El 1970 es llicencià en dret per la Universitat de Barcelona i des del 1971 és membre del Col·legi d'Advocats de Barcelona. S'especialitzà en dret urbanístics, laboral i matrimonial. També es diplomà en urbanisme a l'Institut d'Estudis de l'Administració Local i ha estat professor de dret del treball a l'Escola d'Alts Estudis Empresarials de la Universitat de Barcelona i de dret polític a la UNED.
De 1968 a 1970 treballà a Mutualisme Laboral i de 1970 a 1973 a la direcció de personal del Ferrocarril Metropolità de Barcelona. També ha estat advocat i subdirector secretari per a Catalunya de Companyia Telefònica i de la Cofraria de Pescadors de Barcelona.
Durant la transició espanyola s'afilià a la Unió de Centre Democràtic, partit del qual ha estat membre del consell polític nacional i secretari d'acció municipal. Fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1979 per Centristes de Catalunya-UCD i fou vocal de la Comissió de Treball del Congrés dels Diputats. Quan s'ensorrà la UCD va ingressar al Centro Democrático y Social (CDS), però no ocupà cap càrrec destacat.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Manuel Torres Hervás

Manuel Torres Hervás, també conegut com "El practicante" (Vilches, 1917 - Benaixeve, 1947) fou un militar republicà i guerriller mort per la Guàrdia Civil. A finals de 1934 ingressà a la marina i actuà com a barber en el destructor "Escaño". Després de servir la marina republicana durant tota la Guerra Civil Espanyola, el març de 1939 abandonà Cartagena cap a l'exili francès. Un mes més tard, però, retornà a Espanya amb el convenciment que no seria perseguit. Tanmateix dies després fou detingut i reclòs al camp de concentració de Rota (Cadis), on fou obligat a integrar-se a diversos batallons de treball. L'agost de 1940 ingressà al Penal de Cartagena i un consell de guerra encetà contra ell un procés sumaríssim, resultat del qual fou condemnat a reclusió perpètua el setembre de 1941. El 1944 s'evadí del camp de treball del Valle de los Caídos i s'integrà en la guerrilla, on fou conegut amb el sobrenom de "El practicante". Caigué abatut en un enfrontament amb la Guàrdia Civil a Benaixeve el juliol de 1947, essent enterrat en una fossa comuna del cementeri d'aquell municipi. Les circumstàncies de la seva mort i el lloc d'enterrament van ser ignorades per la família fins que el 1996 la seva història fou coneguda a través d'una investigació televisiva.
El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. El fons documental aplega la correspondència personal i familiar de Manuel Torres Hervás des del moment del seu ingrés a la marina fins a la seva mort, així com documentació identificativa, cartes i fotografies de la seva família. Així mateix, inclou còpies de la documentació judicial relatives al Consell de Guerra sumaríssim i a la mort violenta de Manuel Torres Hervás, aconseguits per la seva família com a resultat de la investigació duta a terme sobre el seu destí final.

## Referències

* 1 2 3 4 «Manuel Torres Hervás». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juny 2013].

## Enllaços externs

* Fons Manuel Torres Hervás a l'Arxiu Nacional de Catalunya.
# MARS

* Per a altres significats, vegeu «Mars».
MARS és un sistema de xifratge per blocs que va ser el que va presentar IBM per ser seleccionat com Advanced Encryption Standard. L'equip de disseny de MARS incloïa Don Coppersmith, que havia estat implicat en la creació de l'estàndard anterior, el DES vint anys abans. El projecte estava dissenyat específicament per resistir a avenços futurs en la criptografia adoptant una aproximació per capes compartimentalitzades.
L'informe oficial d'IBM manifestava que el MARS i Serpent eren els dos finalistes únics que podien implementar qualsevol forma de seguretat en xarxa respecte als potencials avenços en matemàtiques criptogràfiques. Curiosament, l'equip Twofish va fer una afirmació similar sobre el seu sistema de xifratge.
MARS té una mida de bloc de 128 bits i una mida de clau variable d'entre 128 i 448 bits (en increments de 32 bits). A diferència de la majoria dels sistemes de xifratge per bloc, MARS té una estructura heterogènia: unes quantes rondes d'un nucli criptogràfic estan envoltades per rondes de mescla sense clau, juntament amb key whitening.

## Anàlisi de seguretat

Subclaus amb llargues cadenes d'uns o zeros poden portar a atacs eficaços contra MARS. Els dos bits menys significatius de les claus de les rondes que es fan servir en la multiplicació es fixen sempre al valor 1. Així, sempre hi ha dues entrades que resten inalterades durant el procés de multiplicació independentment de la subclau, i altres dues que tenen un resultat fix independentment de la subclau.

## Notes i referències

* ↑ NIST. Report on the Development of the Advanced Encryption Standard (AES). NIST, 2000. Arxivat 2007-07-11 a Wayback Machine.
* 1 2 B. Preneel i cols.. NIST. Comments by the NESSIE Project on the AES Finalists, 2000. Arxivat 2006-10-04 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Especificació de MARS
* Pàgina de IBM sobre MARS Arxivat 2011-06-08 at the Library of Congress (anglès)
* Entrada escanejada sobre MARS (anglès)
* Descripció de John Savard sobre MARS (anglès)
# MARPOL

MARPOL 73/78 és la forma curta per a referir-se al Conveni Internacional per Prevenir la Contaminació pels Vaixells de 1973 (en anglès: International Convention for the Prevention of Pollution from Ships, 1973), modificat pel Protocol de 1978. És un dels convenis internacionals més importants sobre el medi ambient marí i va ser elaborat per l'Organització Marítima Internacional amb l'objectiu de minimitzar la contaminació dels oceans i els mars, considerant els abocaments, el petroli i la contaminació atmosfèrica.
El MARPOL original es va signar el 17 de febrer de 1973, però no va entrar en vigor en la data de la signatura. El conveni actual és una combinació del Conveni de 1973 i el Protocol de 1978, que va entrar en vigor el 2 d'octubre de 1983. El gener de 2018, 156 estats en formaven part, essent estats de bandera del 99,42% del total mercantil mundial. Tots els vaixells abanderats de països signataris de MARPOL estan subjectes als seus requisits, sense importar el lloc per on naveguin i els països membres són responsables dels vaixells inscrits en el seu registre nacional de vaixells.

## Referències

* ↑ IMO MARPOL Guide
* ↑ «MARPOL» (en anglès). IMO. [Consulta: 6 maig 2021].
* ↑ «Chronology & Search». Arxivat de l'original el 4 març 2016. [Consulta: 15 juliol 2015].
* ↑ Copeland, Claudia. "Cruise Ship Pollution: Background, Laws and Regulations, and Key Issues" Arxivat 25 April 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. (Order Code RL32450). Congressional Research Service (Updated 6 February 2008). This article incorporates text from this source, which is in the public domain.
# Manny Quezada

Manny Quezada (Nova York, Estats Units, 13 d'abril de 1984) és un jugador professional de bàsquet estatunidenc amb passaport de la República Dominicana que juga en la posició d'escorta.

## Clubs

* Temporada 2004-05: Rutgers, Estats Units (NCAA)
* Temporada 2005-06: Universitat de San Francisco, Estats Units (NCAA) No juga per canvi d'universitat
* Temporada 2006-07: Universitat de San Francisco, Estats Units (NCAA)
* Temporada 2007-08: Universitat de San Francisco, Estats Units (NCAA)
* Temporada 2008-09: Universitat de San Francisco, Estats Units (NCAA)
* 2010. Cupes de los Pepines, República Dominicana (SRT)
* 2010. Sameji República Dominicana (SRT)
* 2010. Tiburones de Puerto Plata República Dominicana (LNB)
* Temporada 2010-11: Club Baloncesto León (LEB Or)
* Temporada 2011-12: Club Baloncesto León (LEB Oro)
* Temporada 2012-2013: Club Joventut de Badalona (ACB)

### Distincions Individuals

* 2012-13. FIATC Joventut. Lliga ACB. Jugador de la Jornada 1

## Enllaços externs

* Manny Quezada jugador a l'ACB
# Mannsville (Oklahoma)

Mannsville és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 587 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mannsville tenia 587 habitants, 221 habitatges, i 150 famílies. La densitat de població era de 209,9 habitants per km².
Dels 221 habitatges en un 33% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,1% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 31,7% no eren unitats familiars. En el 25,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 31,2% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.896 $ i la renda mediana per família de 30.982 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.838 $ mentre que les dones 18.676 $. La renda per capita de la població era de 10.683 $. Entorn del 16% de les famílies i el 20,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mannsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mannsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].