OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Verea

Verea és un municipi de la província d'Ourense a Galícia. Pertany a la comarca d'A Terra de Celanova.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 3.677 | 3.632 | 3.641 | 3.171 | 1.398 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||
# Priolepis anthioides

Priolepis anthioides és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Zanzíbar (Tanzània).

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12. i-xxiv + 1-507 + 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Osiglia

Osiglia (en lígur i en piemontès: Oseria) és un comune (municipi) a la província de Savona, a la regió italiana de la Ligúria, situat uns 60 km a l'oest de Gènova i uns 25 km a l'oest de Savona. A 31 de desembre de 2017 la seva població era de 464 habitants.
Osiglia limita amb els següents municipis: Bormida, Calizzano, Millesimo, Murialdo, Pallare i Rialto.

## Referències

* ↑ «Tuttitalia.it». [Consulta: 22 gener 2019].
# Ridwan Paixà

Ridwan Paixà (? - 2 d'abril de 1585) fou beglerbegi otomà del Iemen al segle xvi. Era fill de Kara Xahin Mustafa Paixà que va governar Iemen del 1556 al 1560, i germà de Bahram Paixà (governador del Iemen del 1570 al 1575). Va ser designat governador o beglerbegi el novembre de 1564, quan era sandjakbegi de Gaza, i va arribar al país el setembre de 1565. El seu antecessor fou Mahmud Paixà que el febrer de 1566 fou nomenat governador d'Egipte, i a proposta d'aquest el desembre de 1565 el Iemen fou dividit en dues províncies. Ridwan va quedar llavors com a governador de la província de Sanà, muntanyosa i interior, quan el que volia era la província costanera; per guanyar tants diners com podia apropiar-se un governador d'una província costanera, va augmentar els impostos i va violar el tractat de pau amb els zaydites que estava vigent des de 1552. L'imam zaydita al-Mutàhhar va iniciar l'ofensiva i va dominar el país en poc temps, tancant a Ridwan a Sanà (gener/febrer de 1567). Això li va costar la destitució que va saber l'abril de 1567. Va marxar a Istanbul i es va voler justificar sense èxit i encara fou sancionat i empresonat però després de l'assassinat de Mahmud Paixà al Caire (novembre de 1567) es va saber que aquest havia amagat els informes de Ridwan sobre la situació alarmant a la província de Sanaa, i llavors fou perdonat i retornà al govern de Gaza. (1570/1571) i el març de 1573 fou nomenat governador d'Habeix. fins a l'estiu de 1574. No torna a ser esmentat fins al 1579 quan participava en la campanya de Pèrsia. A finals de 1582 o principis de 1583 fou beglerbegi d'Anatòlia, i exercint aquestes funcions va morir.

## Bibliografia

* R. Blackburn, The collapse of Ottoman authority in Yemen, 1980.
* Blackburn, J.R. "Ri̊ḍwān Pas̲h̲a". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 13 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/ridwan-pasha-COM_0922>
# Santa Casa de Misericòrdia

La Santa Casa de Misericórdia (en portuguès, Santa Casa da Misericórdia) és una institució portuguesa que dona tractament i suport a malalts i discapacitats, fundada el 15 d'agost de 1498 a Lisboa.
És una entitat per a fins humanitaris, establerta amb el compromís de la Misericòrdia de Lisboa, inspirat en l'exemple de caritat Frei Miguel Contreiras i patrocinat per la reina Elionor de Viseu, esposa de Joan II de Portugal.
Es declara ser una confraria laica i catòlica i treballa a través de 14 Obres de Misericòrdia (7 de caràcter espiritual: ensenyar als humils, donar-los bons consells, castigar els que fan mal, consolar els tristos, perdonar els delictes, patir pacientment, resar per la vida i per al difunt; i 7 d'una naturalesa corporal: visitar els malalts i empresonats, alliberar captius, vestir als nus, alimentar els famolencs i els que pateixen set, refugiar els viatgers i enterrar els morts. Actualment és l'ONG que treballa més antiga del món, si no la primera. No està supervisat ni per l'Església ni per l'Estat.
Aquesta germandat, meitat noble i meitat plebs, va crea un vista més sensible del món, el que va resultar en un nombre creixent de Cases de la Misericòrdia en tot Portugal i pel món; després de la Santa Casa de Misericòrdia de Lisboa, es van crear organitzacions similars a moltes altres ciutats i pobles de Portugal i de l'antic Imperi Portuguès, com Brasil, Macau i fins i tot a Nagasaki (Japó).
L'Estat portuguès va concedir a aquesta institució el dret de monopolitzar el joc a Portugal, com Euromillones.

## Referències

* ↑ «A origem das Santas Casas no Brasil» (en portuguès). Santa Casa. Montes Claros-MG. Arxivat de l'original el 2019-02-19. [Consulta: 19 febrer 2019].
* ↑ Santa Casa da Misericórdia of Lisbon: Five hundred years of philanthropy. actamedica.org.br. (anglès)
* ↑ Jogos Santa Casa (portuguès)

## Enllaços externs

* Santa Casa de Misericòrdia de Lisboa (portuguès)
* Jogos Santa Casa (portuguès)

## Vegeu també

* Santa Casa de Misericòrdia (Macau) (仁慈堂大樓)
# Shorty Templeman

Shorty Templeman és un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 12 d'agost del 1919 a Pueblo, Califòrnia.
Shorty Templeman va córrer a la Champ Car a les temporades 1954-1962 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis dels anys 1955, 1958 i 1960-62.
Templeman va morir el 24 d'agost del 1962 a Marion, Ohio.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1955 | 81 | 31 | 135.014 | 31 | 18 | 142 | 0 | Calat |
| 1958 | 83 | 23 | 142.817 | 21 | 19 | 116 | 0 | Frens |
| 1960 | 26 | 19 | 143.856 | 17 | 17 | 191 | 0 | a 9 voltes |
| 1961 | 7 | 18 | 144.341 | 27 | 4 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1962 | 4 | 6 | 149.050 | 6 | 11 | 200 | 0 | Va acabar |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 849 | 0 | |
| Curses | 5 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 1 |
| Top 10 | 1 |
| Retirades | 2 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitzats pel campionat de la F1.
Shorty Templeman va participar en 3 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1955.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 3
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Podiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0
# Vergnügte Pleißenstadt, BWV 216

Vergnügte Pleissenstadt, BWV 216 (Agradable ciutat del Pleisse) és una cantata profana de Johann Sebastian Bach de noces, estrenada a Leipzig el 5 de febrer de 1728.

## Origen i context

El text és de Picander in està dedicada a la festa de celebració del casament de Johann Heinrich Wolff, pròsper comerciant, i Susanna Regina Hempe. Narra el diàleg entre dos personatges, de fet dos rius, el Neisse (soprano) i el Pleisse (contralt). D'aquesta cantata només se'n conserva el text i les parts dels dos solistes. Constava de set números, l'ària de soprano del tercer i el duet del setè, eren paròdies del vuitè moviment de la BWV 204 i del tretzè moviment de la BWV 205, respectivament. Els números 1, 3, 5 i 7, foren posteriorment parodiats en la BWV 216a, cantata dedicada al Consell municipal de Leipzig. Se n'ha fet una reconstrucció lliure i es disposa d'una gravació: J.S. Bach: Secular Cantatas BWV 216 & 208. Joshua Rofkin, Bach Concertino Osaka, Susanne Ryden, Marianne Beate Kielland. (Mainichi Classics), 2005.

## Referències

* ↑ Bach Cantatas Website.

## Bibliografia

* Enrique Martínez Miura. “Bach. Guías Scherzo”. Ediciones Península, Barcelona, 2001.
* Daniel S. Vega Cernuda. “Bach. Repertorio completo de la música vocal”. Cátedra, Barcelona, 2004.
* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
* J.S. Bach Home Page Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Priolepis compita

Priolepis compita és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Sodwana Bay (Sud-àfrica) fins a les Illes Marqueses.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tystnaden

Tystnaden (en català seria "El silenci") és una pel·lícula sueca dirigida per Ingmar Bergman, estrenada el 1963. Va guanyar tres de les quatre categories en la primera edició dels Premis Guldbagge.
Considerada per la crítica com a la tercera part de la trilogia "El silenci de Déu", la pel·lícula es va exhibir amb algunes seqüències censurades a Suècia i va ser prohibida en alguns països. Sol destacar-se per l'escassetat de diàlegs, la seva tècnica formal depurada i experimentalista i per la seva reflexió sobre el fet religiós.
Jacques Doillon va dirigir La Pirate l'any 1984, una pel·lícula que pretén ser un remake de Tystnaden. El director francès va declarar en aqueslla ocasió: «Admiro Ingmar Bergman i, com ell, crec que cal funcionar més amb els nervis que amb el cap».

## Argument

Ester i Anna són germanes. Acompanyades del petit Johann, el fill d'Anna, travessen un país que els és estranger i que, sembla, és en situació de setge. La malaltia d'Ester els obliga a fer una parada en un hotel.

## Repartiment

* Ingrid Thulin: Ester
* Gunnel Lindblom: Anna
* Jorgen Lindström: Johann
* Hakan Jahnberg: l'amo de l'hotel
* Birger Malmstem

## Comentaris

Tot i que la incomunicació és un dels temes principals de l'obra d'Ingmar Bergman, la il·lustra aquí de dues maneres suplementàries, bastant excepcionals en la seva filmografia:
* Primer de tot, col·loca la intriga en un marc estranger. Fora d'algunes rares pel·lícules com aquesta o Das Schlangenei, totes les pel·lícules de Bergman es desenvolupen a Suècia. Al problema de relacions entre les dues germanes se superposa el de la relació amb el medi, i la incomprensió de la llengua i del que passa en l'exterior.
* Però d'una certa manera la presència del nen posa les coses en perspectiva, des de la seva mirada sobre un món que no comprèn.
* Tystnaden és una pel·lícula estranyament sexy i física (Manny Farber).

## Referències

* ↑ Asp, Jon. «Sweden's Golden Bugs swarm to Pichler's 'Eat Sleep Die' - Variety» (en anglès). Variety, 21-01-2013. [Consulta: 6 juny 2023].
* ↑ Jaume Cardona. «EL SILENCIO (Tystnaden, Ingmar Bergman, 1963): El arquetipo del animus. Eros y Logos.» (en castellà). [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ Luis Alberto Álvarez. «El silencio (1963) de Ingmar Bergman» (en castellà). [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ Cruz, Juan «Ingmar Bergman. Ser o no ser» (en castellà). , 30-07-2007 [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ Torras i Segura, Daniel «La esencia del silencio audiovisual. ‘El silencio’ de Bergman como ejemplo» (en castellà). Revista Comunicación, Nº 12. Escola Universitària Politècnica de Mataró, 19-03-2014. ISSN: 1989-600X [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ «Ingmar Bergman, ante el silencio de Dios» (en castellà). [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ «La Pirate» (en francès). cineclubdecaen.com. [Consulta: 11 agost 2020].
* ↑ «The Silence (1963) - Ingmar Bergman | Synopsis, Characteristics, Moods, Themes and Related | AllMovie» (en anglès). AllMovie. [Consulta: 6 juny 2023].
# Roca de l'Esplugueta

La Roca de l'Esplugueta és una roca de 1.150,5 metres que es troba en el municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Fins al 1970 formava part del terme municipal de Claverol, dins de l'enclavament dels Masos de Baiarri.
# Saint-Sauveur-des-Landes

Saint-Sauveur-des-Landes (en bretó Kersalver-al-Lann) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.313 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.077 | 1.113 | 1.311 | 1.581 | 1.591 | 1.605 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1995-2001 | René Binois |
| 2001-2022 | Jean-Pierre Hardy |
| 2023- | Christophe Deroyer |
# South Point

* Per a altres significats, vegeu «South Point (Ohio)».
South Point és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.118 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Point tenia 1.118 habitants, 257 habitatges, i 242 famílies. La densitat de població era de 337,2 habitants per km².
Dels 257 habitatges en un 60,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 77% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 5,8% no eren unitats familiars. En el 4,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 0,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,5.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38,6% tenia menys de 18 anys, un 12,3% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 16,6% de 45 a 60 i un 4,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.688 $ i la renda mediana per família de 22.438 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.000 $ mentre que les dones 11.375 $. La renda per capita de la població era de 5.989 $. Aproximadament el 35,5% de les famílies i el 40,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Primera guerra celtibera

La conquesta de la zona central de la península, la regió anomenada Celtibèria, es va emprendre el 181 aC pel pretor d'Hispània Citerior Quint Fulvi Flac, que va vèncer als celtibers que s'havien revoltat per manca de terres on viure, especialment els lusons, i va sotmetre alguns territoris.
El 181 aC Tiberi Semproni Grac succeí a Quint Fulvi Flac, i va fer un inesperat atac a Munda, ciutat que va sotmetre i va rebre ostatges en garantia, establint allí una guarnició. Els celtibers es van fer forts a Contrebia Belaisca i van fer les seves peticions però quan el pretor va treslladar els ferits a Ebura, els celtibers es van rendir quan s'acostà amb el seu exèrcit, pagant un rescat i entregant igualment ostatges; després va avançar cap a Alce, on tenien el campament els celtibers i després de diversos combats va fer retirar als celtibers i va ocupar el campament, però no la ciutat; suposadament nou mil enemics van morir en les lluites; Grac es va dedicar a assolar el país i en poc temps es van sotmetre 103 ciutats celtiberes, i va fer un enorme botí; la ciutat d'Alce encara resistia i fou assetjada, fins que es va rendir. Els defensors foren tractats amb justícia; un cap celtiber, Thurrus, fins i tot va ingressar a l'exèrcit romà. La ciutat de Ercavica va obrir les portes a Grac.
Els celtibers acostumaven a revoltar-se després de sotmetre's quan els soldats se n'anaven però després de la campanya de Grac es va establir una pau duradora. Grac va romandre un any més a Hispània; va aixecar el setge de Carabis que havia estat atacada per celtibers no sotmesos, i va derrotar els revoltats prop de Complega. Les seves mesures polítiques també foren beneficioses pel domini romà de la província. La ciutat d'Ilurcis va ser reanomenada Graccurris o Gracchuris.

## Vegeu també

* Guerra de les Gàl·lies
* Conquesta romana de Britànnia
* Llista de celtes històrics de l'edat antiga

## Referències

* ↑ Appià a Iberia la identifica com Complega
* ↑ (llatí) Titus Livi, Ab Urbe Condita
* ↑ Appià, Iberia

## Enllaços externs

* (anglès) Appian's History of Rome: The Spanish Wars Arxivat 2015-11-19 a Wayback Machine.
# Pedrera de sa Punta de sa Dent

La pedrera de Sa Punta de Sa Dent és una pedrera prehistòrica de cronologia incerta situada a la Punta de sa Dent, a la costa de la urbanització de Cala Pi, al municipi de Llucmajor, Mallorca.
Aquesta pedrera s'emprà bàsicament per obtenir moles de molí, com les descobertes en el proper Poblat talaiòtic de Capocorb Vell. S'hi han pogut documentar les distintes fases que se seguien per obtenir les moles.

## Referències

* ↑ Garcia, E «El proceso constructivo de un edificio de la Edad de Bronce en Menorca. El caso de Son Marcer de Baix (Ferreries, Menorca)». Mayurqa. Universitat de les Illes Balears, 31, 2006, pàg. 120.
# Unió Esportiva Montblanc

La Unió Esportiva Montblanc és el club de futbol del municipi de Montblanc. Juga els seus partits com a local al Camp Municipal de Montblanc i té una massa social d'uns 123 socis i més simpatitzants.

## Antecedents

Des de feia força anys, hi havia a Montblanc dos equips:
* el C.F. Montblanc (fundat el 1914 i que havia estat a Primera Regional fins al 1969)
* la Penya Esportiva Montblanc
Ambdós equips jugaven a la mateixa categoria i compartien camp, però entre les aficions hi havia una forta (i sana) rivalitat fins al punt que, en el mateix estadi, hi havia dos bars diferents, un per a cada afició.
A principis dels anys 90 es va fer patent que calia un canvi de rumb en el futbol montblanquí. Després d'intenses negociacions, la primavera de 1994 es va arribar a un acord de cooperació entre els dos clubs montblanquins i es va fundar la nova Unió Esportiva Montblanc.

## Equips

Actualment, el club té vuit equips que participen en diferents categories del futbol català:
* U.E. Montblanc, a Segona Territorial - Grup 3
* U.E. Montblanc "Juvenil", a segona divisió - grup 8
* U.E. Montblanc "Cadet", a Primera Divisió - Grup 13
* U.E. Montblanc "Infantil", a Primera Divisió - Grup 13
* U.E. Montblanc "Aleví", a Aleví F7 - Grup 1
* U.E. Montblanc "Benjamí", a Futbol Comarcal
* U.E. Montblanc "Prebenjamí", a Futbol Comarcal

## Palmarès

    1 Campionat de Lliga de Tercera Territorial Catalana Grup 26 (1998/99)

## Temporades

* 1994-95: Tercera Regional Grup 25; Class: 6è
* 1995-96: Tercera Regional Grup 26; Class: 8è
* 1996-97: Tercera Regional Grup 26; Class: 6è
* 1997-98: Tercera Regional Grup 26; Class: 6è
* 1998-99: Tercera Regional Grup 26; Class: 1r ( Ascens a 2a Regional)
* 1999-00: Segona Regional Grup 3; Class: 4t
* 2000-01: Segona Regional Grup 1; Class: 3r
* 2001-02: Segona Regional Grup 3; Class: 3r (2n equip més golejador de l'Estat Espanyol amb 143 gols)
* 2002-03: Segona Regional Grup 3; Class: 6è
* 2003-04: Segona Regional Grup 3; Class: 2n ( Ascens a 1a Regional)
* 2004-05: Primera Regional Grup 6; Class: 6è
* 2005-06: Primera Regional Grup 6; Class: 5è
* 2006-07: Primera Regional Grup 6; Class: 7è
* 2007-08: Primera Regional Grup 6; Class: 7è
* 2008-09: Primera Regional Grup 6; Class: 18è (Descens a 2a Regional)

## Presidents

* Francesc Paredes i Carme Bonell 1994
* Carme Bonell 1994-2001
* Joan Farré Caballé 2001-2004
* Manel Cubedo Montes 2004-2008
* Antoni Vilalta Sans 2008
* Larbi Mahero 2009-...

## Entrenadors

* Pere Pesqueres 1994-1995
* Antonio González 1995-1998
* Joan Farré 1998-2000
* Miquel López 2000-2001
* Lluís Artó 2001-2002
* Martí Navarro 2002-2003
* Enric Solé 2003-2005
* Miquel López 2005-2008
* Joan Puig Llort 2008
* Anton Gasol Moya 2008-2009
* Marc Antoni 2009
* Oliver Parra 2009
* Lluís Farré Mananelles 2009-...

## Referències

* ↑ «Unió Esportiva Montblanc| enciclopèdia.cat». [Consulta: 21 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Article sobre el futbol a Montblanc, 20 novembre 1992
# Roca de l'Espluga de Ninou

La Roca de l'Espluga de Ninou és una formació rocosa i cim de 1.505,7 metres d'altitud que es troba a la meitat de la Serra de Monteguida, en el terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
És al nord-est del poble d'Abella de la Conca, en la serra que comença damunt del poble mateix. És la continuïtat cap al sud-est de la Serra de Carreu.
Queda entre la Roca de Monteguida, al nord, i el cim de Sarsús, al sud. En el vessant nord de la Roca hi ha l'Espluga de Ninou, que li dona nom. El seu vessant occidental és dins de la partida d'Ordins, i l'oriental, en la de l'Obaga de Toà.
Es tracta d'un topònim modern, format a partir d'un altre d'anterior: l'Espluga de Ninou, que es troba a la base d'aquesta roca.