OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Vinya Vella (Rubió)

La Vinya Vella és una antiga vinya del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situada a prop de l'extrem de llevant del terme, a prop i a ponent de la masia de Rubió,

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Mas de Sant Antoni (Tortosa)

El Mas de Sant Antoni és una masia de Tortosa (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta antiga casa pairal ha estat convertida en seu del Consell Comarcal de l'Esport i oficina tècnica del Centre de Medicina Esportiva. Es troba dins del recinte de l'Estadi Municipal de Tortosa.
És de cos rectangular i de dues plantes, on al davant té adossats un porxo d'arcs de mig punt amb terrassa superior i una torre rectangular de tres plantes amb teulada a quatre vessants i ample reforç de fusta.
L'interior de la torre és ocupat per l'escala d'accés des de la planta baixa al primer pis. Aquesta, de dues vingudes i amb una llum central espaiosa, conserva la barana de fusta tornejada. Al cos principal es distribueixen en els dos nivells les oficines i altres serveis de la Delegació. A nivell del primer pis es conserva la compartimentació original d'estances. A la planta baixa la distribució és moderna. El cos principal es troba cobert amb terrat. El material constructiu és el maó, arrebossat i emblanquinat. Les restes interiors són de bigues de fusta i revoltons.

## Història

Va ser la casa pairal d'una antiga família tortosina. L'edifici fou adquirit per l'Ajuntament en la dècada dels anys 70.
La construcció sembla del primer terç de segle xx. Al rellotge de sol de la torre figura la data de 1936. En un dels murs del porxo hi figura una placa indicant l'alçada fins on va arribar l'avinguda de l'Ebre de 1937. Les úniques modificacions sofertes han estat les compartimentacions de la planta baixa, on hi havia els corrals i magatzems. El primer pis era utilitzat com a habitatge.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas de Sant Antoni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Musaranya de Kongana

La musaranya de Kongana (Sylvisorex konganensis) és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes. És endèmica de la República Centreafricana, on viu als boscos de plana humits tropicals o subtropicals.
# Petita Ilíada

La Petita Ilíada (en grec antic: Ἰλιὰς μικρά, llatí: Ilias parva) és un poema èpic de la literatura grega actualment perdut, que pertany al cicle troià i era atribuït a diversos autors, principalment Lesques i Cinetó. L'obra, escrita en quatre llibres, era la continuació de l'Etiòpida i anava seguida per la Iliupersis.
Segons diu Climent d'Alexandria, un filòsof i historiador anomenat Fènies indica que Lesques va competir amb Arctí de Milet, cosa que situaria la composició de la Petita Ilíada cap a l'any 700 aC.

## Argument

L'argument d'aquest llibre perdut es coneix per alguns fragments que en queden i sobretot pel resum que en va fer Procle.
La Petita Ilíada explicava la discussió per les armes d'Aquil·les entre Odisseu i Àiax el Gran després de la mort de l'heroi, que els caps aqueus van concedir a Odisseu. La bogeria que Atena va provocar a Àiax i el seu suïcidi. La captura d'Helen pels aqueus i la profecia que va fer sobre la manera d'ocupar Troia. La mort de Paris, a mans de Filoctetes. L'arribada a Troia de Neoptòlem, el fill d'Aquil·les. L'entrada d'Odisseu i Diomedes a Troia per robar el Pal·ladi, i l'entrada del Cavall de fusta a la ciutat, construït per indicació d'Odisseu.

## Referències

* 1 2 Lesches a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 772
* ↑ Bernabé, Alberto. Fragmentos de épica griega arcaica. Madrid: Gredos, 1979, p. 138-154. ISBN 9788424935245.
# Línia 5

«Línia 5» té aquests significats:
# Jackson (Nou Hampshire)

Jackson és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 835 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jackson tenia 835 habitants, 377 habitatges, i 240 famílies. La densitat de població era de 4,8 habitants per km².
Dels 377 habitatges en un 21% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,8% hi vivien parelles casades, en un 5% dones solteres, i en un 36,1% no eren unitats familiars. En el 27,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18% tenia menys de 18 anys, un 2,2% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 29,3% de 45 a 60 i un 21,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.583$ i la renda mediana per família de 59.327$. Els homes tenien una renda mediana de 32.813$ mentre que les dones 26.667$. La renda per capita de la població era de 25.718$. Entorn del 6,1% de les famílies i el 8,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jackson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jackson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# President de la República Txeca

El President de la República Txeca (en txec, Český prezident) és el cap d'estat de la República Txeca.

## Presidents de la República Txeca (1993-actualitat)

| No. | Nom | Inici | Fi | Partit |
| - | President vacant | 1 de gener de 1993 | 2 de febrer de 1993 | - |
| 1. | Václav Havel | 2 de febrer de 1993 | 2 de febrer de 2003 | Independent |
| - | President vacant | 2 de febrer de 2003 | 7 de març de 2003 | - |
| 2. | Václav Klaus | 7 de març de 2003 | 7 de març de 2013 | ODS |
| 3. | Miloš Zeman | 8 de març de 2013 | 8 de març de 2023 | Partit dels Drets Civils - Zemanovci |
| 4. | Petr Pavel | 9 de març de 2023 | actualitat | Independent |

## Referències

* ↑ 324cat. «L'exgeneral de l'OTAN Petr Pavel es converteix en el nou president de Txèquia», 28-01-2023. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Petr Pavel složil slib a stal se prezidentem. Bude jiný než předchůdci, shodují se historici» (en txec), 09-03-2023. [Consulta: 21 març 2023].

## Vegeu també

* Primer Ministre de la República Txeca
* President de Txecoslovàquia
# Katjuri

Katjuri és un riu d'Orissa al districte de Cuttack, distributari deltàic del Mahanadi. Es separa del riu principal i forma dues branques, una que conserva el nom de Katjuri i una altra que agafa el de Koyaldiai, que va cap al districte de Puri. La branca que conserva el nom es divideix altre cop perdent una branca anomenada Surua que no obstant es reuneix al Katjuri uns quants km més tard; més avall el Katjuri forma altres dos distributaris menors el Devi Gros i el Devi Petit que es reuneixen després d'un curs de poc més de 30 km i ja reagrupats desaigüen al Golf de Bengala al districte de Puri amb el nom de Devi; el Katjuri s'enllaça per un canal natural amb el Mahanadi i finalment desaigua a la badia de Bengala amb el nom de Jotdar.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Klaus Halser

Klaus Halser (Eppendorf, 19 de febrer de 1942) és un antic pilot d'enduro alemany que va destacar en competició durant les dècades del 1960 i 1970, tant a escala internacional com a l'antiga RDA. Al llarg de la seva carrera va guanyar dues edicions del Trofeu als Sis Dies Internacionals (ISDT) amb la selecció de la RDA i sis campionats de la RDA de 125 cc.

## Biografia

Fill del també pilot d'enduro Werner Halser, antic membre de l'equip de fàbrica de MZ a la dècada del 1950 que fou campió de la RDA el 1956, Klaus va debutar al Rund um Zschopau el 1959, a 17 anys, i aquell mateix any va guanyar el campionat de la RDA en la categoria de 125 cc. Va repetir aquest èxit el 1960 i del 1962 al 1965.
El 1962 va competir per primera vegada a l'estranger en la categoria de 125 cc i va guanyar el Ral·li dels Alps austríacs i la Tatrafahrt de Zakopane (Polònia). El 1963 va participar per primera vegada als ISDT amb l'equip de la RDA, amb el resultat del quart lloc al Vas d'argent. El 1966 va passar a la classe de 175 cc i, competint amb motos d'aquesta cilindrada, va formar part de la selecció de la RDA que va guanyar el Trofeu als ISDT el 1967. Per aquesta victòria, l'equip va ser escollit Esportista de l'any de la RDA. A partir de 1971 i fins al 1974, en què va posar fi a la seva carrera esportiva, Klaus Halser va competir en la categoria de 250 cc.
Al llarg de la seva carrera va participar dotze vegades seguides als ISDT (del 1963 al 1974), aconseguint-hi dues victòries (1967 i 1969), tres segons llocs (1964, 1966 i 1972) i un de tercer (1971) amb els equips del Vas d'argent i del Trofeu. A la Copa d'Europa de 1967 (prova precursora del campionat d'Europa d'enduro) va quedar-hi segon i al Campionat d'Europa hi va obtenir el tercer lloc final en tres edicions (1968, 1970 i 1972). Halser corria per a l'ASK Vorwärts Potsdam i el seu entrenador era Werner Rosenbrock.

## Palmarès

* 2 Trofeus als ISDT (1967, 1969)
* 6 Campionats de la RDA 125cc (1959-1960, 1962-1965)

## Referències

* ↑ Ottinger, Steffen. Rund um Zschopau. Die Geschichte einer Motorradgeländefahrt. (en alemany). vol. 1. Marienberg: Druck- und Verlagsgesellschaft Marienberg, 2004, p. 21 i s. ISBN 3-931770-49-4.
* ↑ Ottinger, Steffen. Internationale Sechstagefahrt 2012. Die Geschichte seit 1913 (en alemany). Chemnitz: HB-Werbung und Verlag GmbH & Co. KG, 2012, p. 46 i s. ISBN 978-3-00-039566-6.
# Martin Petrov

Martin Petyov Petrov (en búlgar: Мартин Петьов Петров) (Vratsa, 15 de gener de 1979) és un exfutbolista búlgar, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Comença la seua carrera al Botev Vratsa. Després d'unes bones actuacions, signa amb el CSKA Sofia. Amb l'equip capitalí qualla dos bons partits davant el Servette FC a la Copa de la UEFA, que impressionen l'equip suís, el qual decideix fitxar el migcampista.
Posteriorment hi destaca al VfL Wolfsburg, on roman durant quatre temporades, fins que a l'estiu del 2005 fitxa per l'Atlètic de Madrid per 10 milions d'euros. Al club matalasser hi roman dues temporades discretes. Per 7 milions d'euros l'hi incorpora el Manchester City de cara a la temporada 07/08. Durant la seua etapa a Madrid hi va guanyar el trofeu al millor futbolista del seu país de 2006.
Al conjunt anglès hi realitza una destacada primera temporada, en la qual disputa 34 partits i marca cinc gols. Però, a l'any següent, les lesions fan que només puga aparèixer en nou partits de la Premier League.

## Selecció

Petrov va ser internacional amb la selecció de Bulgària en 78 ocasions, marcant 21 gols. Va debutar al juny de 1999, en partit de classificació per a l'Eurocopa de l'any següent. Va entrar en substitució de Hristo Stoïxkov i en tan sols vuit minuts de joc, va ser expulsat per doble targeta groga.
El migcampista ha estat un dels jugadors més importants de l'equip búlgar durant la dècada dels 2000, tot participant en l'Eurocopa del 2004, celebrada a Portugal.

## Referències

* ↑ «Petrov picked by Atlético». UEFA.com, 22-07-2005.
* ↑ «Man City swoop for winger Petrov». BBC sport, 26-07-2007.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador Arxivat 2007-10-15 a Wayback Machine.
# Musaranya de Malàisia

La musaranya de Malàisia (Suncus malayanus) és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes (Soricidae). Viu a Malàisia i Tailàndia. El seu hàbitat natural són els boscos secs tropicals o subtropicals.
# Petita Casa de la Divina Providència

La Petita Casa de la Divina Providència o Piccola Casa della Divina Provvidenza és un asil fundat a Torí (Itàlia) per Josep Benet Cottolengo el 1828. Fou el primer asil conegut amb el nom de Cottolengo, model de tots els altres. Aquest asil de Torí el 2013 té 203 llits, hi treballen 600 religioses i 1.200 voluntaris i ofereix assistència a persones amb discapacitat física i mental, els ancians, malalts en general, als nens orfes, drogoaddictes, pobres i immigrants sense llar. El 1980 va rebre la visita del papa Joan Pau II.
Té quinze sucursals a Índia, Kenya, Equador, Estats Units (Florida) i Suïssa. De manera paral·lela però sense relació directe, seguint el model d'aquest asil i adoptant el nom del seu fundador se n'han fet desenes per tot el món, com el Cottolengo del Pare Alegre de Barcelona.

## Història

El 1827 li van demanar a Josep Benet Cottolengo que donés els últims sagraments a una dona que s'havia posat malalta a Torí, durant el viatge cap a casa seva, a França. La dona, embarassada, no havia trobat lloc a l'asil públic ni a l'hospital, i va acabar amb els indigents. Després d'aquest fet el sacerdot pregà llargament i decidí llogar una casa per ajudar a pobres, desemparats i desprotegits. Superà l'oposició dels seus amics i comprà un terreny a la perifèria de Torí, on inicià la construcció d'una casa més àmplia. A la casa recollia abandonats, deficients mentals i bojos. La casa s'ha mantingut fins avui sense fons, només amb donacions.

## Referències

* ↑ «Discurs de Joan Pau II al Cottolengo». Vatican.va, 13-04-1980 [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ «Cottolengo». Cottolengo.org. [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ Conti, Servilio. Santo del día. Madrid: Bonum, 2004, p. 188. ISBN 9789505075935 [Consulta: 1r novembre 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Mare de Déu del Camp

La Mare de Déu del Camp, també anomenada Santa Maria d'Aramunt, és una ermita romànica del poble d'Aramunt, pertanyent al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Fins al 1969 formava part del terme municipal d'Aramunt.
Està situada poc més de 400 metres al nord-est del poble d'Aramunt Vell, al peu de la pista que des de les Eres porta a l'antic poble d'Aramunt Vell.
Tot i que inicialment era romànica, cosa que es mostra encara en la construcció actual, ha sofert amb el pas dels segles notables modificacions, que la van desfigurar una mica.
És d'una sola nau, capçada a llevant per un únic absis semicircular, de mesures bastant considerables, tot el conjunt. Davant de la porta, situada a la façana occidental, hi ha un porxo que n'aixopluga l'entrada, com no és estrany de trobar a les esglésies pirinenques.

## Bibliografia

* CASTILLÓ, Arcadi i LLORET, T. "El Pont de Claverol. Aramunt", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Jelena Milić

Jelena Milić (en serbi, Јелена Милић) (Belgrad, 15 de gener de 1965) és una politòloga sèrbia.
És una analista política sèrbia i directora del Centre d'Estudis Euro-Atlàntic (CEAS), amb seu a Belgrad, que monitora i analitza les tendències de les democràcies occidentals i promou la filiació plena i activa dels països a la Unió Europea i a l'OTAN des de la seva creació en 2007.
A nivell d'estudis, és enginyera de física nuclear.

## Referències

* ↑ Jelena Milić: Srbija se okrenula Rusiji priželjkujući Krim na Kosovu i u RS-u (serbi)
# President de la República de la Xina

El president de la República de la Xina (中華民國總統 Zhōnghuá Mínguó zǒngtǒng) és l'autoritat més important de la República de la Xina. El seu mandat està limitat només a dues legislatures sense oportunitat de reelecció.

## Atribucions

La Constitució de 1947 de la República de la Xina preveu un sistema presidencialista en el qual els membres de l'Assemblea Nacional, elegits democràticament, nomenen el president i el vicepresident.
El president de la República ostenta la prefectura de l'estat i la seva representació exterior. És el comandant suprem de les forces armades, pot declarar la guerra, negociar la pau, promulgar lleis i dictar decrets i nomenar i cessar el president del govern i als funcionaris.
Quan va entrar en vigor la Constitució es va considerar que la situació formal de guerra civil amb els responsables de la República Popular de la Xina encara no havia acabat i es van aplicar unes disposicions temporals que, a la pràctica, enfortien el paper del president, prohibien els partits polítics, excepte el Kuomintang, i derivaven en un sistema autoritari.
Fins al 1994 no es va poder aplicar la Constitució per a unes eleccions amb garanties democràtiques normals.

## Llista de presidents

Des de l'entrada en vigor de la Constitució, el 1948, els presidents de la República de la Xina han estat els següents:
| No. | Nom | Termini | Termini | Partit |
| Règim constitucional de 1947 (1947-present) ||||||
| 1 | Chiang Kai-shek (1887-1975) | 20 de maig de 1948 | 21 de gener de 1949 | Partit Nacionalista Xinès |
| Partit Nacionalista Xinès ||
| - | Li Zongren (1890-1969) | 21 de gener de 1949 | 1 de març de 1950 | Partit Nacionalista Xinès |
| Partit Nacionalista Xinès ||
| (1) | Chiang Kai-shek (1887-1975) | 1 de març de 1950 | 5 d'abril de 1975 | Partit Nacionalista Xinès |
| Partit Nacionalista Xinès ||
| 2 | Yen Chia-kan (1905-1993) | 6 d'abril de 1975 | 20 de maig de 1978 | Partit Nacionalista Xinès |
| Partit Nacionalista Xinès ||
| 3 | Chiang Ching-kuo (1910-1988) | 20 de maig de 1978 | 13 de gener de 1988 | Partit Nacionalista Xinès |
| Partit Nacionalista Xinès ||
| 4 | Lee Teng-hui (1923-2020) | 13 de gener de 1988 | 20 de maig de 2000 | Partit Nacionalista Xinès |
| Partit Nacionalista Xinès ||
| 5 | Chen Shui-bian (1950) | 20 de maig de 2000 | 20 de maig de 2008 | Partit Progressista Democràtic |
| Partit Progressista Democràtic ||
| 6 | Ma Ying-jeou (1950) | 20 de maig de 2008 | 20 de maig de 2016 | Partit Nacionalista Xinès |
| Partit Nacionalista Xinès ||
| 7 | Tsai Ing-wen (1956) | 20 de maig de 2016 | En el càrrec | Partit Progressista Democràtic |
| Partit Progressista Democràtic ||

## Referències

* ↑ En funcions com a vicepresident de Chiang Kai-shek.
* 1 2 Mor al càrrec.

## Enllaços externs

President de la República de la Xina - Lloc web oficial
# Martin Parr

Martin Parr (Epson, Surrey, 1952) és un fotògraf documentalista i fotoperiodista anglès, conegut pels seus projectes fotogràfics que fan una mirada íntima, satírica i antropològica dels aspectes de la vida moderna, en particular documentant les classes socials d'Anglaterra, i més àmpliament l'opulència del món occidental.
Membre de la prestigiosa agència Magnum des del 1994, és en l'actualitat un dels fotògrafs més reconeguts en l'escena internacional, com testimonien els importants premis que ha rebut el seu treball (un dels més recents, PhotoEspaña 2008).
És exhibit en els grans centres del circuit internacional: de juliol a setembre de 2009 es va presentar l'exposició Planète Parr al la Galerie nationale du Jeu de Paume de París, i al març de 2011 tenia dues exposicions simultànies, Parrworld al Gateshead Baltic Center of Contemporary Art i Parrbooks a la Rocket Gallery de Londres. L'any següent el CCCB de Barcelona va inaugurar Souvenir. Martin Parr, fotografia i col·leccionisme. El 2002 el Barbican Centre de Londres va exhibir-hi una retrospectiva seva.

## Referències

* ↑ Robert Ayers. «Martin Parr», 15-11-2006. [Consulta: 23 abril 2008]. (anglès)
* ↑ Martin Parr, Premio PHotoEspaña 2008, a El Cultural, 24/06/2008 (castellà)
* ↑ «Martin Parr». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ 'Souvenir. Martin Parr, fotografia i col·leccionisme. al CCCB
* ↑ Cribbin, Joe. «Martin Parr: Photographic Works at the Barbican». Culture24, 07-02-2002. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2017. [Consulta: 31 març 2014]. (anglès)
# NGC 37

NGC 37 és una galàxia lenticular de la constel·lació del Fènix. Té un diàmetre d'aproximadament 137.000 anys llum.

## Referències

* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 R. Brent Tully «Cosmicflows-3» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 03-08-2016, pàg. 50. DOI: 10.3847/0004-6256/152/2/50.
* 1 2 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.

## Enllaços externs

* NGC 37 a WikiSky: DSS2, SDSS, GALEX, IRAS, Hydrogen α, X-Ray, Astrophoto, Sky Map, Articles i imatge (anglès)
# Petita Copa del Món

La Petita Copa del Món (també anomenada Mundialet de Clubs) fou una competició internacional de futbol disputada a Caracas als anys 50.
Entre 1952 i 1975 se celebrà a l'estadi Olímpic de Caracas, Veneçuela un torneig de nom Trofeu Internacional de Caracas on s'invitaba a l'elit del futbol de clubs, sovint els campions de les millors lligues, també el campió de la Copa Latina d'Europa i el campió de la Copa de Campeones sud-americana.
Va guanyar popularitat en una època en què encara no existien competicions intercontinentals. Als mitjans de comunicació i també popularment era anomenat "Petita Copa del Món" o "Mundialet de Clubs" i al guanyador se li reconeixia el títol oficiós de campió del món. Fou una iniciativa predecessora de la Copa Intercontinental i de l'actual Campionat del Món de Clubs de la FIFA, on la intenció era enfrontar els millors equips de la temporada a nivell mundial i definir-ne un campió.
Degut a la creació de la Copa Intercontinental a partir de 1963 el trofeu fou reanomenat Trofeu Ciutat de Caracas i esdevingué un torneig de caràcter amistós fins a la darrera edició del 1975.

## Palmarès

Font:
* 1952 Reial Madrid
* 1953 Millonarios de Bogotá
* 1954 SC Corinthians
* 1955 São Paulo FC
* 1956 Reial Madrid
* 1957 FC Barcelona
* 1963 São Paulo FC

## Referències

* ↑ «Pequeña Copa del Mundo and Other International Club Tournaments in Caracas». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 2 juliol 2010].

## Enllaços externs

* RSSSF
# Mare de Déu del Camí (Argençola)

La Mare de Déu del Camí és una església al poble de Santa Maria del Camí (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Construcció d'una sola nau i un sol absis. Té dues capelles interiors a manera de creuer. En l'absis, semicircular, hi destaca una finestra circular, molt singular, amb decoració que l'envolta i que és l'únic element decoratiu de l'absis. A la dovella de la porta principal hi ha l'escut de l'abadia de Montserrat.

## Història

El monestir de Santa Maria del Camí fou un priorat benedictí des del 1228 quan va ser cedit a l'abadia de Santa Cecília de Montserrat que hi va edificar l'església. El 1539 va passar amb tots els seus béns al monestir de Montserrat, ja que no hi havia prior ni comunitat des de feia anys.
Va ser sufragània de Sant Martí dels Albarells fins al 1868 que es convertí en parròquia. El culte s'hi mantingué fins al 1919 en ser substituïda per una església aixecada al seu costat. El 1840 s'uní al terme de Veciana, anteriorment junt amb Castellnou del Camí era una antiga quadra.
El 1945 es renovà la decoració interior amb pintures de M. Llacuna i Alemany, A. Moncunill i Torres i F. Vidal i Gomà.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mare de Déu del Camí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].