OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arius arius

Arius arius és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Índia fins a Singapur al Mar de la Xina Meridional, incloent-hi el Pakistan, Bangladesh i Myanmar.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kailola, P.J. 1999. Ariidae (=Tachysuridae): sea catfishes (fork-tailed catfishes). p. 1827-1879. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae).
# Sonata da chiesa

La sonata da chiesa (terme italià que significa "sonata d'església"), és una composició instrumental del barroc, que generalment consta de quatre moviments. Més d'una melodia s'utilitzava sovint, i els moviments alternaven el caràcter, amb l'ordre: lent - ràpid (allegro) - lent (adagio) - ràpid (allegro); tots els moviments es basaven en els mateixos temes o motius. El segon moviment era normalment un allegro fugat, i el tercer i quart moviments tenien la forma binària que a vegades corresponien a una sarabanda i a una giga.
Al marge d'unes poques sonates destinades al teatre, al costat de la sonata da chiesa a l'època barroca aparegué també la sonata da camera; ambdues modalitats van ser essencials per a l'evolució de la forma sonata.
Sovint, s'ha pensat que aquestes sonates es componien per a ser tocades exclusivament en cerimònies religioses. Mentre que això podia ser cert quan era música d'encàrrec, no estaven en la mateixa categoria que, per exemple, un rèquiem. Aquestes sonates s'interpretaven sovint en concerts destinats a la pura diversió. La sonata era indistintament un divertiment cortesà, una obra amb finalitat didàctica o una peça instrumental destinada a l'església.
Un dels exponents més grans d'una sonata da chiesa són algunes de les obres d'Arcangelo Corelli (1653-1713). Entre les seves millors composicions hi ha les 6 Sonata da Chiesa, Op. 1; i els primers vuit dels seus Dotze concerti grossi, op. 6, són també sonates da chiesa. Un altre compositor d'aquesta forma de música va ser Giovanni Battista Bassani (1650-1716) que cap al 1710 va compondre dotze sonates da chiesa. Les tres sonates per a violí sol de J. S. Bach (1685-1750) també tenen la forma sonata da chiesa, com ho estan les cinc primeres de les seves sis sonates per a violí i clavicèmbal obbligato i les dues primeres de les seves tres sonates per a viola de gamba i clavicèmbal obbligato.
A la fi del segle xvii, i especialment gràcies a l'obra de Corelli, ambdues modalitats es fusionaren, amb un cert predomini de la sonata da chiesa, que fou reduïda a tres moviments (quasi sempre: lent - ràpid - ràpid). Al segle xviii aparegueren sonates en forma de trio sonata (sonata a tres), en què intervenen dos instruments melòdics i el tercer, que realitza el baix, a càrrec d'un instrument de teclat. La sonata da chiesa s'havia tornat antiquada en l'època de Joseph Haydn (1732-1809), tot i que ell va compondre unes quantes peces en aquest estil, i Mozart (1756-1791) també uns quants anys després. El terme es va deixar d'utilitzar.

## Referències

* ↑ Article Sonata da chiesa a l'Enciclopèdia Catalana (accés el 5-07-2008)
* ↑ Enciclopèdia Catalana (accés el 5-07-2008)
# Sita Valles

Sita Maria Dias Valles (Cabinda, 23 d'agost de 1951 - Luanda, 1 d'agost de 1977) va ser una política angolesa, membre del Partit Comunista Portuguès (PCP), encarregada a Angola de la Unió d'Estudiants Comunistes (UEC) i de la Lliga d'Estudiants Comunistes). Va ser torturada i assassinada brutalment després dels esdeveniments de maig de 1977, presumiblement a l'agost de 1977 a Luanda, Angola.

## Biografia

Era filla d'Edgar Francisco da Purificação Valles i Maria Lúcia Dias Valles, pròspera família originària de Goa. va créixer a Luanda, on va estudiar a la Facultat de Medicina. Allí va contactar amb grups maoistes i continuà els estudis a Lisboa, on el 1971 es va unir a la Unió d'Estudiants Comunistes (UEC), grup del que en serà una de les figures més prominents després de Zita Seabra.
La revolució dels clavells la va sorprendre participant en un congrés a Moscou. Va decidir tornar a Angola l'estiu de 1975 per participar en la revolució, que hi va esclatar després de l'enderrocament de la dictadura de Salazar a la colònia portuguesa.
A Luanda va ser considerada com a part de l'ala més ideològicament ortodoxa i prosoviètica del MPLA dirigida per Nito Alves i José Van-Dunem (amb qui es casaria i tindria un fill el 1977). Aquesta ala va rebre el nom de fraccionista i va sorgir com a dissidència al cor del MPLA, després de la independència d'Angola, contra el president Agostinho Neto. A Luanda foren acusats d'intent de cop d'Estat el 27 de maig de 1977. L'intent va ser frustrat a causa del suport de la FAR llavors estacionades a Angola. Després d'un curt període de pau en què tot semblava haver estat resolt, es va produir un atemptat contra la vida del president Agostinho Neto. Això va ser seguit per un període de dos anys de persecució sagnant de (reals o suposats) seguidors i simpatitzants de Nito Alves, que va culminar amb milers de morts.
Sita Valles va ser acusada, sense dret a defensar-se, de ser un dels cervells del presumpte cop d'estat del 27 de maig de 1977. Segons la periodista Leonor Figueiredo, va ser violada i torturada per membres de Direcció d'Informació i Seguretat d'Angola (DISA) la abans de ser afusellada a les cinc del matí de l'1 d'agost de 1977, amb un tret a cada cama i un a cada braç abans del tret mortal, i que no va deixar que l'embenessin els ulls.

## Referències

* ↑ Para além da morte trágica de Sita Valles, Público, 10 de setembre de 2010
* ↑ A revolução perdida de Sita Valles, A Revista, 22 de gener de 1992
* ↑ ««When Freedom Died» in Angola: Alves and After. The dialectic of coup and massacre in Angola». Arxivat de l'original el 2017-02-28. [Consulta: 2 juny 2017].
* ↑ «A "Passionária" de Angola». cc3413. [Consulta: 27 febrer 2017].
# Xemeneia de l'antiga fàbrica CELO

La Xemeneia de l'antiga fàbrica CELO és una obra de Sant Adrià de Besòs (Barcelonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La base de la xemenia industrial de la fàbrica de la Companyia Espanyola per a la Fabricació Mecànica del Vidre S.A. (CELO) és de maó ceràmic vist, de forma prismàtica i de base quadrada, amb les quatre cares decorades amb arcuacions amb arquivoltes, està coronada per una cornisa de tres motllures escalonades. El carregament amb el fust és resolt mitjançant quatre cossos, un a cada cantonada, de forma piramidal format per maons ceràmics esglaonats. El fust és de totxo vist aplantillat de forma troncocònica i està rematat amb doble collarí entre el que hi ha un fris central decorat amb una sanefa de motius geomètrics en relleu. El collarí inferior està constituït per una motllura fina, mentre que el superior està format per doble cornisa motllura encavalcada. La construcció de les xemeneies era complicada i per això hi havia mestres d'obres especialitzats en aquesta qüestió. La funció d'aquesta era l'extracció de gasos i fums tòxics del procés de fabricació del vidre.

## Història

El conjunt industrial de la fàbrica CELO es va inaugurar l'any 1923 inicialment ocupava un espai rectangular de 30.000 m2 que posteriorment va ser ampliat al doble. L'emplaçament va ser triat tant per la proximitat amb la línia fèrria que permetia l'arribada de matèries primeres i la distribució dels seus productes, com per la proximitat a les centrals tèrmiques, fonamentals per a la provisió de l'energia necessària. La fàbrica produïa vidre pla pel procediment Libbey -Owens, el més innovador de l'època, que permetria l'obtenció de làmines de vidre pla d'alta qualitat, sense els defectes del vidre fabricat pels mètodes manuals tradicionals. En temps de la Guerra Civil (1936-39) la fàbrica feia material bèl·lic, bales de l'exèrcit de la segona república. El 1985 s'enderrocà el conjunt de la fàbrica deixant únicament la xemeneia i s'hi va instal·lar un centre comercial.

## Referències

* 1 2 «Xemeneia de l'antiga fàbrica CELO». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 novembre 2017].
# Sociedade Esportiva Picos

La Sociedade Esportiva Picos és un club de futbol brasiler de la ciutat de Picos a l'estat de Piauí.

## Història

El club va ser fundat el 8 de febrer de 1976. Picos guanyà el campionat piauiense quatre cops durant la dècada de 1990, els anys 1991, 1994, 1997 i 1998.

## Estadi

La Sociedade Esportiva Picos disputa els seus partits com a local a l'Estadi Helvídio Nunes. Té una capacitat per a 5.400 espectadors.

## Palmarès

* Campionat piauiense:
** 1991, 1994, 1997, 1998

## Futbolistes destacats

* Leonardo

## Referències

* 1 2 Rodolfo Rodrigues. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. Panda Books, 2009, p. 68.
* ↑ Placar Guia 2011, 1350-C, 01-01-2011, pàg. 95.
* ↑ «Piauí State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el de setembre 27, 2013. [Consulta: Febrer 12, 2011].
# Zentsūji

Zentsūji (善通寺市, Zentsūji-shi) és una ciutat del Japó dins la Prefectura de Kagawa. La ciutat va ser fundada el 31 de març de 1954.
El 2011, tenia 34.114 habitants i ocupava una superfície de 39,88 km².
En aquesta ciutat hi va néixer Kūkai (també conegut com a Kōbō Daishi). L'oigen del nom de la ciutat és el temple budista de Zentsū-ji.
A Zentsūji hi ha la Universitat Shikoku Gakuin.
Els agricultors de la regió de Zentsūji van trobar una manera de fer una síndria cúbica, fent-les créixer dins de capses de vidre. Aquestes síndries es venen a un peu doble respecte les síndries normals.

## Llocs famosos

* Pelegrinatge Shikoku
** Mandaraji
** Shusshakaji
** Kōyamaji
** Temple Zentsū-ji
** Konzōji

### Ciutats agermanades

Zentsūji està agermanada amb:
* Hirado(Nagasaki), Japó

## Referències

* ↑ «Exchange programmes between Hirado and China, Hirado and Holland and other exchange programmes in Hirado City, Nagasaki Prefecture, Japan». City of Hirado, Nagasaki Official Website. Arxivat de l'original el 2012-02-12. [Consulta: 17 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Zentsūji City official website (japonès)
# Amparo Botejara Sanz

Amparo Botejara Sanz (Badajoz, 24 de juliol de 1956) és una metgessa i política espanyola, diputada per Podem al Congrés durant les XI i XII Legislatures.

## Biografia

Treballa com a metgessa de família al centre de salut San Roque de Badajoz. També és professora associada de la Facultat de Medicina de la Universitat d'Extremadura i és sòcia de l'Associació per a la Defensa de la Sanitat Pública. Militant de Podemos, pertany al Consell Ciutadà d'Extremadura des de 2015. Aquest any va presentar la seva candidatura al Congrés per Badajoz i des de llavors és diputada en la XI i XII Legislatures.

## Referències

* ↑ Congreso de los Diputados. «Botejara Sanz, Amparo». [Consulta: 24 agost 2017].
* ↑ ««No iré al Congreso a seguir siempre las directrices del partido»». , 18-12-2015 [Consulta: 24 agost 2017].
* ↑ Martínez Romasanta, Ascensión «Amparo Botejara, diputada electa de Podemos por Badajoz: "La ruptura del bipartidismo ha tardado mucho y eso no es sano para una democracia"». , 26-12-2015 [Consulta: 24 agost 2017].
# Societat d'inversió de capital variable

Les societats d'inversió de capital variable o SICAV (en francès, société d'investissement à capital variable) són societats anònimes l'objecte social de les quals és invertir en valors mobiliaris (accions, deute públic i obligacions emeses per empreses) i altres actius financers. Són, per tant, institucions d'inversió col·lectiva. Les SICAV poden gestionar-se per si mateixes o poden encarregar la gestió a una gestora (a una societat gestora d'institucions d'inversió col·lectiva), però ha d'existir una entitat financera que faci de dipositària del patrimoni. Són més freqüents a la zona occidental d'Europa, especialment a Luxemburg, Suïssa, Itàlia, Espanya, Bèlgica i França.
Han de reunir els requisits següents:
* Nombre d'accionistes igual o superior a 100.
* Limitació a les inversions.
* Capital variable entre el mínim i el màxim fixat estatutàriament.
* Capital mínim de 2.500.000 euros.
* Tutela i control de la CNMV i de la Direcció General del Tresor i Política Financera (Ministeri d'Economia i Hisenda).
Mentre que qui estalvia en un fons d'inversió és partícip del patrimoni que aquest fons representa, qui estalvia en una SICAV n'és accionista, ja que aquesta té personalitat jurídica pròpia (independentment que l'accionista sigui persona física o persona jurídica). Les SICAV gaudeixen de gran liquiditat i permeten una fiscalitat interessant, ja que tributen en l'impost de societats amb un percentatge molt baix (a Luxemburg el 0,1%, a Espanya l'1%); però, com els fons d'inversió, la venda d'accions tributa a un percentatge més alt (a Espanya el 19-21%). Les SICAV són una mescla de la fórmula jurídica d'una societat anònima i d'un fons d'inversió que tributa un 1%, davant del 43% que els correspondria si tributessin per l'IRPF. Generalment, al llarg de la crisi, les SICAV no han deixat d'obtenir beneficis.
Les SICAV van ser introduïdes a l'estat espanyol l'any 1983 dins el mandat de Felipe González, amb el pretext d'evitar la fuga de capitals. El 2011 es van crear 71 noves SICAV a l'estat espanyol, el doble que el 2010. En l'Anuari Media.cat, es va considerar que la presidència de la infanta Pilar de Borbó, germana del rei Joan Carles, en la SICAV Labiernag 2000 va ser el tema més silenciat pels mitjans al llarg del 2011. Alguns altres personatges públics dins l'estat que gaudeixen dels beneficis tributaris que implica ser accionista d'una SICAV són Amancio Ortega (Zara), Alicia Koplowitz (FCC), Isaac Andic (Mango), la família del Pino (Ferrovial), i famosos com Pedro Almodóvar o Ana Rosa Quintana.

## Crítiques

Dins la proposta de mínims promoguda dins el moviment 15M a Barcelona, la proposta l'eliminació de les SICAV es trobava en el punt 3.

## Referències

* ↑ Demandes de mínims - Acampada BCN

## Enllaços externs

* Glossari de la CNMV Arxivat 2011-03-20 a Wayback Machine. (castellà).
* Notícia relacionada amb les SICAV al Portal Andalucia información (castellà).
# Ultratge a la bandera

Amb el nom d'ultratge a la bandera es coneixen diferents actes d'ofensa a una bandera, habitualment la d'un estat o un país. L'acció acostuma a circumscriure's com a crítica a un país o a les seues polítiques. Alguns estats disposen de lleis que prohibeixen diferents mètodes d'ultratge (com ara la crema) o en prohibeix certs usos (com ara els comercials). Aquestes lleis poden distingir l'ultratge de la bandera pròpia de l'estat com també la d'altres estats. Alhora també n'hi ha d'altres que tenen lleis que en protegeixen la crema com a garantia de llibertat d'expressió.

## Vegeu també

* Francesc Argemí i Anglada
* Pablo Fragoso Dacosta
# Sikeston

Sikeston és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2007 tenia 17.180 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sikeston tenia 16.992 habitants, 6.779 habitatges, i 4.602 famílies. La densitat de població era de 365,9 habitants per km².
Dels 6.779 habitatges en un 33,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,7% hi vivien parelles casades, en un 17,8% dones solteres, i en un 32,1% no eren unitats familiars. En el 28,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 15,5% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,2 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 28.589 $ i la renda mitjana per família de 36.420 $. Els homes tenien una renda mitjana de 31.846 $ mentre que les dones 19.623 $. La renda per capita de la població era de 15.509 $. Entorn del 16,2% de les famílies i el 21% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sikeston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sikeston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Zero hidrogràfic

S'anomena zero hidrogràfic (o zero dels mapes) a la referència de nivell comuna per a les mesures de profunditat del mar (o plànol de referencia de les sondes) sobre una carta nàutica així com per les prediccions de marea dels anuaris de marees.
Sobre els mapes marins francesos, el zero hidrogràfic s'ha adoptat pròxim al nivell al que arriben teòricament les marees astronòmiques més baixes (marea de coeficient 120 - on marea astronòmica baixa extrema ; en anglès LAT : Lower Astronomical Tide). El nivell de les marees astronòmiques més baixes s'obté per càlcul a partir de les mesures dels mareòmetres. El nivell de la mar pot ser molt excepcionalment inferior (per exemple per situació anti-ciclònica amb el vent bufant des de terra en el moment dels coeficient de marea màxims). La tria del zero hidrogràfic proper a aquest nivell garanteix així pràcticament sempre al navegant una profunditat superior a la sonda indicada sobre el mapa.
Aquesta convenció és ara universalment adoptada. Però no ha estat sempre així. Fins fa un cert temps, sobre els mapes anglesos, el zero era proper a l'altura de baixa-mar de marea viva mitja (coeficient 95). La profunditat real podia doncs ésser, en període de marees vives inferior a aquella del mapa.

## Mitjana més baixa de les marees baixes

La National Oceanic and Atmospheric Administration dels Estats Units utilitza Mitjana més baixa de les marees baixes (en anglès : mean lower low water o MLLW), que és l'altura mitjana de la marea més baixa registrada en una estació de marea cada dia durant el període de registre (el National Tidal Datum Epoch - un període de 19 anys). MLLW és només un mitjà, per la qual cosa alguns nivells de marea poden ser negatius amb relació MLLW.
El zero dels mapes marins és diferent del zero dels mapes terrestres, que porta el nivell de referencia altituds. A França, els mapes de l'IGN tenen per referencia el nivell mig del Mediterrani mesurat pel mareòmetre de Marsella. A França, la diferència entra el zero dels mapes marins i el zero dels mapes terrestres es posa al dia periòdicament a l'obra RAM (Referències altimètriques marítimes) del Servei hidrogràfic i oceanogràfic de la marina.

## Referències

* 1 2 «Tidal Datums». tidesandcurrents.noaa.gov.
* ↑ Australian Bureau of Meteorology National Tide Centre Glossary http://www.bom.gov.au/oceanography/projects/ntc/NTC_glossary.pdf (consultat 30 abril 2013)
* ↑ «Australian Tides Manual SP9 V4.1, Australian Intergovernmental Committee on Surveying and Mapping, Permanent Committee on Tides and Mean Sea Level». Arxivat de l'original el 2017-02-23. [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ Exemple RAM2012] Arxivat 2014-05-02 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Mapa marí
* Càlcul de marees
* Mareòmetre
* Nivell mitjà del mar
* Referent altimétric

### Enllaços externs

* Zeros hidrogràfics i referències altimètriques marines a França (SHOM) Arxivat 2011-08-30 a Wayback Machine.
* [Zero Hidrogràfic: cap a una determinació global Zero Hydrographique: vers une détermination globale]
# Singaraja

Singaraja és una ciutat portuària al nord de l'illa de Bali, a Indonèsia. És la seu de la regència de Buleleng. El nom en indonesi significa "rei lleó" (del tàmil singam i raja). Es troba a la costa Nord, just a l'est de Lovina, i també és el centre del districte de Buleleng, que cobreix una superfície de 46,94 km² i tenia 153.930 habitants el 2022.
Singaraja va ser la capital colonial neerlandesa de Bali i les Illes Petites Sonda des de 1849 fins a 1960, un centre administratiu i el port d'arribada de la majoria de visitants fins al desenvolupament de la zona de la península de Bukit al sud. Singaraja també va ser un centre administratiu per als japonesos durant la seva ocupació de la Segona Guerra Mundial.
Gedong Kirtya, al sud del centre de la ciutat, és l'única biblioteca de manuscrits de fulla de palma (antics textos escrits sobre fulles de palmera de Palmira) al món.

## Referències

* ↑ Badan Pusat Statistik, Jakarta, 2023, Kabupaten Buleleng Dalam Angka 2023 (Katalog-BPS 1102001.5108)
# William Smith (mariner)

William Smith (Seaton Sluice, 11 d'octubre de 1790 - Northumberland, 1847) fou un capità anglès que va descobrir les illes Shetland del Sud, un arxipèlag de la terra de Graham a l'Antàrtida. El seu descobriment va ser el primer que es va fer al sud del paral·lel 60° sud, dins la zona de l'actual Tractat Antàrtic.

## Primers anys

William era el fill gran de William i Mary Smith i va ser batejat a l'església de St. Cuthbert el 10 d'octubre de 1790. Smith tenia un germà petit, Thomas, i una germana, Mary. Al segle xviii els nois començaven el seu aprenentatge de set anys al mar quan feien catorze anys. Segons el relat del descobriment de John Miers, William Smith s'havia iniciat en "la caça de balenes a Groenlàndia".
El 1811 es va convertir en propietari d'un vaixell anomenat The Williams, que aleshores estava en construcció a Blyth. El vaixell fou finalitzat el 1813, amb 215 tones de càrrega i equipat amb sis carronades de 6 lliures.

## Descobriment de l'Antàrtida

En 1819, mentre navegava amb el The Williams de Buenos Aires a Valparaíso, navegà molt més al sud del cap d'Hornos intentant captar ventss favorables. El 19 de febrer de 1819 localitzà la nova terra a 62° latitud sud i 60° de longitud oest, sense desembarcar. Les autoritats navals no van creure el seu descobriment, però en un posterior viatge el 16 d'octubre de 1819 desembarcà en la més gran de les illes. La va anomenar illa Rei Jordi (King George island) i illes Shetland del Sud a l'arxipèlag, en honor de les illes Shetland que es troben al nord d'Escòcia. A començaments de 1820 la Royal Navy envià Smith amb el tinent Edward Bransfield a bord del The Williams per confirmar el descobriment. Desembarcaren a l'illa del Rei Jordi i la van explorar durant una setmana. El 27 de genero de 1820 salparen i navegaren seguint la costa sud de les illes Shetland. El 30 de genero van veure l'illa Decepció i una cadena muntanyosa que discorria de nord-est a sud-oest. Continuaren el viatge a ttravés de les illes Elefant i Clarence, on desembarcaren.

## Honors

L'illa Smith i el Cap de Smith a les illes Shetland del Sud, Antàrtida duen el nom per William Smith.

## Referències

* 1 2 «Smith Island». SCAR Composite Antarctic Gazetteer. Standing Committee on Antarctic Research, 08-09-1953. Arxivat de l'original el 22 d’abril 2015. [Consulta: 22 abril 2015].
* 1 2 Jones. Antarctica Observed: Who discovered the Antarctic continent?. Whitby: Caedmon, 1982, p. 59, 62.
* ↑ Miers, John «Account of the Discovery of New South Shetland, with observations on its importance in a Geographical, Commercial, and Political point of view». Edinburgh Philosophical Journal, 3, 1820, pàg. 370.
* ↑ Lloyd's Register of Shipping. Londres: Marchant and Galabin, 1813, p. 753.
* ↑ Cape Smith. SCAR Composite Antarctic Gazetteer.

## Bibliografia

* Antarctic Voyages and Expeditions
* Glasgow Digital Library: Scotland and the Antarctic: Nineteenth Century
* Ashgate Publishing: The Discovery of the South Shetland Islands, 1819-1820: The Journal of Midshipman C. W. Poynter