OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John McNaughton

John McNaughton (nascut el 13 de gener de 1950) és un director de cinema i televisió estatunidenc, originari de Chicago, Illinois, les obres del qual engloben pel·lícules de terror, thriller, drames i comèdies. Entre les seves pel·lícules destaquen Henry: retrat d'un assassí en sèrie (1986), The Borrower (1991), Mad Dog and Glory (1993), Vida normal (1996), Wild Things (1998), Speaking of Sex (2001) i The Harvest (2013).

## Carrera

El seu primer llargmetratge, fet el 1986, va ser Henry: retrat d'un assassí en sèrie, que McNaughton va dirigir, coescriure i coproduir. Nombroses complicacions van afectar la polèmica pel·lícula, retardant-ne l'estrena fins al 1989. La pel·lícula va formar part de les llistes de la revista Time i les deu millors llistes de Roger Ebert i van guanyar els premis a la millor pel·lícula al Fantasporto, al XXIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges i al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Brussel·les.
Altres seus treballs inclouen les pel·lícules Mad Dog and Glory i Wild Things, el documental Condo Painting i episodis de Homicide: Life on the Street, John From Cincinnati, Masters of Horror i un episodi pilot de Push, Nevada.

## Vida personal

McNaughton va estudiar belles arts a la Universitat d'Illinois a Urbana-Champaign, i es va graduar al Columbia College de Chicago amb una llicenciatura en producció televisiva i una especialitat en fotografia.

## Filmografia

* Dealers in Death (1984)
* Henry: retrat d'un assassí en sèrie (1986) (també coescriptor, amb Richard Fire)
* Sex, Drugs, Rock & Roll (1991)
* The Borrower (1991)
* Mad Dog and Glory (1993)
* Girls in Prison (1994) (telefilm)
* Homicide: Life on the Street (1994–1996) (sèrie de televisió)
* Vida normal (1996)
* Firehouse (1997) (telefilm) (com Alan Smithee)
* Wild Things (1998)
* Lansky (1999) (telefilm)
* Condo Painting (2000)
* Speaking of Sex (2001)
* Push, Nevada (2002) (sèrie de televisió)
* Expert Witness (2003) (sèrie de televisió)
* Without a Trace (2003) (sèrie de televisió)
* Haeckel's Tale (2006) (telefilm a la sèrie d’antologia Masters of Horror)
* John from Cincinnati (2007) (sèrie de televisió)
* The Harvest (2013)

## Referències

* 1 2 3 4 John McNaughton Biography Arxivat May 4, 2008, a Wayback Machine. from the HBO website
* ↑ Ebert, Roger. «Henry: Retrat d'un assassí en sèrie». RogerEbert.com, 14-09-1990. [Consulta: 19 maig 2013].
# Leptostomias macropogon

Leptostomias macropogon és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües tropicals que viu fins als 55 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est de l'Atlàntic: 35° 01′ 00″ S, 10° 18′ 00″ E.

## Referències

* ↑ Gilbert C. H., 1905. II. The deep-sea fishes of the Hawaiian Islands. A: The aquatic resources of the Hawaiian Islands. Bull. U. S. Fish Comm. v. 23 (pt 2) (for 1903). 577-713.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R.H. i M.A. Barnett, 1990. Melanostomiidae. p. 308-337. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, Portugal; SEI, París; i UNESCO, París, França. Vol. 1.
* ↑ McEachran, J.D. I J.D. Fechhelm, 1998. Fishes of the Gulf of Mexico. Volum 1: Myxiniformes to Gasterosteiformes. University of Texas Press, Austin. 1112p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lesukita

La lesukita és un mineral de la classe dels halurs, desacreditat per l'IMA l'any 2019. Rep el seu nom de Grigorii Ivanovich Lesuke (1935–1995), treballador tècnic del departament de cristal·lografia de la Universitat de Sant Petersburg, Rússia.

## Característiques

La lesukita és un halur de fórmula química Al₅(H₂O)₃(OH)₁₂·n(Cl,H₂O), idèntic a la cadwaladerita, motiu pel qual va ser desacreditat com a espècie vàlida l'any 2019. Cristal·litza en el sistema isomètric.
Va ser descoberta a la fractura principal del volcà Tolbàtxik, a l'óblast de Kamtxatka (Districte Federal de l'Extrem Orient, Rússia).

## Referències

* ↑ «Lesukite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 març 2016].
* ↑ Ritsuro MIYAWAKI, Frédéric HATERT, Marco PASERO, Stuart J. MILLS «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) NEWSLETTER 49». Eur. J. Mineral., 31, 01-06-2019, pàg. 653–658 [Consulta: 19 agost 2019].
# Jordi Roca i Tubau

Jordi Roca i Tubau (Ripoll, 23 de gener de 1933 - Sabadell, 29 de desembre de 2022) fou un dissenyador gràfic i artista polifacètic català. La seva obra gira al voltant de la figura humana i sempre l'acompanya el simbolisme. Va realitzar la seva primera exposició al Cercle Sabadellenc el 1966. A la plaça Laietana de Sabadell hi ha des del 1992 A W. A. Mozart, una escultura seva que forma part de l'exposició permanent del Museu d'Art.
Va néixer d'una família pagesa a Ripoll i als quinze anys es va establir a Sabadell. Militant del PSUC, pels voltants de 1955 va muntar una impremta clandestina. Mantenia correspondència amb exiliats de la dictadura franquista, per la qual cosa va ser condemnat a un any de presó. En recobrar la llibertat, va tornar a Sabadell i va treballar com a impressor i dissenyador gràfic. En desacord amb el sectarisme del PSUC, va abandonar la política, tot i continuar la resistència contra el franquisme.
Una de les seves obres principals va ser l'exposició "Gent de Sabadell" (1985) amb retrats de 110 persones emblemàtiques de la ciutat, una obra que va començar el 1976. Aquesta exposició va ser replicada a l'Acadèmia de Belles Arts a la tardor de 2009.

## Obres destacades

* Gent de Sabadell (1985)
* Joventuts Musicals de Sabadell, cinquantè aniversari (2006), amb Josep Maria Serracant i Clermont

## Referències

* ↑ «Mor el pintor Jordi Roca amb 89 anys». iSabadell, https://www.isabadell.cat/obituari/mor-jordi-roca/.
* ↑ «Mor Jordi Roca, l'homenot de la pintura a Sabadell». [Consulta: 29 desembre 2022].
* 1 2 3 Martín i Berbois, 2009, p. 32.
* ↑ Redacció. «Mor l'artista sabadellenc Jordi Roca», 29-12-2022. [Consulta: 29 desembre 2022].
* 1 2 «Aquest dissabte, un regal nadalenc d'artistes locals amb el Diari de Sabadell». Diari de Sabadell, 20-12-2018.
* ↑ «Jordi Roca. A W. A. Mozart». Museus Municipals - Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 12 febrer 2019].
* 1 2 Gent de Sabadell. Editorial Ausa, 1985, p. 255.
* ↑ Brunet i Mauri, Joan. «Jordi Roca i Tubau: L'home i L'artista». Programa de mà de l'exposició “Gent de Sabadell”, 27-10-2009.
* ↑ Mercadé Vergés, J. «Jordi Roca. Gent de Sabadell». Penell de Sabadell, 9, Juliol - agost 1985, pàg. 13.
* ↑ Joventuts Musicals de Sabadell. Fundació Ars. Sabadell: Fundació Ars, 2009, p. 437. ISBN 978-84-89991-23-1.

## Bibliografia

* Martín i Berbois, Josep Lluís «Jordi Roca, compromès amb el país, guardià de la memòria» (pdf). Quadern de les idees, les arts i les lletres, Nº. 173, 2009, pàg. 32-33. ISSN: 1695-9396.
* Fernández Alvares, Ana «Jordi Roca: un atleta de la pintura» (pdf). Quadern de les idees, les arts i les lletres, Nº. 85, estiu 1995, pàg. 111-. ISSN: 1695-9396.

## Enllaços externs

* L'alegria de viure: Jordi Roca i Tubau, alquimista de l'art i homenot de Sabadell, a Ràdio Sabadell
# Josep Castillo i Escalona

Josep Castillo i Escalona (Barcelona, 14 de febrer de 1921 - Sentmenat, Barcelona, 30 d'abril de 2011) va ser un actor, autor dramàtic i empresari teatral català.

## Obra dramàtica

* 1956. Vendaval. Comèdia dramàtica en dues parts dividides en 5 quadres. Il·lustracions musicals de Jordi Doncos. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona el 24 de gener de 1956.
* 1957. Camí d'estrelles. Obra en 4 espais de temps. Estrenada al teatre de l'Orfeó Gracienc de Barcelona, el 21 de desembre de 1957.
* 1958. Aventures de Pin i Pineta. Estrenada al teatre Romea de Barcelona el 6 d'octubre de 1958.
* 1958. Quizás mañana. Un drama de sempre dividit en dos actes. En col·laboració de Xavier Fàbregas. Estrenat al teatre Alexis de Barcelona. 1958.
* 1959. Gulliver en la luna. Fantasia infantil. En col·laboració de Xavier Fàbregas. Estrenada al teatre Candilejas de Barcelona. 1959.
* La Gata Cristi. Comèdia musical cómica policíaca. Música de Josep Freixas. En col·laboració de Xavier Fàbregas.
* 1968. Rambla avall. Comèdia dramàtica en dos actes, amb els títols de: Primavera i Hivern. Estrenada al teatre Talia de Barcelona, el 7 d'agost de 1968.

## Referències

* ↑ «Josep Castillo i Escalona». enciclopedia.cat. [Consulta: 26 agost 2018].

## Enllaços externs

* Josep Castillo Escalona a l'IMDB
# Monument a la Brigada del Nègueb

El monument a la Brigada del Nègueb (en hebreu, אנדרטת חטיבת הנגב) es troba en un turó al nord-est de la ciutat israeliana de Beerxeba, al desert del Nègueb. El monument és visible a gran distància i ha esdevingut un dels símbols de la ciutat. El monument fou dissenyat pel famós escultor israelià Dani Karavan i construït entre els anys 1963 i 1968, en record dels soldats de la brigada del Nègueb caiguts durant la guerra araboisraeliana de 1948 i de la conquesta de Beerxeba i del Nègueb.
El monument és compost de divuit parts; cadascuna simbolitza un aspecte diferent de la història o de la geografia del desert. Així, l'enorme tub que sembla una torre cilíndrica simbolitza la defensa de les importantíssimes conduccions d'aigua que creuen el desert i abasteixen els pobles del Nègueb.
El memorial és fet, principalment, de formigó sense polir, i és una de les obres d'art més reeixides de l'ús del formigó en l'art minimalista.
# Julio Iglesias de la Cueva

* Per a altres significats, vegeu «Julio Iglesias (desambiguació)».
Julio José Iglesias de la Cueva (Madrid, 23 de setembre de 1943) és un cantant espanyol.
Va néixer a Madrid el 1943 en una família d'ascendència gallega, fill de Julio Iglesias Puga i María del Rosario de la Cueva. Durant la seva joventut va compaginar els estudis de Dret amb el futbol, fitxat com a porter del juvenil B del Reial Madrid. Tanmateix, el 22 de setembre de 1962 un accident automobilístic frustrà la seva carrera professional, i fins i tot es creia que quedaria paralític.
Abatut per l'accident, va començar a tocar la guitarra que li va regalar Eladio Madaledo, l'infermer que va tenir cura d'ell, perquè exercités els dits, i després va començar a escriure poemes que musicà amb la guitarra. El seu primer gran èxit va ser el seu triomf al Festival de Benidorm el 1968 amb La vida sigue igual i després va obtenir fama internacional el 1970 amb la seva participació, tot i que no guanyar, al Festival d'Eurovisió amb Gwendolyne. Fou acceptat pel públic d'Europa i d'Amèrica, i enregistrà discos en diversos idiomes.
Instal·lat a Miami el 1978 va ser contractat per la multinacional CBS. L'any 1994, enregistrà Crazy i l'any següent La carretera, que va obtenir cinc discos de platí. Publicà el disc Mi vida: grandes éxitos el 1998, Noche de cuatro lunas el 2000, Divorcio el 2003, i Romantic Classics el 2006.

## Discografia

| Yo Canto (1969) Gwendolyne (1970) Por una mujer (1972) Soy (1973) Und das Meer singt sein Lied (1973) A Flor de Piel (1974) A Mexico (1975) El Amor (1975) America (1976) En El Olympia (1976) Se mi lasci, non vale (1976) Schenk mir deine Liebe (1976) A mis 33 años (1977) Sono Un Pirata, Sono Un Signore (1978) Emociones (1978) Aimer La Vie (1978) Innamorarsi alla mia età (1979) A Vous Les Femmes (1979) | Hey! (1980) Sentimental (1980) Amanti (1980) De niña a mujer (1981) Fidèle (1981) Zartlichkeiten (1981) Minhas canções preferidas (1981) Momentos (1982) Momenti (1982) Et l'amour créa la femme (1982) In Concert (1983) Julio (1983) 1100 Bel Air Place (1984) Libra (1985) Un Hombre Solo (1987) Tutto L'Amore Che Ti Manca (1987) Non Stop (1988) Raíces (1989) | Latinamente (1989) Starry Night (1990) Calor (1992) Anche senza di te (1992) Crazy (1994) La Carretera (1995) Tango (1996) My Life: The Greatest Hits (1998) Noche de Cuatro Lunas (2000) Una Donna Può Cambiar la Vita (2001) Ao Meu Brasil (2001) Divorcio (2003) Love Songs (2003) En Français (2004) Love Songs - Canciones de amor (2004) L'homme que je suis (2005) Romantic Classics (2006) Quelque chose de France (2007) |

## Referències

* ↑ «Julio Iglesias de la Cueva». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Julio Iglesias celebra su 75 cumpleaños». Diez Minutos, 23-09-2018.
* ↑ «El día que Julio Iglesias jugó en el primer equipo del Real Madrid». Milenio, 01-10-2020.
* ↑ EFE «Julio Iglesias, 50 años de aquel Festival de Benidorm que le cambió la vida». 20 Minutos, 17-07-2018.
* ↑ «Julio Iglesias de la Cueva». Gran Enciclopèdia Catalana. enciclopedia.cat. [Consulta: 8 gener 2022].

## Enllaços externs

* Julio Iglesias
# Llau del Seix

La llau del Seix és una llau del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins del seu antic terme de Toralla i Serradell, a l'àmbit del poble de Serradell.
Es forma a l'extrem sud-oest del Serrat del Ban, al nord-est de les Roques del Seix i al nord-oest de la Cova de Barbuissell, des d'on baixa cap al sud resseguint les roques i cingleres del lloc per on passa. Deixa a llevant les Roques de la Bou, i va a passar entre les partides de lo Seix -ponent- i lo Palaut -llevant-, després de les quals passa a llevant de la Borda del Seix. Continua davallant i deixa entere tot de partides: a l'esquerra (llevant), Llinars, la Plantada, la Serva i la Frontera, i a la dreta (ponent), Bramapà i la Rourera. Tot seguit emprèn la direcció sud-est i assoleix la llera del riu de Serradell, en el qual no s'integra directament, sinó que ho fa a través de la llau de Santa Maria, la qual baixa paral·lela per l'esquerra del riu, i s'hi fon al cap de molt poc tros.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Llambilles (Jaciment)

Llambilles es un jaciment arqueològic situat al municipi de Llambilles a la comarca del Gironès.

## Descripció

El jaciment de Llambilles se situa als camps al Sud-oest del nucli de Llambilles, a prop de la carretera, en una zona afectada per diversos torrents. Alguns dels camps avui dia d'ells es conreen i altres s'estan utilitzant com a polígon industrial. Fou descobert per E. Carbonell el 1977.
S'hi recolliren tan sols dues peces lítiques, un Ascla de quars amb una extracció a la cara dorsal, patinat i un Ascla amb signes de talla levallois, molt patinada.
A partir d'aquest material s'ha proposat que el conjunt pertanyi al Paleolític mitjà. S'ha prospectat la zona després d'importants remolicions de terra sense observar la presència de material (ni superfície ni en les seccions obertes per les rases) tot i que sí que hi havia paquets d'aportació fluvial.

## Referències

* 1 2 «LLAMBILLES». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2022].

## Bibliografia

* "Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots". Pere Cantón Playà. Diputació de Girona, Associació Arqueològica de Girona. 2001.
* Generalitat de Catalunya-Extranet eGIPCI.

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya
# Jordi Riera i Mitats

Jordi Riera i Mitats (Barcelona, 1936) és un navegant i alpinista català que el 1976 va travessar a vela, amb un vaixell Ten-Ten construït per ell mateix, la banquisa polar assolint la màxima latitud nord amb veler en temps moderns.

## Referències

* ↑ «Jordi Riera i Mitats». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Jordi Riera Mitats». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Hug Candi

Hug Candi (?, ?-1098) va ser un eclesiàstic català, conegut també amb el nom d'Hug el Blanc.
Era monjo de Remiremont (Lorena) quan el papa Lleó IX el feu cardenal el 1049. Home discutit i intel·ligent, intervingué activament en la política romana; fou tramès a Hispània com a llegat, per Alexandre II, el 1068. Reuní un concili a Girona el 1068, on proposà el pla de reforma romana (gregoriana). Ha estat discutit si intervingué en l'obra dels Usatges. Després anà a Aragó, on aconseguí que Sanç III Ramires es lliurés personalment a la Santa Seu i li confiés també els monestirs més importants del regne. El papa Gregori VII el tornà a trametre com a llegat a Hispània el 1079.

## Referències

* ↑ «Hug Candi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Moulay Aissa Ben Driss

Moulay Aissa Ben Driss (en àrab مولاي عيسى بن إدريس, Mūlāy ʿĪsà ibn Idrīs) és una comuna rural de la província d'Azilal, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 13.797 persones. La capital és Ait Aatab (en amazic ⴰⵢⵜ ⵄⵜⴰⴱ).

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Kalanchoe eriophylla

Kalanchoe eriophylla és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, de la família de les Crassulaceae.

## Descripció

És un arbust perenne suculent nan, que creix de només 3 a 10 cm d'alçada, amb tiges esveltes i tomentoses ramificant-se a la base per formar una estora densa o oberta de manera que la planta aviat té un aspecte desordenat. Totes les parts de la planta estan cobertes de llargs pèls.
La tija principal s'arrossega fins a una longitud d'uns 30 cm, arrelant des dels nusos, prima, terete, densament recoberta, com les fulles, amb una massa gruixuda de pèls llanosos blancs, ramificant en branques curtes de fulles, algunes de les quals acaben en una inflorescència.
Les fulles, amuntegades cap a les puntes de les branques, són gruixudes, carnoses, obovades a oblongues, senceres, sèssils, unides a la base, decussades, de menys de 2,5 cm de llarg, suaus, densament recobertes a banda i banda amb pèls blancs persistents, especialment les fulles joves, i amb taques marrons cap a l'àpex al llarg de la vora. Aquests pèls donen a les fulles, que sense ells serien de color verd, un color blanc platejat brillant. Les fulles poden tornar-se de color carmesí profund quan estan exposades al sol d'hivern.
La inflorescència és un peduncle rígidament erecte, de fins a 30 cm d'alçada, pubescent, amb una sola fulla molt reduïda més amunt de la meitat. Amb poques flors, disposades en un cim terminal simple lax; bràctees diminutes, lanceolades; pedicels erectes, densament pubescents, d'uns 5 cm de llargada.
Les flors són tetràmeres, de color rosa-violeta pàl·lid, de quatre pètals amb centres grocs i molt similars a les de Kalanchoe pumila. Calze campanulat, pubescent; segments deltoides, aguts, més llargs que el tub. Corol·la vermell-porpra; segments oblongos-espatulats, minúsculament cuspidats, primament cotonosos per fora. Estams inserits al voltant del centre del tub de la corol·la; filaments més aviat aplanats; anteres minúscules, globoses. Carpels amb un ovari lineal-oblong, estrenyint-se gradualment cap a un estil subulat. Floreix a principi de la primavera.

## Distribució

Planta endèmica del centre de Madagascar (muntanyes Ankaratra) on creix sobre les roques.

## Taxonomia

Kalanchoe eriophylla va ser descrita per Karl Theodor Hilsenberg i Wenceslas (Wenzel) Bojer i publicada als Annales des Sciences Naturelles; Botanique, série 4, 8: 149. 1857.

### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
eriophylla: epítet format per les paraules gregues ἐριο (erio) = 'llana' i φύλλον (phyllon)= 'fulla'.

### Sinonímia

* Cotyledon pannosa Baker

## Referències

* ↑ «The Encyclopedia of Succulents». Llifle.
* ↑ «Kalanchoe eriophylla Hils. & Bojer ex Tul.». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
# Llau dels Avellaners (Cellers)

La Llau dels Avellaners és una llau del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp, en territori del poble de Cellers.
Es troba a la part central de l'extrem sud del terme municipal, al vessant nord de la Serra del Montsec, emmarcada a ponent per la Serra dels Avellaners i a llevant per la Serra de la Mata Negra.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Llambrusca

Llambrusca (Vitis labrusca) és la denominació de la vinya silvestre o també la de la vinya que no està empeltada.
D'altra banda Vitis labrusca és el nom científic d'una espècie del gènere Vitis d'origen nord-americà i diferent del de la vinya europea que és Vitis vinifera.
El mot Lambrusca és com anomenaven durant l'antiga Roma a la Vitis vinifera. També a l'edat mitjana en les terres de llengua catalana es feia servir el mot Lambrusca o Llambrusca com a sinònim de vinya.
El vi Lambrusco de Mòdena malgrat el nom, està elaborat amb raïm de ceps de vinya europea.
El cep americà de Vitis lambusca es fa servir, entre altres espècies del gènere Vitis, per empeltar-hi a sobre les varietats europees i així poder lluitar contra la fil·loxera que infecta les arrels i a la qual és resistent el cep americà.
Ocasionalment, a l'Amèrica del Nord fan servir la Vitis lambusca (que és molt més resistent al fred) per a fer vi, però aquest resulta ser de qualitat molt inferior a l'obtingut amb les varietats de l'espècie europea.
# Joana Vasconcelos

* Per a altres significats, vegeu «Joana Vasconcelos (escultora)».
Joana Sofia Barbosa Vasconcelos (Porto, 22 de febrer de 1991) és una esportista portuguesa que va competir en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les, guanyadora d'una medalla de bronze al Campionat Europeu de Piragüisme de 2012, en la prova de K2 200 m.

## Palmarès internacional

Campionat Europeu :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2012 | Zagreb ( Croàcia) | 3 | K2 200 m |

## Referències

* ↑ «Joana Vasconcelos» Arxivat 2012-11-13 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).
* ↑ «Joana Vasconcelos» en Canoeresults.eu (en anglès).

## Enllaços externs

* Canoe09.ca profile Arxivat 2013-01-15 at Archive.is
# Hindis de la Guaiana Francesa

Els hindis de la Guaiana Francesa són majoritàriament descendents de treballadors tàmils contractats de l'Índia que viuen al departament francès d'ultramar de la Guaiana Francesa. Sovint es refereixen com a indis indis Orientals i són uns 11.000 individus.

## Història de la migració

Entre 1838 i 1917 hi havia 19.276 immigrants hindis a la Guaiana Francesa. Els treballadors de l'Índia va començar a arribar a la Guaiana Francesa en 1862. A mitjans dels anys 1880, però, els britànics van aturar l'arribada d'hindis degut a les acusacions que els francesos maltractaven els treballadors contractats de l'Índia sota la seva llei.

## Personatges

* Lotus Vingadassamy-Engel

## Vegeu també

* Indocaribenys

## Referències

* ↑ Hndis de Guaiana a The Joshua Project
* ↑ Grups ètnics de la Guaiana Francesa
* ↑ : EAST INDIAN IMMIGRATION, 1838–1917
* ↑ «: Dutch, French, and British Guiana». Arxivat de l'original el 2005-09-15. [Consulta: 6 setembre 2016].
# Joan Grau

Joan Grau és el nom dels següents personatges:
* Joan de Grau i Ribó, noble baró de Toloriu (El Pont de Bar), conegut per ser un dels primers conquistadors que va arribar a Tenochtitlán al costat d'Hernán Cortés.
* Joan Grau (escultor) (1608-1685), escultor i arquitecte català.
* Joan Grau Gené (Reus, 1848 - 1924) Impressor i llibreter.
* Joan Grau i Vernis (Reus, 1818 - 1882) llibreter.
* Joan Baptista Grau i Vallespinós (Reus, 1832), religiós català.
* Joan Grau Ferrer (Reus 1835 - Argentona 1889), comerciant i polític, alcalde de Reus
* Joan Grau i Verdaguer (1932-2010), locutor de ràdio català.
* Joan Josep Grau i Folch (Amposta, 1952), economista i polític català.
* Joan Carles Grau Reinés (Inca, 1959), polític mallorquí.
* Joan Grau i Roca (Vic, 1959 - Barcelona, 2005), director de teatre català.