OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Callicoon

Callicoon és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 216 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Callicoon tenia 216 habitants, 94 habitatges, i 61 famílies. La densitat de població era de 219,5 habitants/km².
Dels 94 habitatges en un 28,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,6% hi vivien parelles casades, en un 17% dones solteres, i en un 35,1% no eren unitats familiars. En el 28,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 29,2% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.162 $ i la renda mediana per família de 33.068 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.917 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 14.217 $. Entorn del 15,1% de les famílies i el 16,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Callicoon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Callicoon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Casa 20 (Tremp)

La Casa 20 és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici probablement aixecat l'any 1932, data que figura a la porta principal i que fa referència a la configuració general de la finca i, en particular a la de la llinda. El repicat de les façanes i la refacció d'algunes obertures han desvirtuat notablement el projecte original. Són especialment interessants els brancals de la porta principal, datables a l'època medieval.
Edifici construït pràcticament a quatre vents, malgrat que disposa de mitgera en un dels seus angles. La façana principal mostra un alçat de tres nivells (pb + 2p); els frontis són de pedra, com a resultat del repicat de l'arrebossat original. Malgrat les reformes recents, l'edifici conserva, en general, el volum i la composició de la primera meitat del segle xx.
De la porta d'accés destaquen els grans blocs de pedra que conformen els brancals, probablement pertanyents a una obertura que ha perdut la seva llinda original, substituïda de l'arc de maó visible actualment. Aquesta operació s'emmarca també en la reforma de l'any 1932, de la qual queda constància a la placa metàl·lica de la porta.

## Referències

* 1 2 3 «Casa 20». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Antonio Aliotta

Antonio Aliotta (Palerm, 1881 — Nàpols, 1964) va ser un filòsof italià, professor a les universitats de Pàdua i Nàpols. El seu llegat destaca l'experiència com a “únic criteri de veritat” i defensa la relació entre filosofia i ciència. Publicà Relativismo e idealismo (1922).

## Referències

* ↑ «Antonio Aliotta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Districte de Myjava

El districte de Myjava - (eslovac) Okres Myjava - és un dels 79 districtes d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Trenčín. Té una superfície de 327,44 km², i el 2013 tenia 27.229 habitants. La capital és Myjava.

## Llista de municipis
### Ciutats

* Myjava
* Brezová pod Bradlom

### Pobles

Brestovec | Bukovec | Chvojnica | Hrašné | Jablonka | Kostolné | Košariská | Krajné | Podkylava | Polianka | Poriadie | Priepasné | Rudník | Stará Myjava | Vrbovce
# Armenia

«Armènia o Armenia» té aquests significats:
* Toponímia:
** Armenia (Colòmbia), capital del Departament de Quindío, Colòmbia
** Armènia, país del Caucas, des del 1990 una república independent segregada de la Unió Soviètica
** Armènia persa, territori armeni controlat per l'Imperi persa al llarg de la història
** Emirat d'Armènia
** Armènia bagràtida, estat independent establert per Aixot el gran el 885 fins al segle XI
** Petita Armènia, regne creat pels romans l'any 18
** Armènia Sofene o Armènia Menor, regne armeni (segle III aC -90 aC)
** Regne d'Armènia Menor o Armènia Menor fundar a Cilícia el 1064
** Armènia russa, període de la història d'Armènia en què aquest territori va estar sota el domini rus
** República Democràtica d'Armènia (1918 –1920), estat establert a l'actual Armènia
** Gran Armènia, estat reclamat pels armenis de Rússia i Turquia el 1918 amb plasmació jurídica al Tractat de Sèvres de 1920
** República Socialista Soviètica d'Armènia, república comunista existent entre 1936 i 1991
* Organitzacions:
** Armènia Pròspera, partit polític d'Armènia
** Selecció armènia de corfbol
** Selecció de futbol d'Armènia, organització que representa a Armènia a les competicions internacionals de futbol
Viccionari
# Arthrocereus

Arthrocereus és un gènere de cactus, natius de sud del Brasil en Minas Gerais.

## Taxonomia

* Arthrocereus glaziovii
* Arthrocereus melanurus
* Arthrocereus rondonianus
* Arthrocereus spinosissimus

## Referències

* ↑ Cullmann, Willy; Goetz, Erich; Gröner, Gerhard. The Encyclopedia of Cacti (en anglès). Timber Press, 1987, p. 130. ISBN 978-0-88192-100-7.
* ↑ «Arthrocereus A.Berger». The Trustees of the Royal Botanic Gardens, Kew, n.d..
# Església de Sant Andreu de la Barca

Sant Andreu és una església al municipi de Sant Andreu de la Barca (Baix Llobregat) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'una església d'estil historicista, presenta elements ornamentals de tradició romànica i clàssica. És d'una sola nau amb transsepte i cimbori, les capelles estan construïdes entre els contraforts laterals. A la façana principal hi ha la porta d'entrada amb arc de mig punt, i sobre aquesta un rosetó, resultat d'una composició de cercles. L'actual transsepte era la nau de la primitiva església. Es tenen dates del funcionament de la parròquia de Sant Andreu de Saguatosis del 1109. Posteriorment va ser engrandida el 1581. D'aquesta construcció només es conserva dempeus el campanar. L'església va ser reconstruïda al darrer terç del segle xix. Després d'aquesta última reconstrucció se la considerava com la Catedral o Perla del Llobregat.
Torre adossada al temple, de base quadrada que a mitjana alçada passa a ser vuitavada. Té un alt sòcol i tres pisos separats per cornises, llisos i només amb petites obertures a la cara de migdia. El darrer pis, construït amb pedra rogenca tallada en carreus petits (els altres pisos estan fets de carreus grans i ben tallats a les cantonades), té finestres gòtiques lleugerament apuntades a cada cara. També a l'obra gòtica tardana pertanyen les gàrgoles del capdamunt, situades als angles. El coronament, de tipus neogòtic, amb teulada d'acordió i torrella al cim, és de la fi del segle xix, quan es reconstruí l'església.
Es conserven tres claus de volta de l'església del segle xvi. La de Sant Andreu, titular de la parròquia, és la millor esculpida i la millor conservada. Es troba adossada a la paret exterior de la rectoria. S'hi representa el titular amb la creu en aspa del seu martiri i un llibre a la mà. El volta una sanefa d'ovals d'imitació clàssica. Les altres dues, que fins fa poc també eren al mateix lloc, ara es troben a l'interior del temple, a banda i banda de la porta, en un lloc de difícil visibilitat i sense il·luminació. Una és una Mare de Déu del Roser, amb el típic rosari envoltant la imatge de la Verge i el Nen. A l'altra hi apareix un sant, potser Sant Llop.
La pica baptismal tallada d'un un sol bloc de pedra calcària molt fina i blanquinosa.Té forma de copa amb vuit costats. Formada per la base, un llarg coll amb una mena d'astràgal o collarí al punt més estret i la pica o copa de bateig. La base, quadrada, té uns entrants amb motllures gòtiques que permeten el pas a la figura vuitavada. Les arestes dels costats són força marcades. El seu estil, simple i geomètric, és propi de l'art gòtic català. Originàriament i fins ben entrat el s. XX la pica baptismal es trobava a l'entrada de l'església i era utilitzada per a l'aigua beneita, però en els anys seixanta fou traslladada prop de l'altar on s'utilitza com a pica baptismal. Dataria del moment d'engrandiment de l'església el 1581.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Església de Sant Andreu de la Barca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Cal Sastre (Font-rubí)

Cal Sastre és una obra noucentista de Font-rubí (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt d'edificis que està situat al peu del carrer més important del nucli urbà de Guardiola de Font-Rubí. Es tracta de construccions urbanes interessants per diversos aspectes: composició de façana, coronaments, elements decoratius de maó vist, de ceràmica vidriada, etc.

## Referències

* ↑ «Cal Sastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2018].
# Casa Abadal (Vic)

La Casa Abadal és una obra modernista de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'habitatges de planta baixa, tres pisos superiors i golfes. La distribució de les obertures s'organitzen amb tres eixos verticals: dos a la façana de la Rambla i un a la façana del carrer Sant Just. Destaca la galeria de les golfes, d'arcs de mig punt i feta amb obra vista. Una fina cornisa feta de rajola vidriada separa aquesta galeria amb els altres pisos inferiors.

## Història

La zona de les Rambles es remodelà a partir del segle xviii, quan s'enderrocaren les muralles.

## Referències

* 1 2 «Casa Abadal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Arthraxon

Arthraxon és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Arthraxon ciliaris P. Beauv.
* Arthraxon lancifolius (Trin.) Hochst.
* Arthraxon linifolius Henr.
# Eràtides

Els eràtides (en grec antic: Ἐρατίδαι, llatí: Eratidae) foren una antiga i il·lustre família de l'illa de Rodes procedent de la polis de Ialisos. Molts dels seus membres destacaren per les seves gestes en competicions esportives.
Són esmentats per Píndar, i són considerats descendents de Tlepòlem i els heraclides, dels quals un grup s'hauria traslladat d'Argos fins a Rodes. Entre els seus membres més il·lustres Damaget i Diàgores de Ialisos, origen de la branca dels diagòrides.

## Referències

* ↑ «A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Ea'rinus, Fla'vius, Epore'dorix, Era'tidae». [Consulta: 30 desembre 2018].
# Cendrellosa

* Per a altres significats, vegeu «La Ventafocs».
La cendrellosa (Fumaria capreolata) és una planta herbàcia anual de la família de les papaveràcies nativa d'Europa meridional. Fumaria és un nom genèric del llatí fumus, 'fum', possiblement pel color o l'olor de les arrels fresques. Capreolata és un epítet llatí que significa "que té circells". Creix en terrenys conreats o ruderals de tota l'àrea mediterrània i les zones temperades d'Àsia. Prefereix sòls rics en nitrogen.
És una herba glabra, de tija reptant o enfiladissa, que arriba als 100 cm d'alçada. Presenta fulles plurilobulades, de segments lanceolats, alternes. A l'hivern o al començament de primavera apareixen a les tiges floríferes que brollen de les aixelles foliars raïms de flors de 10 a 15 mm, blanques, amb dos sèpals petaloides semitransparents i l'àpex d'intens color porpra. La corol·la té forma tubular, composta per quatre pètals units en l'àpex però lliures, dels quals el superior es perllonga en un esperó. Presenta dos estams trífids. El fruit és un petit aqueni llis o a penes rugós, de forma oblonga o obtusa, que apareix al cap d'un pedicel retroflex protegit per bràctees. Té un nombre cromosòmic de 2n=c.70. 2n=c.64. 2n=56 En hibridació amb Fumaria densiflora produeix Fumaria x gagrica, que es difon més al nord i est.
En català també es coneix com a arracadetes de la Mare de Déu, colomina, fumària o fumdeterra, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Fumaria capreolata va ser descrita per Carl von Linné i publicat Species Plantarum 2: 701. 1753 vegeu «Fumaria capreolata». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
* ↑ Fumaria capreolata a PlantList
* ↑ en Nombres Botánicos
* ↑ en Epítetos Botánicos
* ↑ Números cromosómicos para la flora española, 245-256. Soler, A. (1981) Lagascalia 10(2): 253-256
* ↑ A morphological study of the Fumariaceae and the taxonomic significance of the characters examined. Ryberg, M. (1960) Acta Horti Berg. 19: 121-248
* ↑ Chromosome atlas of flowering plants. Darlintong, C. D. & A. P. Wylie (1955)
* ↑ «Cendrellosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Byron Guamá de la Cruz

Byron Patricio Guamá de la Cruz (província de Carchi, 14 de juny de 1985) és un ciclista equatorià, professional des del 2008 i actualment al Movistar-Best PC. Dels seus èxits destaquen dos Campionats panamericans en ruta, dos campionats nacionals en ruta i quatre victòries finals a la Volta a l'Equador.

## Palmarès

* 2004
** 1r a la Volta a l'Equador
* 2005
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Equador
* 2006
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a l'Equador
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Guatemala
* 2007
** Campió de l'Equador en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Equador
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Guatemala
* 2008
** 1r a la Volta a l'Equador i vencedor de 4 etapes
** 1r a la Doble Sucre Potosí i vencedor de 4 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Chihuahua
* 2009
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a l'Equador
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Guatemala
* 2010
** 1r a la Volta a l'Equador i vencedor de 2 etapes
* 2011
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Colòmbia
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN
* 2012
** 1r a la Volta a l'Equador i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN
** Vencedor d'una etapa a la Vuelta al Mundo Maya
* 2013
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Colòmbia
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a l'Equador
* 2014
** Campió panamericà en ruta
** Campió de l'Equador en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Alentejo
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN
* 2015
** Campió panamericà en ruta
** 1r a la Volta a Rio Grande do Sul i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Mèxic
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Veneçuela
* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Rio Grande do Sul
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Veneçuela
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Guatemala
* 2017
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Guatemala
* 2018
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Veneçuela
* 2019
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Equador
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Costa Rica
* 2023
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Costa Rica

## Referències

* ↑ «Byron Guamá: "Estaré en seis Vueltas más para correr con mi hijo"» (en castellà). [Consulta: 21 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Can Barba de la Pedra Blanca

Can Barba de la Pedra Blanca és una masia de Terrassa (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia formada per diversos cossos afegits al llarg del temps. El cos principal presenta planta baixa, pis i coberta a dos aigües. La façana principal, a migdia, és perpendicular al carener. El portal d'accés és en arc de mig punt adovellat. Al pis hi ha una finestra amb capitells i llinda esculturada de motius gòtics. Al costat esquerre s'afegeix un cos d'edifici cobert a un sol vessant i que presenta una finestra gòtica esculturada amb dos caps i llinda lobulada, immediatament al costat hi ha una galeria d'arcs de mig punt. Tot el conjunt format per la masia i les seves dependències formen un clos al voltant d'un pati central, al que s'accedeix per un portal cobert. Els brancals i les llindes estan fets amb pedra de gres.

## Història

Documentada des del segle xiv.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Barba de la Pedra Blanca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].
# Antonio Lamela Martínez

Antonio Lamela Martínez (Madrid, 18 de desembre de 1926 - Madrid, 1 d'abril de 2017) fou un arquitecte espanyol.

## Biografia

Es llicencià en arquitectura el 1954 per la Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Madrid, i cinc anys més tard llegí la tesi sobre urbanisme. Va ser membre del Col·legi Oficial d'Arquitectes de Madrid i vicedegà de 1956 fins a 1960 i fundador de diverses fundacions i instituts relacionats amb l'estudi i la promoció de l'arquitectura i la tecnologia.
Com a docent va ser professor de 1971 a 1976 a la Universitat Internacional Menéndez Pelayo de Santander i l'any 1973 a la Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona. El mateix any de la llicenciatura va fundar el seu estudi, l'Estudio Lamela, encara vigent i presidit pel seu fill Antonio, i va rebre diversos premis per les seves obres. Durant els seus inicis va destacar per ser pioner en l'arquitectura de boom turístic dels seixanta, i així diversos edificis representatius d'aquest període a Mallorca són obra de Lamela, molts al Passeig Marítim de la ciutat.
Es casà amb Rosario Vargas Ruiz, amb la qual va tenir quatre fills.

## Obra

Lamela s'especialitzà en l'arquitectura turística dels anys seixanta, durant el desarrollismo franquista, quan l'estat espanyol s'obrí al turisme europeu i es començà a urbanitzar tota la costa. En general, aquest tipus d'obres modernament són jutjades negativament, atès que tenen un gran impacte paisatgístic i comportaren un gran canvi en la fesomia de la vorera de mar de les zones afectades pel boom; no obstant això, els seus edificis estan concebuts de manera racional i molt funcional, i també amb una clara intenció estètica i harmònica que si no és jutjada positivament és pel canvi que hi ha hagut amb els anys, car abans hom valorava més la modernitat i actualment l'harmonia amb el paisatge.

### Projectes més rellevants

Projectes realitzats personalment i com a director de l'Estudio Lamela:
* 1961-64. Apartaments Roca Marina (Calvià)
* 1961-64. Edifici La Caleta (Palma)
* 1963. Edifici Sol (Palma)
* 1963-67. Hotel Meliá Princesa (Madrid)
* 1964. Edifici La Caleta (Palma)
* 1967-74. Torres de Colón (Madrid)
* 1969. Ordenació urbanística de la Plaza de Colón
* 1968. Reforma de la sala de festes Tito's (Palma)
* 1973-77. Edifici La Pirámide (Madrid)
* 1988-93. Remodelació de l'Estadi Santiago Bernabéu (Madrid)
* 1999. Estadi de Son Moix (Palma)
* 2000-15. Nova terminal de l'Aeroport Internacional de Varsòvia
* 1998-06. Terminal T4 de l'Aeroport de Barajas (Madrid)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Muere Antonio Lamela, el arquitecto de las Torres de Colón y la terminal T-4». Diario de Mallorca, 02-04-2017 [Consulta: 29 juliol 2020].
* 1 2 3 «Lamela, un arquitecto muy cercano a Mallorca». Diario de Mallorca, 02-04-2017 [Consulta: 28 juliol 2020].
* 1 2 3 4 5 6 «El arquitecto del «boom» turístico». Última Hora, 09-04-2017 [Consulta: 28 juliol 2020]. Arxivat 28 de juliol 2020 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-07-28. [Consulta: 29 juliol 2020].
# Drets d'autor a Andorra

La legislació sobre drets d'autor a Andorra es basa fonamentalment en la Llei de drets d'autor i drets veïns. La legislació andorrana protegeix els drets econòmics i drets morals d'un autor sobre les seves obres durant la vida de l'autor i fins a 70 anys després de la seva mort, amb algunes variacions en els casos d'obres de coautoria, col·lectives, audiovisuals, anònimes o publicades sota un pseudònim.
La Cambra de Comerç, Indústria i Serveis d'Andorra ha demanat l'actualització de la llei per arreglar-ne alguns aspectes tècnics i reflectir-hi l'auge de les tecnologies digitals.

## Referències

* 1 2 Govern d'Andorra. «Llei de drets d'autor i drets veïns, del 10 de juny del 1999», 1999. Arxivat de l'original el 2019-03-23. [Consulta: 23 març 2019].
* ↑ Cambra de Comerç, Indústria i Serveis d'Andorra. «Andorra té futur: anàlisi i propostes per a un acord estratègic» (PDF), 01-06-2012.
# Arthroleptella bicolor

Arthroleptella bicolor és una espècie de granota que viu a Sud-àfrica.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Minter, L., Channing, A. & Harrison, J. 2004. Arthroleptella bicolor. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 20 d'abril del 2008.
# Estella Warren

Estella Warren (Peterborough, Ontario, 23 de desembre de 1978) és una model i actriu canadenca.
Filla d'un venedor de cotxes de segona mà i d'una directora d'escola de primària, la seva joventut va estar marcada per la natació, afició que combina amb muntar a cavall, tocar el piano i cantar.
Als set anys va començar natació sincronitzada, disciplina que l'obligaria a marxar de casa, a l'edat de dotze, per anar a Toronto a entrenar amb l'equip nacional. Va nedar fins als disset, esdevenint campiona del Canadà tres vegades i quedant segona al World aquàtic Championship. A més, va participar en els Jocs Olímpics d'Atlanta de 1996 i va fer bronze en solo als Mundials Junior del 95.
La seva carrera com a model començà per casualitat quan, en un "fashion show" caritatiu de la seva escola, un caça talents la veié i envià una foto a una agència de models novayorquina. Així va convertir-se en model de banyadors de la revista Sports Illustrated. El seu pare decidí actuar com a mànager i, poc després, sortiria en tres números de la versió italiana de la revista Vogue. La seva bellesa s'anà estenent i Estella seria portada en les versions francesa i espanyola de Marie Claire, la francesa, alemanya, espanyola i italiana d'Elle, l'alemanya GQ, Vanity Fair i a Yahoo Internet Life. Però la fama li arriba amb la proposta de Chanel #5 per ser la protagonista de dos espots de televisió. Aquests anuncis, dirigits per Luc Besson, van fer la volta al món i van convertir-la un sex símbol. La revista Maxim la va nomenar Hottest woman del 2000.
Després del seu èxit com a model decidí mudar-se a Los Angeles per provar sort com a actriu, el seu somni des de petita. L'aparició en pel·lícules tan comercials com Planet of the Apes o a Driven (actuant amb Sylvester Stallone) en el seu primer any va catapultar-la en el món cinematogràfic i des d'aleshores ha participat en nombroses pel·lícules i sèries de televisió com That 70's show el 2003 o Law & Order el 2005.

## Filmografia

Filmografia:
* 2001: Tangled: Elise Stevens
* 2001: Planet of the Apes: Daena
* 2001: Driven: Sophia Simone
* 2001: Perfume: Arrianne
* 2003: I Accuse: Kimberly Jansen
* 2003: The Cooler: Charlene
* 2003: Cangur Jack (Kangaroo Jack): Jessie
* 2004: Pursued: Emily Keats
* 2004: Trespassing (Evil Remains): Kristy Goodman
* 2004: Blowing Smoke: Faye Grainger
* 2005: Glamorama: Chloe Byrnes
* 2005: In Your Dreams: Olivia
* 2005: Nomad: The Two Worlds
* 2005: Pre Approved: Jessica
* 2005: Her Minor Thing: Jeana
* 2010: La bella i la bèstia (Beauty and the Beast): Belle

## Referències

* ↑ «Biografia d' Estella Warren». The New York Times.
* ↑ «Filmografia d' Estella Warren». The New York Times.
# Club de Futbol Torelló

El CF Torelló és el club de futbol del municipi de Torelló (Osona). Va ser fundat el 1917 i des de 2010 compta amb secció de futbol femenina.

## Palmarès

* Campió de Segona Territorial: Grup V 2003/04
* Campió de Tercera Catalana: Grup V 2018/19

## Referències

* ↑ «Club de Futbol Torelló». Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 26 març 2016].
* ↑ «Història del club». CFTorelló.cat. Arxivat de l'original el 7 de gener 2016. [Consulta: 28 desembre 2015].