OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Badjimza

Bajimzà (àrab: بجمزا, Bajimzā) fou una vila al nord-est de Bagdad que va existir en temps dels califes abbàssides.
Era un petit llogaret que fou famós únicament per la victòria que a la seva rodalia va obtenir el 1154 el califa al-Muktafí sobre l'exèrcit dels seljúcides del sultà Muhammad II dirigits per Alp Kush Kun-i Khar.

## Referències

* "Bad̲j̲imzā". Encyclopaedia of Islam, primera edició (1913-1936)., 2012. 26 de març de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-1/badjimza-SIM_1111>
# Alexander Reichardt

Alexander Reichardt (Paks, Hongria, 17 d'abril, 1825 - Boulogne-sur-Mer (França), 14 de maig, 1885) fou un tenor austrohongarès.
Va rebre la seva primera instrucció de música d'un oncle i va fer la seva primera aparició als divuit anys al teatre de Lemberg (aleshores a l'imperi austríac) com Rodrigo en Otello de Rossini. El seu èxit el va portar a Viena, on es va dedicar a l'òpera de la cort, i va completar la seva formació sota Alfredo Catalani, etc. En aquest moment era molt reconegut per la seva cantada dels Lieder de Beethoven i Schubert, i el van sol·licitar per tots els voltants. El príncep Esterhazy li va acordar el títol honorífic de Kammersänger. El 1846 va fer un tournée per Berlín, Hannover, etc., a París, tornant a Viena. El 1851 va fer la seva primera aparició a Anglaterra, cantant a la Unió Musical, el 6 de maig i a la Filharmònica, el 12 de maig, a molts altres concerts i, finalment, a la seva Majestat. En la temporada següent va tornar i va cantar el Romeu i Julieta de Berlioz al nou concert filharmònic del 14 d'abril, també a la Simfonia Coral, al Faust de Berlioz i al "Walpurgisnight" i va gaudir d'una popularitat molt gran tant amb cançons com en peces més serioses.
D'aquesta època fins al 1857 passà cada temporada a Anglaterra, cantant en concerts, i a la Royal Opera, l Theatre Royal Drury Lane i al Her Majesty's Theatre, on va omplir les parts del comte a El barber de Sevilla, Raoul de Nangis a Les Huguenots, Belmonte Die Entführung aus dem Serail (El rapte del serrall), Florestan a Fidelio, Don Ottavio a Don Giovanni, etc. El seu Florestan va ser una personalització molt exitosa i, en aquesta part, es va dir que havia posat les bases de la popularitat que tan bé ha guanyat i mantingut a Londres.
També va aparèixer amb molt d'èxit a l'oratori. Als teatres de les altres ciutats d'Anglaterra va esdevenir un favorit gairebé tan gran com a Londres. El 1857 va donar el seu primer concert a París, a la Salle Erard, i la següent frase del reportatge de Berlioz sobre la representació donarà una idea del seu estil i veu.
| « | M. Reichardt és un tenor de la primera volada: dolç, tendre, simpàtic i encantador. Gairebé totes les seves peces van ser redemanadades i les va tornar a cantar sense cap signe de fatiga. | » |
| — Hector Berlioz, 1857 |||
Poc després d'això es va establir a Boulogne-sur-Mer. Tot i que es va retirar dels escenaris, no restà ociós. Va organitzar una societat filharmònica a Boulogne; fou president de l''Académie Communale de Musique, i els seus concerts ocasionals en benefici de l'hospital, on una sala es titula «Fondation Reichardt», no només foren molt productius de fons, sinó que foren esdeveniments musicals de la ciutat.
Reichardt també fou una mica compositor. Algunes de les seves cançons, especialment «Thou art so near» (Tu ets tan a prop), van ser molt populars en la seva època.

## Referències

* 1 2 3 4 Grove, George (ed.). «Reichardt, Alexander». A: A Dictionary of Music and Musicians (en anglès), 1900.
# Bolon

«Bolon» té aquests significats:
* Llac Bolon, llac situat al krai de Khabàrovsk, a Rússia
* Bólon, poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia
# Barraca de la Foradada 2

La Barraca de la Foradada 2 és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació d'ús agrícola, força gran, de planta quadrangular amb un sol espai interior i una porta d'entrada, de forma rectangular, amb llinda formada per una llosa plana, situada al costat esquerre del mur sud. A la banda sud de la barraca hi ha un marge, també de pedra seca, que actua de mur de contenció, l'alineació del qual va ser reculada davant la porta per tal de no dificultar-ne l'accés i, també, per resguardar-la. S'han desprès els elements de maçoneria de la part superior del cantó d'aquesta part del marge. La coberta és una volta cònica - o falsa cúpula- feta amb la superposició de filades de lloses planes, formant anells, el radi dels quals va decreixent progressivament.
Els murs i la volta són fets de peces irregulars de pedra unides en sec amb l'ajut de falques, també de pedra, de dimensions més petites. Els murs tenen un rebliment de pedruscall

## Referències

* 1 2 «Barraca de la Foradada 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Badnur

Badnur és una vila de l'Índia que el segle xix i el XX fou capital del districte de Betul, a les Províncies Centrals i després a Madhya Pradesh. Posteriorment Badnur es va unir a Betul Bazar i es va formar la ciutat de Betul, la capital actual.
Estava situada a 21° 55′ N, 77° 54′ E﻿ / ﻿21.917°N,77.900°E﻿ / 21.917; 77.900 a la riba del riu Machna. Fou declarada capital de districte el 1822 (abans ho era Betul). La població el 1901 era de 5.766 habitants (el 1881 era de 2881 habitants). A 6 km al nord tenia l'antiga Betul (Betul Bazar) i a similar distància Kherla la capital d'una de les dinasties gond, on es conserva un fort en ruïnes. Fou erigida en municipalitat el 1867.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Acanthopagrus vagus

Acanthopagrus vagus és una espècie de peix pertanyent a la família dels espàrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 26,2 cm de llargària màxima.
* 6-7 espines i 10-12 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 8 radis tous a l'anal.
* 3 fileres i mitja d'escates entre la base de la cinquena espina de l'aleta dorsal i la línia lateral.
* Dents molariformes ben desenvolupades en ambdues mandíbules.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic occidental: Sud-àfrica i el sud de Moçambic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Peters, W. (C. H.), 1855. Uebersicht der in Mossambique beobachteten Fische. Arch. Naturgeschichte v. 21 (pts 2-3): 234-282.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Iwatsuki, Y. i P. C. Heemstra, 2010. Taxonomic review of the Western Indian Ocean species of the genus Acanthopagrus (Peters, 1855) (Perciformes: Sparidae), with description of a new species from Oman. Copeia 2010(1):123-136.
* ↑ Van der Elst, R., 1988. A guide to the common sea fishes of Southern Africa. (2a. ed.) C. Struik, Ciutat del Cap. 395 p.
* ↑ Whitfield, A.K., 1998. Biology and ecology of fishes in southern African estuaries. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Sud-àfrica. 223 p.

## Bibliografia

* Smith, J.L.B. i M.M. Smith, 1986. Sparidae. P. 580-594. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
# Barraca de la Graiera 1

La Barraca de la Graiera 1 és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació d'ús agrícola de planta quadrangular amb un sol espai interior. La porta d'entrada, que és situada al costat esquerre de cara sud, és de forma rectangular i té una llinda formada per una llosa plana. La coberta és una volta cònica -o falsa cúpula- feta amb la superposició de filades de lloses planes, formant anells, el radi dels quals va decreixent progressivament. Ha perdut la capa de terra de la coberta exterior.
Els murs i la volta són fets de peces irregulars de pedra unides en sec amb l'ajut de falques, també de pedra, de dimensions més petites. Els murs tenen un rebliment de pedruscall

## Referències

* 1 2 «Barraca de la Graiera 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Bergondo

Bergondo és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la comarca de la Corunya.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 5.869 | 5.597 | 6.003 | 5.293 | 6.413 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

Bergondo (San Salvador) | Cortiñán (Santa María) | Guísamo (Santa María) | Lubre (San Xoán) | Moruxo (San Vicente) | Ouces (San Xoán) | Rois (Santa Mariña) | Santa Marta de Babío (Santa Marta) | Vixoi (San Fiz)
# Atlacomulco

Atlacomulco (del nàhuatl, que vol dir Lloc de pous) és un municipi de l'estat de Mèxic. Atlacomulco de Fabela és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat.
Aquest municipi es troba a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis de Acambay, al sud amb Jocotitlán, a l'oest amb Temascalcingo i a l'est amb Timilpan.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Notes i referències

* ↑ [http://www.inafed.gob.mx/work/templates/enciclo/mexico/mpios/15002a.htm%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D Monografia municipal d'Atlacomulco (castellà)]

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Alcan Border

Alcan Border és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 21 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alcan Border tenia 21 habitants, 9 habitatges, i 6 famílies La densitat de població era de 0,1 habitants/km².
Dels 9 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,7% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 33,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 33,3% entre 25 i 44, un 38,1% de 45 a 60 i un 0% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones hi havia 200 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 150 homes.
La renda mediana per habitatge era de 65.000 $ i la renda mediana per família de 87.041 $. Els homes tenien una renda mediana de 77.036 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 21.938 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Alcan Border». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Alcan Border». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 5 juliol 2010].
# Braquipteràcids

Els braquipteràcids (Brachypteraciidae) són una petita família d'ocells no migratoris restringida a Madagascar. Estan relacionats amb el blauet, l'abellerol i els coràcids. Al grup que més s'assemblin és l'últim i alguna vegada s'han considerat una subfamília d'aquest grup.

## Descripció

Tenen molts punts de coincidència amb els coràcids, com ara l'aspecte i la mida, ja que fan 25-49 cm de llargària. Són més terrestres que les espècies dels coràcids, i això es reflecteix en les seves potes més llargues i les ales més curtes i arrodonides. No són tan acolorits com els coràcids, tenint uns dissenys a base de ratlles o taques. Són molt més difícils de descobrir i més tímids que els seus parents. Sovint es descobreix la seva presència per les vocalitzacions.

## Alimentació

Com els coràcids cacen rèptils i grans insectes.

## Reproducció

La parella cria en forats fets a terra, que ells mateixos excaven, a diferència dels coràcids, que poques vegades niden en forats a terra i menys encara cavant els seus nius.

## Taxonomia

Les anàlisis d'ADN confirmen la sistemàtica del grup. Potser caldria ajuntar Geobiastes i Brachypteracias en un únic gènere. Actualment no es coneixen fòssils d'aquesta família, ni hi ha cap prova que alguna vegada haja existit fora de Madagascar.
Se n'han distingit cinc espècies en quatre gèneres:
* Gènere Brachypteracias
** gaig terrestre camacurt (Brachypteracias leptosomus).
* Gènere Geobiastes
** gaig terrestre escatós (Geobiastes squamiger).
* Gènere Uratelornis
** gaig terrestre cuallarg (Uratelornis chimaera).
* Gènere Atelornis
** gaig terrestre capblau (Atelornis pittoides).
** gaig terrestre cap-rogenc (Atelornis crossleyi).

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Ground-Rollers (Brachypteraciidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.brachy2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ IUCN «Brachypteracias leptosomus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2023:, 09-06-2023. DOI: 10.2305/iucn.uk.2023-1.rlts.t22682931a232610024.en.
* ↑ IUCN «Geobiastes squamiger» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2021:, 05-01-2021. DOI: 10.2305/iucn.uk.2021-3.rlts.t22682937a193850974.en.
* ↑ IUCN «Uratelornis chimaera» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2021:, 17-12-2020. DOI: 10.2305/iucn.uk.2021-3.rlts.t22682969a193044857.en.
* ↑ IUCN «Atelornis pittoides» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22682955a92970218.en.
* ↑ IUCN «Atelornis crossleyi» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22682961a92970398.en.
# Borgetes de Salena

Les Borgetes de Salena, més conegut com La Capella era un antic poble, situat a la part nord del terme municipal d'Arbeca. El poble tenia una església pròpia i una bassa i un forn de pa propis, creant un nucli urbà propi. Es creu que va desaparèixer aproximadament el 1348 arran de la pesta negra, que assolà bona part del país, ja que en els censos i fogatges posteriors no és esmentat.
L'església de Sant Miquel de les Borgetes és l'únic vestigi que resta de l'antic poblat. Es tracta d'una capella d'estil romànic, amb una volta de canó, rectangular i encarada a sol ixent, amb una porta dovellada sense cap relleu i amb tres contraforts per la part del sol ixent, un dels quals està enrunat junt amb algunes pedres de la volta; per la part de tramuntana hi ha el turó que fa de mur de contenció.
En el mateix cantó de la porta però en la part de l'absis hi ha una espitllera o finestra per donar llum a l'interior. L'absis és recte i en una pedra hi ha una inscripció que hi diu «OFERIM» amb diversos signes. A la part de dins, que està bastant ben conservada, li falta el terra i davant de la porta es conserva un arc que probablement podia estar destinat a rebre algun sarcòfag.

## Referències

* ↑ «La Capella - Sant Miquel de les Borgetes». Ajuntament d'Arbeca. Arxivat de l'original el 22 de febrer 2014. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ «Borgetes de Salena». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Buchanan (Geòrgia)

Buchanan és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 941 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Buchanan tenia 941 habitants, 345 habitatges, i 221 famílies. La densitat de població era de 247,2 habitants per km².
Dels 345 habitatges en un 27% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,1% hi vivien parelles casades, en un 14,8% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 33,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 19,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.269 $ i la renda mediana per família de 26.964 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.205 $ mentre que les dones 16.458 $. La renda per capita de la població era d'11.821 $. Entorn del 20,5% de les famílies i el 22,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Buchanan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Buchanan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Atlanersa

Atlanersa o Atlanarsa a l'antic Egipte, fou un monarca cuixita de Napata (653-643 aC) que era fill del faraó de la dinastia XXV, Taharqa. Va succeir el seu cosí Tanutami i va governar deu anys. A la seva mort, li va succeir Senkamanisken.

## Referènciès

* ↑ RaG. «regne de Kuš». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia, s.d.
* ↑ «Shawabty of King Atlanersa» (en anglès). Museum of Fine Arts Bpstp,.
# Ali Khan al-Maraghi

Hadjdji Ali Khan al-Maraghi Hadjib al-Dawla (1807-1867) fou un funcionari qajar, fill de Husayn Khan Mukaddam al-Maraghi.

## Biografia

De molt jove va entrar al servei del futur xa Muhammad Mirza (fill del llavors hereu Abbas Mirza) com a ghulam. El 1824 Muhammad Mirza va ser nomenat hereu i Ali Khan va rebre el càrrec de sanduqdar; el mateix any Muhammad va pujar al tron i Ali fou nomenat cap de la casa reial (khwansalar). Va caure en desgràcia el 1845 i va buscar refugi a Qom on fou detingut per orde del xa i per salvar-se va haver de pagar una gran quantitat, sent enviat a l'exili a Transoxiana. A la mort de Muhammad Xah (1848) la vídua Mahd-e ʿOlyā va assolir la regència durant poc més de tres mesos i va nomenar en aquest temps a Ali Khan com a administrador en cap (nazer) i recaptador d'impostos a Gilan. Nàssir-ad-Din Xah Qajar el va confirmar en el càrrec.
El ministre en cap Mirza Taki Khan el va nomenar farrāš-bāšī (ministre de la cort). El xa va destituir al primer ministre la tardor del 1851 i va ordenar la seva mort, i Ali Khan es va presentar voluntàriament per executar la sentencia.
Després d'un atemptat dels babis contra la vida del xa (1852) Ali Khan va detenir al cap dels babis bahai Husayn Ali Nuri, i va rebre llavors el títol de Hadjib al-Dawla. El nou primer ministre Agha Khan Nuri, era parent de Husayn Ali Nuri, que per tant fou hostil a Ali Khan però finalment va acabar cooperant amb ell. Com a cap de la casa reial era el segon poder del govern.
Agha Khan Nuri fou deposat l'agost de 1859 i tres dies després Ali Khan fou destituït, i acusat de malversació, però fou perdonat al cap d'un any per intercessió de Mahd-e ʿOlyā i enviat com a governador al Khuzestan amb el títol de Zia al-Mulk., Va poder tronar a Teheran el 1861 i fou designat com a ministre de la cort (wazir-e darbar) i membre del consell d'estat (dar al-shura-ye dawlati).
Després va servir com a ministre de justícia (wazir-e adliya) (1862) i al cap d'un any va rebre el títol d'Itimad al-saltana. El 1865/1866 fou nomenat ministre de fundacions pietoses (wazir-e wazayef va awqaf) i al cap d'uns mesos nomenat governador de la província de Hamadan.
Va morir a Teheran l'1 d'agost de 1867 i fou enterrat a Qom. Va deixar diversos fill dels quals cal destacar l'historiador Muhammad Hasan Khan Itimad al-saltana, que va escriure sobre la història dels qadjar.

## Bibliografia

* H. Busse, "ʿALĪ KHAN ḤĀJEB-AL-DAWLA" a Encyclopaedia Iranica
# Banyista de cabells llargs

La Banyista de cabells llargs (Baigneuse aux cheveux longs) és un quadre de Pierre-Auguste Renoir de l'any 1895 i dipositat al Museu de l'Orangerie.

## Història

Representada en un marc indeterminat, la Banyista de cabells llargs evoca una edat d'or edènica, d'acord amb la sensualitat senzilla i natural de Renoir. Els seus nus dels anys 1890 tenen la intemporalitat de les "nimfes" alliberades de tot pretext mitològic. Tal com Renoir ho recordava vers el final dels seus dies:
| « | "Els temes més senzills són eterns. La dona nua sortirà de l'ona amarga o del seu llit, es dirà Venus o Nini. Mai no s'inventarà res millor." | » |

## Descripció

Aquest oli sobre tela de 82 × 65 cm és característic del període "nacrat" de Renoir. Dins d'una llum difusa, el cos de la banyista i el paisatge sumàriament suggerit sòn recorreguts per iridiscències que difuminen les formes. La model d'aquesta banyista segurament fou la mateixa que la de la pianista de les Noies al piano i, més jove, la de la figura vista de perfil del Retrat de dues nenes.
La noia, amb les cames submergides fins a mitja cuixa, sembla ignorar l'espectador. Mentre la seua atenció es dirigeix cap a una cosa situada a la dreta, a l'exterior del quadre, sosté un drapejat que replega sobre el pit. La suau rodonesa de la seua cara sembla harmonitzar perfectament amb la carn i les corbes del seu cos, mentre que els seus cabells daurats es fan ressò del moviment imperceptible de la vegetació del fons.
Abans d'ésser adquirit per Paul Guillaume, aquesta pintura fou propietat pel famós marxant Paul Durand-Ruel (1831-1922).
D'aquest quadre n'hi ha una altra versió, gairebé idèntica, datada el 1895, que pertany a la fundació Barnes (Merion, Pennsilvània), però ací la dissolució del paisatge és més notable.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 82-83.
* ↑ Citat per Albert André, Renoir, París, G. Crès, 1923, pàgs. 26-27.
* 1 2 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* L'Internaute Arxivat 2018-10-02 a Wayback Machine. (francès)
* Museoteca (francès), (anglès) i (castellà)
# Bourgoin-Jallieu

Bourgoin-Jallieu és un municipi francès del departament de la Isèra i la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.