OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estat lliure d'Icària

L'Estat Lliure d'Icària va ser un estat lliure grec format l'17 de juliol del 1912 just després de l'expulsió d'una guarnició otomana de les illes d'Icària i Furni, essent aquesta revolució iniciada per l'insurgent Georgios Spanos el dia anterior quan va matar un turc, fet el qual el va convertir en un heroi. Atesa la impossibilitat de la seua adhesió a Grècia, les illes foren independents durant un interval de temps que durà al voltant de cinc mesos. Finalment, es va aconseguir l'adhesió: en novembre d'aquell mateix any, les illes s'uniren al Regne de Grècia.
Ioannis Malachías va ser l'únic president de l'efímer estat d'Icària. Les illes comptaven amb el seu propi himne, els seus segells i el seu exèrcit. Durant la independència hi va haver una gran mancança d'aliments, així com greus deficiències en el transport públic i en el sistema de correus. A més a més, hi havia el risc de convertir-se en una possessió dels italians tal com havia passat amb moltes altres illes del mar Egeu.

## Referències

* ↑ http://paperspast.natlib.govt.nz/cgi-bin/paperspast?a=d&d=TC19120806.2.34.2 Diari neozelandès: Colonist, Volume LIV, Issue 13487, 6 agost 1912, Page 5. Fragment digitalitzat per l'empresa neozelandesa Papers Past:
* ↑ Greek Myth?: Report of Island's Secessionist Desires Sparks Angry Denials: Der Spiegel Online (anglès)
# Gemistà

La gemistà (grec γεμιστά) és un plat de la cuina grega, consistent en tomàquets i pebrots farcits d'arròs i espècies, cuits al forn. De vegades també es fa amb albergínia o carbassó. Se sol servir el plat amb guarnició de patates fregides. Es fa normalment a l'estiu, quan es tenen a mà verdures fresques, i es pot menjar calent o bé fred com una mezze o aperitiu. També hi ha variacions amb carn picada, formatge o cansalada, i altres receptes utilitzant pinyons i panses en el farcit. A Creta, és costum de menjar-lo farcit de bulgur (en grec πλιγούρι, pliguri), una mena de pasta de blat semblant al cuscús. Aquesta mena de farcits també són comuns en altres països de l'Orient Mitjà com Turquia, Líban, etc on se'ls anomena amb el terme genèric de dolma.

## Referències

* ↑ Γεμιστά www.sintagespareas.gr [Consulta: 30 de desembre del 2010] (grec)

## Vegeu també

* Dolma
# Les Escletxes

Les Escletxes al municipi del Papiol són unes esquerdes naturals de certa espectacularitat situades a la serra de Collserola vora el Puig Madrona.
Obertes en una unitat de roca calcària d'edat miocena, han sigut ocasionades per l'assentament damunt un terreny argilós i estovat per filtracions naturals.
Tenien renom internacional, però foren gairebé destruïdes els anys cinquanta, en fer ciment de la seva pedra, malgrat l'oposició de l'ajuntament. Algunes d'elles són actualment visitables pel seu interior.

## Referències

* ↑ «GEOZONA 338 LES ESCLETXES DEL PAPIOL» (PDF). Generalitat de Catalunya. Departament de Medi Ambient i Habitatge. Direcció General del Medi Natural. [Consulta: 24 febrer 2024].
# Esther Cañadas

Esther Cañadas (Albacete; 1 de març de 1977) és una model i actriu espanyola.

## Biografia

Va néixer a Albacete l'1 de març de 1977. En la seva etapa de la infància estudià al col·legi de la Albufereta d'Alacant. Als 14 anys, es va traslladar a Barcelona per a començar en el món de la moda. Dos anys més tard va viatjar a Nova York per a presentar-se al concurs de Supermodel. Cañadas ha desfilat en nombroses passarel·les com les de París, Milà o Nova York, per a marques com Chloé, Gucci, Dolce & Gabbana, Versace, Chanel, Michael Kors, Calvin Klein, Alexander McQueen, Yves Saint Laurent, Valentino, Moschino, Victoria's Secret i Givenchy. Va ser la musa de la dissenyadora estatunidenca Donna Karan, i ha estat la imatge de Donna Karan (i DKNY), Emporio Armani, Versace i Gianfranco Ferré. Cañadas ha estat en les portades dels més importants periòdics internacionals com també Vogue, Harper's Bazaar, Marie Claire treballant amb fotògrafs com Steven Meisel, Helmut Newton, Peter Lindbergh, Richard Avedon, Ellen Von Unwerth, Herb Ritts.
En 1999 Cañadas va fer el seu debut al cinema actuant en la pel·lícula The Thomas Crown Affair al costat dels actors Pierce Brosnan i Rene Russo.
El 12 de juny de 1999 es va casar amb el model Mark Vanderloo, però es van separar el novembre de 2000. Posteriorment, a l'abril de 2007, també es va casar amb el pilot de MotoGP Sete Gibernau a una masia de Girona. No obstant això, un any després de les noces i després de quatre de convivència, la parella va decidir finalitzar el seu matrimoni.
En 2014 va superar una malaltia del sistema immunològic que la va obligar a mantenir una medicació de cortisona durant 5 anys més. Al desembre de 2014, va néixer la seva primera filla, anomenada Galia Santina.
En febrer de 2020 va tornar a les passarel·les desfilant al Gran Finale de Balmain.

## Filmografia

* 1999, El secret de Thomas Crown com Anna Knutzhorn.
* 2001, Torrente 2: Misión en Marbella en un cameo.
* 2003, Trileros com Lola (Premi Godoy a la pitjor actriu de repartiment)

## Referències

* ↑ El País. «Juanjo Puigcorbé, Juan Echanove y Esther Cañadas, tres en la carretera». [Consulta: 16 gener 2010].
* ↑ AS. «¿Qué fue de Esther Cañadas, la top model de los 90?». [Consulta: 16 maig 2018].
* ↑ El paso del tiempo, favorable para Mark Vanderloo y pésimo para Esther Cañadas, Europa Press, 21 de març de 2013
* ↑ Sete Gibernau y Esther Cañadas se separan, ABC, 20 de maig de 2008
* ↑ Nace la hija de Esther Cañadas.
* ↑ Esther Cañadas desfila para Balmain tras 10 años alejada de las pasarelas, La Vanguardia, 20 de febrer de 2020
* ↑ Razzies españoles Arxivat 2020-07-25 a Wayback Machine., a nohayrosasinespina.com

## Enllaços externs

* Fotos de Esther Cañadas.
* Esther Cañadas al Fashion Model Directory
# Establiments Francesos del Gabon

Els Establiments Francesos del Gabon van ser un territori colonial de França, al golf de Guinea.
Els Establiments Francesos del Golf de Guinea van esdevenir el 1843 els Establiments Francesos del Gabon dependents de la divisió naval de la costa Occidental d'Àfrica, amb seu a Saint Louis del Senegal. El 1850 es va fundar la futura capital, Libreville, que va sorgir per acollir a antics esclaus alliberats d'un vaixell negrer; el naixement de Libreville està relacionat amb l'incident del vaixell d'esclaus del Brasil 'Ilizia'; després de la captura del vaixell ple d'esclaus, les autoritats franceses van decidir agrupar-los en un poble, a imatge del que va tenir lloc a Freetown. Així es va triar el nom de Libreville (que és equivalent a Freetown) per expressar la llibertat adquirida per aquests esclaus; al començament s'hi van instal·lar 30 esclaus, i va ser la punta de llança del procés d'ocupació del territori de Gabon pels francesos.
El 1854 el territori va passar a formar part de la colònia de Gorée i dependències dintre de la qual es va conservar com un subgovern. Arran de l'acció d'exploradors com Marquès Victor Compiègne, el seu amic Alfred Actiu, i Pierre Savorgnan de Brazza, els acords amb els grups de població nacionals van permetre augmentar les missions catòliques. El 1860 la colònia fou rebatejada Territori de Gabon i va formar part de la nova colònia de Costa de Marfil i Gabon

## Llista de governadors dependents de la Divisió Naval de la Costa Occidental d'Àfrica amb seu a Senegal

* Antoine Devoisins 1843-1844
* Joseph Marie Millet 1844
* André Brisset 1844-1846
* Eugène Louis Hugues Méquet 1846
* Clément Grosjean 1846
* Jean Carrilès 1846-1847
* André Brisset (segona vegada) 1847-1848
* Adolphe Alexandre Sourdeaux 1848
* Eugène Jean Antione Desperles 1848
* Étienne Charles Deschanel 1848-1849
* Jean-Auguste Martin 1849-1850
* Alexis Édouard Vignon 1850-1853
* Théophile Quillet 1853-1854

## Llista de governadors dependents de la Divisió Naval de la Costa Occidental d'Àfrica amb seu a Gorée

* Théophile Quillet 1854 - 1857
* Alexis Édouard Vignon (segona vegada) 1857 - 1859
* Pierre Alexandre Mailhetard 1859 - 1860

## Referències

* Worldstatesmen, Gabon, per Ben Cahoon
# Errekalde

Errekalde (castellà Recalde) és un districte de Bilbao. Té una superfície de 69,62 kilòmetres quadrats i una població de 45.584 habitants (2006). Limita al nord amb Abando, a l'oest amb Basurtu-Zorrotza al sud amb Alonsotegi i a l'est amb Ibaiondo. Comprèn els barris d'Ametzola, Iralabarri, Iturrigorri, Errekaldeberri i Uretamendi. El districte és dividit en dues parts per l'autopista A-8, el que ha creat un problema per a la vida quotidiana del districte.

## Etimologia

El nom del barri prové del basc erreka = rierol i alde = a la vora.

## Restauració

En els darrers anys s'han fet obres d'infraestructura importants al districte. Les vies del ferrocarril FEVE van estar soterrades el 2006 i en el seu lloc s'hi va construir un camí i un nou parc.

## Galeria d'imatges

* Carrer nou d'Ametzola

## Referències

* ↑ «Plano Callejero».

## Enllaços externs

* Pàgina del Districte 7 al portal de Bilbao.net
# Estructura (escultura a la plaça del General Primo de Rivera d'Oviedo)

* Per a altres significats, vegeu «Estructura (escultura)».
Estructura és una escultura urbana a la plaça del General Primo de Rivera, a la ciutat d'Oviedo, Astúries, Espanya) és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
L'any 1982 es va dur a terme la construcció d'un Centre Comercial, el de “las Salesas” a Oviedo, que tenia accessos per carrers General Elorza i Caveda. Aquest complex trencava amb la concepció tradicional del comerç i va completar el mateix la construcció d'un aparcament subterrani a la plaça del General Primo de Rivera, raó per la qual va ser remodelada per l'empresa constructora i rematada amb una obra escultòrica el 1982. La peça, d'autor desconegut, se suposa ve a ser símbol de l'aparcament subterrani, i està formada per una peça de formigó de forma semicircular, de la qual bé emergeixen, bé es claven, dos pals d'acer, que venen a simbolitzar els fonaments dels edificis a l'interior de la terra.
Es tracta d'una obra de l'artista alacantí Eusebio Sempere, que está realitzada amb formigó i acer, i datada l'any 1982.
Com a anècdota, és curiós que aquest artista tinga una altra obra de les que conformen el museu a l'aire lliure de la ciutat d'Oviedo, que també s'anomena Estructura, datada igualment l'any 1982, ubicada en seu del Banc d'españa, al carrer Conde de Toreno.

## Referències

* 1 2 3 «Escultura «Estructura»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ Diversos autors, En piedra y bronce 1, «Oviedo, ciudad cultural», n.º 7, noviembre 2005, edit. Corondel.
* 1 2 Un museo al aire libre. Escultura urbana de Oviedo. Ajuntament d'Oviedo
Viccionari
# Even Stevens

Even Stevens és una sèrie de televisió estatunidenca creada per Matt Dearborn i emesa originalment el 2000 per la cadena Disney Channel.

## Enllaços externs

* Lloc oficial (anglès)
# Family Tree DNA

Family Tree DNA és una divisió de Gene by Gene, una companyia de proves genètiques comercials amb seu a Houston, Texas. Family Tree DNA ofereix anàlisi d'ADN autosòmic, cromosoma Y i ADN mitocondrial a particulars amb finalitats genealògiques. És l'empresa més coneguda de tot el món per a l'anàlisi del cromosoma Y i l'ADN mitocondrial, i la tercera més coneguda per a l'ADN autosòmic. A Europa, és la més comuna per a l'ADN autosòmic.

## Referències

* ↑ «Autosomal DNA testing comparison chart» (en anglès). ISOGG. [Consulta: 31 juliol 2016].
# Far de Santa Pola

El far del Cap de Santa Pola està situat al cap de Santa Pola, Baix Vinalopó, des d'on domina tant el Golf d'Alacant com el camp d'Elx i l'illa de Tabarca.
Es va construir en 1858 sobre l'antiga torre Talaiola que, al seu torn, s'havia edificat en 1552. Era una torre de planta quadrada i rematada per una cornisa. Actualment es troba molt modificada, arrebossada i pintada, però és encara identificable.

## Referències

* 1 2 «Los faros de la provincia de Alicante» (en español). Alicante Vivo, 26-06-2007. [Consulta: 5 juliol 2010].
* ↑ «Santa Pola, cabo de». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Historia. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
# Josep Franquesa i Gomis

Josep Franquesa i Gomis (Barcelona 1 de desembre de 1855 - 6 de novembre de 1930) fou un poeta, crític literari i polític català.
Fill de Joan Franquesa i Bertran natural de Sant Feliu de Guíxols i de Càndida Gomis i Gibert natural d'Igualada. Es doctorà en filosofia i lletres i fou catedràtic de literatura a la Universitat de Barcelona. Col·laborà a nombroses revistes com La Renaixença, Joventut i La Veu de Catalunya i en va fundar d'altres com La Ilustració Catalana, La Llar i La Familia Cristiana. En el terreny polític, el 1898 presidí la Lliga de Catalunya i alhora fou vicepresident de la Unió Catalanista.
Fou mestre en gai saber el 1883, mantenidor dels Jocs Florals de 1900 i de 1917. Va prologar La punyalada de Marià Vayreda i Vila. El 1896 fou un dels tres membres de la Comissió tècnica dels Jocs Florals de Barcelona que va premiar l'obra de Pompeu Fabra Contribució a la gramàtica de la llengua catalana. També va participar en el Primer Congrés Internacional de la Llengua Catalana (1906). Va ser Vicepresident de l'Ateneu Barcelonès en el mandat 1896-1897.

## Obres

* Estudio de Ausias March y de sus obras (1884)
* Electra (1912), traducció de l'obra de Sòfocles
* Epístola a los Pisones (1892), traducció de l'obra d'Horaci
* Eros fugitiu (1910), traducció de l'obra de Moscos de Siracusa

## Referències

* ↑ «Naixements.1855.Llibre 4.Registre núm.4101». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 01-12-1855. [Consulta: 21 juny 2019].
* ↑ «Hemeroteca de La Vanguardia-dia 14 de novembre de 1930.Pàg.1». La Vanguardia. [Consulta: 21 juny 2019].
* ↑ Joaquim Molas i Batllori Josep Franquesa i Gomis. Poeta i activista oblidat a L'Avenç, núm 200, 1996, p. 84-87
* ↑ La novel·la històrica en la literatura catalana per Maurici Serrahima, Maria Teresa Boada i Josep Lluís Badal

## Enllaços externs

* L'obra poètica i d'investigació de Josep Franquesa i Gomis es conserva a la Biblioteca de Catalunya
# Ginza

Ginza (銀座) és un districte del barri especial de Chūō, a Tòquio (Japó). Ginza està situat al sud de Yaesu i Kyobashi, a l'oest del districte de Tsukiji, l'est de Yurakucho i Uchisaiwaicho i al nord de Shinbashi. És famós per la concentració de grans magatzems, botigues i restaurants.
Ginza era un territori pantanós durant l'època en què Tokugawa Ieyasu es traslladà a Edo. Els comerciants van començar a poblar l'àrea, fins que el 1612 es va construir una casa de la moneda a la zona, la qual va donar-li el nom, ja que Ginza significa "lloc de la plata".
La urbanització va ser arrasada pel foc el 1872, i l'arquitecte anglès Thomas Waters fou l'encarregat de la seva reconstrucció. Aleshores, la zona es va veure poblada amb edificis de dos i tres pisos, juntament amb un passeig comercial al carrer que unia el pont Shinbashi amb el pont Kyōbashi. La majoria d'aquests edificis es van anar derruint per donar pas a construccions més grans. En sobreviu la botiga departamental Wako, a Chuo-Dori.
Al llarg del segle xx, Ginza va concentrar les influències occidentals més importants del país, el que s'ha vist reforçat per la localització dels centres corporatius de diverses companyies transnacionals, com la Sony Corporation.

## Enllaços externs

* Lloc web Tokyo Essentials, amb enllaç directe a Ginza. En anglès.
# Ganga ventrebruna

La ganga ventrebruna o ganga de ventre bru (Pterocles exustus) és una espècie d'ocell de la família dels pteròclids (Pteroclididae) que habita zones àrides amb escassos arbusts, al nord de l'Àfrica Subsahariana, des del sud de Mauritània i el Senegal, cap a l'est fins a Etiòpia, Eritrea i Somàlia, Àfrica oriental cap al sud fins a Tanzània, vall del Nil, costa d'Aràbia, Àsia meridional al Pakistan i l'Índia.

## Referències

* ↑ Ganga de ventre bru a CERCATERM Rev. 28/03/2012
# Ighzrane

Ighzrane (en àrab إغزران, Iḡzrān; en amazic ⵉⵖⵥⵕⴰⵏ) és una comuna rural de la província de Sufruy, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 9.626 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Johanna Rasmussen

Johanna Rasmussen és una davantera de futbol amb 144 internacionalitats i 38 gols per Dinamarca. Ha estat semifinalista de l'Eurocopa amb la selecció i subcampiona de la Lliga de Campions amb el Fortuna Hjørring i el Umeå IK.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols | Selecció (fases finals) |
| | B1921 Nykøbing |
| 02/03 - 07/08 | Fortuna Hjørring | 2 Copes | EC 2005 (1ªF), CM 2007 (1ªF) |
| 2008 - 2009 | Umeå IK | 1 Lliga | EC 2009 (1ªF) |
| 2010 | Atlanta Beat |
| 2011 2011 - act. | magicJack Kristianstads DFF | | EC 2013 (SF) 0 |

## Referències

* ↑ DBU
* ↑ UEFA
* ↑ BBC
# Limfoma de cèl·lules B

Els limfomes de cèl·lules B són tipus de limfomes que afecten els limfòcits B (cèl·lules B). Els limfomes són "càncers de la sang" als ganglis limfàtics. Es desenvolupen amb més freqüència en adults grans i en individus immunodeprimits.
Els limfomes de cèl·lules B inclouen tant els limfomes de Hodgkin com la majoria dels limfomes no hodgkinians. Normalment, es divideixen en graus baixos i alts, que normalment corresponen a limfomes de creixement lent i limfomes agressius, respectivament. Com a generalització, els limfomes de creixement lent responen al tractament i es mantenen sota control (en remissió) amb una supervivència a llarg termini de molts anys, però no es curen. Els limfomes agressius solen requerir tractaments intensius, i alguns tenen bones perspectives de curació permanent.
El pronòstic i el tractament depenen del tipus específic de limfoma, així com de l'estadi i grau. El tractament inclou radioteràpia i quimioteràpia. Els limfomes de cèl·lules B de creixement lent en fase inicial sovint es poden tractar només amb radioteràpia, sense recurrència a llarg termini. La malaltia agressiva en fase inicial es tracta amb quimioteràpia i sovint amb radioteràpia, amb una taxa de curació del 70 al 90%. De vegades, els limfomes de creixement lent en fase tardana no es tracten i es controlen fins que progressen. La malaltia agressiva en fase tardana es tracta amb quimioteràpia, amb taxes de curació superiors al 70%.

## Tipus

Hi ha nombrosos tipus de limfomes que impliquen les cèl·lules B. El sistema de classificació més utilitzat és la classificació de l'OMS:
Cinc representen gairebé tres de cada quatre pacients amb limfoma no hodgkinià:
* Limfoma difús de cèl·lules B grans (LDCBG)
* Limfoma fol·licular
* Limfoma de cèl·lules B de la zona marginal (LCBZM) o limfoma de teixit limfàtic associat a mucoses (MALT)
* Limfoma limfocític petit (LLP, també conegut com a leucèmia limfocítica crònica, LLC)
* Limfoma de cèl·lules del mantell (LCM)

## Referències

* 1 2 3 Merck Manual home edition, Non-Hodgkin Lymphomas
* ↑ «The Lymphomas». The Leukemia & Lymphoma Society, 01-05-2006. Arxivat de l'original el 2008-07-06. [Consulta: 7 abril 2008].
* ↑ Mazen Sanoufa «B-Cell Lymphoma of the Thoracic Spine Presenting with Spinal Cord Pressure Syndrome». Journal of Clinical Medicine Research, vol. 2, 1, 2010, pàg. 53–54. DOI: 10.4021/jocmr2010.02.258w. PMC: 3299178. PMID: 22457704.
# Far de Punta Needhams

El Far de Punta Needhams està situat a la costa del mar Carib, al sud-oest de Barbados. Va ser construït i il·luminat el 1855.
És un far octogonal, blanc amb blau cel, l'abast amb bon temps del qual era de 8 milles marines. En l'actualitat no funciona.
El far i els seus voltants van ser parcialment restaurats per l'Hotel Hilton. En total, hi ha quatre fars a Barbados.

## Referències

* ↑ Direcció d'Hidrografía. Rumb de les illes Antilles i de les costes orientals d'Amèrica.
* ↑ Meine Leuchtturm-Seite. «Faro de Punta Needhams Postal».
# Gianfranco D'Aronco

Gianfranco D'Aronco (Udine, 19 d'octubre de 1920 - Udine, 3 de desembre de 2019) va ser un crític literari i escriptor friülès, gran expert en literatura furlana, professor universitari a Pàdua i a Trieste de tradicions populars i filologia romànica.
Va ser una de les persones més importants del moviment autonomista furlà. El 1947 fou un dels fundadors del Moviment Popular Furlà. Com a tal fou el signant pel Friül, amb altres de la Vall d'Aosta, di Província de Trento i de Província de Bolzano, de la declaració de Desenzan per l'actualització de les autonomies regionals previstes en la Constitució de la República Italiana.
Va dirigir nombroses revistes com "Ce fastu?", "Il Tesaur", "Quaderni del Tesaur", "Studi di letteratura popolare friulana" i altres.

## Llibres i articles

* Per la regione friulana, Roma 1946;
* Ragioni dell'autonomia friulana, Venècia 1947;
* Relazione sull'autonomia del Friuli, Venècia 1947;
* Piccola antologia della letteratura friulana, Milà 1947;
* Gli statuti regionali e lo statuto friulano, Roma 1948;
* Alto Adige e Friuli, al Messaggero Veneto del 6 d'octubre de 1951;
* Caratteri della letteratura friulana attraverso i secoli, a Ce Fastu XXXVI, 1960;
* Ville del Friuli, Udine 1962;
* Nuova antologia della letteratura friulana, Udine 1982 (4 vol.);
* Friuli, regione mai nata. 20 anni di lotte per l'autonomia 1945-1964, Tresesin 1983;
* L'insegnamento del friulano nelle scuole, a Ce Fastu I, 1985;
* Poesia e non poesia (friulana) I, II, III, a Ce Fastu I i II, 1986; II, 1987;
* Friuli perché. Una testimonianza dal 1945 ad oggi, Udine 1988;
* La breve stagione del Circolo linguistico friulano "G. B. Corgnali" (1961-1962), Udine 1989;
* Pasolini riveduto e corretto, Tresesin 1990;
* La primavera cortese della lirica friulana: tre canzoni del secolo XIV, a "Studi mediolatini e volgari" XXXVIII, 1995;
* Perché il Friuli deve rinunciare ai propri diritti?, al Messagero Veneto del 17 de gener de 1997;
* Senza odor d'integralismo, tal Messaggero Veneto del 31 de maig del 1999;
* Le ragioni di Udine a essere capoluogo, su "Il Friuli" del 9 de febrer del 2001;
* Pensierini, Udine 2001;
* Pagine friulane, Udine 2001.
# Ganga del Tibet

La ganga tibetana (Syrrhaptes tibetanus) és una espècie d'ocell de la família dels pteròclids (Pteroclididae) que habita altiplans de l'Àsia central des de Tadjikistan i oest de la Xina cap al sud fins al nord de l'Índia i Tibet.
# Ichiji Otani

Ichiji Otani (Prefectura de Hyogo, Japó, 31 d'agost de 1912 - 23 de novembre de 2007), és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Ichiji Otani va disputar 3 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Irvington (Nova York)

Irvington és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 6.631 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Irvington tenia 6.631 habitants, 2.518 habitatges, i 1.812 famílies. La densitat de població era de 917,7 habitants/km².
Dels 2.518 habitatges en un 37,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,2% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 28% no eren unitats familiars. En el 24,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,2% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 26,3% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 96.467 $ i la renda mediana per família de 120.895 $. Els homes tenien una renda mediana de 85.708 $ mentre que les dones 50.714 $. La renda per capita de la població era de 93.457 $. Entorn de l'1,2% de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Irvington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Irvington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.