OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camino largo a Tijuana

El camino largo a Tijuana es una pel·lícula mexicana, va ser la primera pel·lícula dirigida per Luis Estrada Rodríguez en 1989. Va ser produïda per Luis Estrada, Emmanuel Lubezki i Alfonso Cuarón.

## Sinopsi

La pel·lícula relata la història de Juan, un home de 40 anys que viu i ven autoparts en un tiradero de cotxes. Juan es relaciona amb Lila, una jove drogoaddicta qui és perseguida per un parell de distribuïdors de drogues els qui volen segrestar-la per a cobrar recompensa. Juan l'allibera i elimina als distribuïdors per a després poder-la desintoxicar i emprendre el llarg viatge a Tijuana.

## Repartiment

* Pedro Armendáriz, Jr. - Juan
* Ofelia Medina - Rita
* Carmen Salinas - nana
* Alfonso Cuarón - Chino
* Daniel Jiménez Cacho - Tubo
* Jaime Keller - Gas
* José Carlos Rodríguez - Fogonero
* Julián Pastor - Dealer
* Patricia Pereyra - Lila
* Abel Woolrich

## Producció

Aquesta pel·lícula va ser produïda per l'Instituto Mexicano de Cinematografía (IMCINE).

## Crítica

Va rebre àmplia crítica, des d'indignació per la temàtica fins a ser criticada per l'estil i temes manejats en les pel·lícules dels Estats Units.

## Referències

* 1 2 , <https://www.filmaffinity.com/mx/film267919.html>
* 1 2 , <http://www.imdb.com/title/tt0094830/>
* ↑ «Largo Camino a Tijuana». El Gráfico - Universal, 26-07-1991.
* ↑ Cineteca Nacional. Expediente A-01661 El camino largo a Tijuana. México, Secretaría de Cultura, consultado en el Centro de Documentación e Investigación.
* ↑ «Camino Largo a Tijuana». Cine en su Televisor.

## Enllaços externs

* Ofelia Medina y Pedro Armendáriz Jr en una escena a YouTube
# Bernard Van Rysselberghe

Bernard Van Rysselberghe (Laarne, 5 d'octubre de 1905 - Damme, 25 de setembre de 1984) va ser un ciclista belga que va ser professional entre 1929 i 1935. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour de França de 1929, així com la Bordeus-París de 1931.

## Palmarès

* 1929
** 1r al Gran Premi del Mosa
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1931
** 1r a la Bordeus-París
* 1933
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça

### Resultats al Tour de França

* 1929. 14è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1931. Abandona (12a etapa)

## Referències

* ↑ «VAN RYSSELBERGHE Bernard». [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Bernard VAN RYSSELBERGHE» (en italià). [Consulta: 7 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès de Bernard Van Rysselberghe a siteducyclisme.net
# Coahoma

Coahoma és una localitat al comtat de Coahoma a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 325 habitants. Coahoma es va fundar a la dècada de 1880 i va rebre el nom de la seva ubicació al comtat de Coahoma.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Coahoma tenia 325 habitants, 110 habitatges, i 74 famílies. La densitat de població era de 1.394,3 habitants per km².
Dels 110 habitatges en un 40,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 14,5% hi vivien parelles casades, en un 45,5% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,65.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 41,8% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 10,8% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 23 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 57,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 13.882 $ i la renda mediana per família de 14.327 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.625 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 5.840 $. Entorn del 55,6% de les famílies i el 55,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ Baca, Keith A. Native American Place Names in Mississippi. University Press of Mississippi, 2007, p. 29. ISBN 978-1-60473-483-6.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Coahoma». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coahoma». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cal Traguitxo

Cal Traguitxo és una antiga masoveria habilitada com a refugi d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El corral del Vidal està situat a 1060 metres d'alçada, dins el Parc Natural del Montseny des d'on s'aprecia el pic de les Agudes de molt a prop. És un edifici de construcció tradicional aixecat en pedra local, de planta rectangular, planta baixa i pis, coberta a dues vessants, i carener perpendicular a la façana.
Es tracta d'una casa senzilla que només té obertures a la façana principal, són quadrangulars amb llinda de fusta i alguna envoltada de rajol. N'hi ha tres al primer pis i una a la planta baixa. Al centre i a la dreta hi ha dues portes també amb llinda de fusta i rajol. Es troba restaurada completament.
El corral d'en Vidal a més de la funció de jaça pleta pel bestiar, acomplia una funció de masoveria en altura, amb espai físic destinat a habitatge humà.
De l'antic corral no en queda pràcticament res, es trobava situat molt a prop de la masoveria (X: 454865; Y: 4628010).

## Història

El cas de la masia del Vidal és exemplificadora del sistema d'ocupació de la muntanya arran de l'apogeu del camp català, sobretot a partir del segle xvii. Així trobem la masia mare el Vidal a 510 m d'alçada, la casanova del Vidal a 600 m i el Corral del Vidal a 1060 metres, fenomen que respon a un sistema colonitzador de la muntanya lligat a l'enriquiment dels propietaris i a l'augment natural de la població.
En el padró de 1883 hi consta una família de quatre membres, en el de 1940 hi apareixen dues persones.
En l'amillarament de 1935 Trinitat Oms i Ruyra declara els límits del mas: a orient amb terres dels masos Regàs i Cortina, a migdia amb honors del mas Vilanova, a ponent amb el mas Regàs i a nord amb terrenys de l'esmentat mas Regàs.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Cal Traguitxo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Daniella Rush

Daniella Rush (n. 17 de setembre de 1976) és una ex actriu porno de la República Txeca.

## Carrera com a actriu porno

Daniella va estar activa de 1999 a 2002. Durant aquest període, va filmar un gran nombre de pel·lícules, en les quals rodava escenes de sexe anal, doble penetració i s'empassava el semen.
La majoria d'escenes que filmava eren escenes de sexe interracial i doble penetració. Daniella, va rodar moltes d'aquestes escenes amb l'actor afroamericà Lexington Steele, que la penetrava pel darrere en la majoria d'elles, i unes altres pel·lícules les va realitzar amb actors com Wesley Pipes o Mr. Marcus, afirmant que gaudia molt quan tenia sexe anal amb aquests actors afroamericans. En el 2002 es va veure involucrada en un accident automobilístic, com a resultat de l'accident, ara ha d'usar una cadira de rodes.

## Actualitat

Va finalitzar la seva carrera en la indústria del cinema porno, i després d'un any de rehabilitació, va estudiar medicina. Ha estat treballant en un hospital de la República Txeca.

## Premis

* 2000 Hot d'Or nominada – Millor Nou Estel Europeu
* 2001 Hot d'Or - Millor Actriu Europea
* 2001 Premis Nimfa Prize nominada – Millor Actriu de Repartiment – Preses De l'Orgasme
* 2002 Premis AVN nominada – Millor Escena de Sexe en una Producció Estrangera – Face Dance Obsession
* 2003 Premis AVN nominada – Actriu Estrangera de l'any
* 2003 Premis AVN nominada – Millor Escena Grupal de Sexe, Pel·lícula – Women of the World

## Referències

* ↑ «Daniella Rush: Joyeux Anniversaire Daniella Rush !» (en francès). XStarsNews, 17-09-2008. Arxivat de l'original el 2007-10-14. [Consulta: 29 abril 2009].
* ↑ «Nominados a los PremiosHot D'or del año 2000». AVN.com, 2000- 24 marzo. [Consulta: 2 octubre 2007].
* ↑ «Ganadores de Premios». Festival Internacional de Cine Erótico de Barcelona. [Consulta: 7 octubre 2007].
* ↑ «Lista de los Nominados a los Premios AVN del año 2002». AVN.com. Arxivat de l'original el 2001-12-08. [Consulta: 2 octubre 2007].
* ↑ «Nominados a los Premios AVN del año 2003». AVN.com. Arxivat de l'original el 2002-11-27. [Consulta: 2 octubre 2007].
# Calví

Calví (llatí: Calvinus) era un dels cognoms de la gens Domícia i de la gens Vetúria. El personatges principals van ser:
* Gneu Domici Calví, cònsol de Roma el 332 aC.
* Gneu Domici Calví Màxim, cònsol de Roma el 283 aC.
* Domici Calví, pretor romà.
* Gneu Domici Calví Màxim, cònsol de Roma.
* Luci Sexti Calví, cònsol romà el 124 aC.
* Sexti Calví, orador romà.
* Tit Veturi Calví, cònsol de Roma el 334 aC i el 321 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 584.

## Vegeu també

* Joan Calví
* Calvinisme
# Felida

Felida és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 5.683 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Felida tenia 5.683 habitants, 1.877 habitatges, i 1.640 famílies. La densitat de població era de 759,2 habitants per km².
Dels 1.877 habitatges en un 46,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 79,3% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 12,6% no eren unitats familiars. En el 9,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,3% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 27,6% de 45 a 60 i un 7,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 78.934 $ i la renda mediana per família de 80.264 $. Els homes tenien una renda mediana de 59.125 $ mentre que les dones 35.943 $. La renda per capita de la població era de 28.294 $. Aproximadament el 2,9% de les famílies i el 3,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Felida». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Felida». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Becard olivaci

El becard olivaci (Pachyramphus viridis) és un ocell de la família dels titírids (Tityridae). Es troba a l'Amèrica del Sud. Els seus hàbitats són els matollars i boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i els boscos molt degradats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022), el becard olivaci té dues subespècies, amb la següent:
* Pachyramphus viridis viridis - Sud de Brasil, Bolívia, Argentina, Uruguai i Paraguai.
* Pachyramphus viridis griseigularis - Veneçuela, Guyana i nord del Brasil.
Tanmateix, el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que la subespècie griseigularis tindria categoria d'espècie. Segons aquest altre criteri, s'hauria de considerar:
* Pachyramphus viridis (stricto sensu) - Becard olivaci
* Pachyramphus griseigularis - Becard galtaverd.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «becard olivaci». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 453. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Green-backed Becard. Pachyramphus viridis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Can Raventós (Regencós)

Can Raventós és una obra de Regencós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat en el veïnat del Puigcalent dins el terme municipal de Regencós, a uns 800 metres al SE del poble.
Es de planta rectangular, format per la unió de diferents cossos i en diferents èpoques, units lateralment, donant-li aquesta forma allargada que té. Es de planta baixa i pis arreu, i està cobert amb teula àrab a dues aigües. L'estructura portant és de pedra i morter de calc.

## Història

Ha estat restaurat fa poc i ara és utilitzat com a segona residència.

## Referències

* 1 2 3 «Can Raventós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Georg Dionysius Ehret

Georg Dionysius Ehret (1708–1770) va ser un botànic i entomòleg alemany i ben conegut per les seves il·lustracions entre elles el llibre Genera Plantarum de Linné.
El seu pare, Ferdinand Christian Ehret, era jardiner i un bon dibuixant. Va començar la seva vida laboral com aprenent de jardiner a prop de Heidelberg, va esdevenir un dels més influents artistes botànics del seu temps. Les seves primeres il·lustracions van ser hen l'obra Hortus Cliffortianus en col·laboració amb Carl Linnaeus i George Clifford el 1735-1736.
Es va traslladar a Anglaterra on il·lustrà molts llibres de botànica. Els seus treballs originals es troben al Natural History Museum de Londres, el Royal Botanic Gardens, Kew, la Royal Society, de Londres, la biblioteca Lindley al Royal Horticultural Society, el Victoria and Albert Museum, i la biblioteca universitària d'Erlangen.
El gènere de plantes Ehretia l'honora.

## Obres

* Methodus plantarum sexualis (1736)
* Hortus nitidissimis (en 3 volums, 1750-1786)
* The Natural History of Barbados,, Griffith Hughes, 1750.
* Plantae et papiliones rariores Arxivat 2007-07-14 a Wayback Machine.. This was published in parts from 1748 until 1759 in folio. The eighteen plates were engraved and hand-colored by Ehret himself. Most display a combination of one or more species of plants and of butterflies.
* Illustrations for Plantae selectae Arxivat 2007-08-18 a Wayback Machine. by Christoph Jakob Trew. Another copy of Plantae selectae at Missouri Botanical Gardens.
* Illustrations for Hortus Kewensis by William Aiton (in 3 volumes, 1789)
* Illustrations for Patrick Browne's spectacular The Civil and Natural History of Jamaica in three parts published in 1756.
Signatura abreujada com a botànic:Ehret

## Referències

* ↑ «MBG Rare Books: Author - Ehret, Georg Dionysus». Arxivat de l'original el 2016-03-13. [Consulta: 25 agost 2011].
* ↑ Plants and Gardens Portrayed: Rare and Illustrated Books from The LuEsther T
Una memòria autobiogràfica de Georg Dionysius Ehret, a Proceedings of the Linnean Society, Londres novembre de 1984 juny de 1985.

## Enllaços externs

* Ehret Illustrations and portrait Arxivat 2003-02-01 a Wayback Machine.
* The Art of Georg Dionysius Ehret

## Bibliografia

* de Bray, Lys (2001). "Gerog Dionysius Ehret — 1708-70." In: The Art of Botanical Illustration: A history of classic illustrators and their achievements, pp. 107-119. Quantum Publishing Ltd., London. ISBN 1-86160-425-4.
# Bylatyan Oyuunuskay

Bylatyan Oyuunuskay és el nom iacut de l'escriptor Platon Oiunski (rus Платон Ойунский; 30 de desembre de 1893 - 31 d'octubre de 1939), pseudònim de Platon Alekséievitx Sleptsov (Платон Алексеевич Слепцов) que fou un escriptor i traductor iacut i un dels fundadors de la moderna literatura iacut.
Fou víctima de les purgues de Stalin, i va morir a la presó el 1939. Fou rehabilitat el 15 d'octubre de 1955.
El premi estatal de la República Socialista Soviètica de Iacútia, que premia recerques en literatura, arts i arquitectura, duu el seu nom.

## Obres

* Kyhyl oyuun (Xamà roig, 1925)
* Iirbit Nyukuus (El boig Nyukus, 1923)
* Jeberetten takhsyy (Removent el fang, 1936)

## Referències

* ↑ Romanova, Lidia Nikolaevna «Myth Creation in the Poetic Evolution of P. A. Oyunsky». Journal of History Culture and Art Research, 7, 3, 30-09-2018, pàg. 280. DOI: 10.7596/taksad.v7i3.1729. ISSN: 2147-0626.
* ↑ «Ойунский Платон Алексеевич (1893)» (en rus). Открытый список. [Consulta: 25 novembre 2021].
# Fidel de Sautó

Fidel de Sautó (Sautó, Conflent, 1722 - Madrid, 1773) va ser un missioner caputxí i escriptor.

## Biografia

El 1738 ingressà a l'orde caputxí i va ser destinat a la Guaiana el 1753; el 1761 va ser nomenat prefecte de la missió. A causa del seu origen nord-català, i en un marc de tensions polítiques entre espanyols i francesos per l'expansionisme gal a la Guaiana, i possiblement per desavinences personals per haver-se negat fra Fidel a construir una fortalesa a l'Illa Fajardo del riu Caroní, el governador Manuel Centurión l'expulsà de la colònia.

## Obres

* Fidelis de Sauto Causae et judicia ex confessionibus protestantium, quibus et suam praetensam Ecclesiam (Càdis: Ex Regia Typ. of D. Emmanuelis Espinosa, 1764)

## Bibliografia

* Estado de la misión de Guayana por el P. Fidel de Sautó, 26 de Febrero de 1761, citat a Buenaventura de Carrocera Linguistica Indigena Venezolana y los Misioneros Capuchinos Caracas: Universidad Católica Andrés Bello, 1981
* Diccionari d'Història Eclesiàstica de Catalunya. Volum II. D - O Barcelona: Generalitat de Catalunya-Editorial Claret, 2000
# Châteauneuf-sur-Cher

Châteauneuf-sur-Cher és un municipi francès, situat al departament de Cher i a la regió del Centre - Vall del Loira.

## Vegeu també

* Basílica de Nostra Senyora dels Infants
# Biblioteca Pere Calders

La Biblioteca Pere Calders és la biblioteca municipal del municipi de Viladecavalls (Vallès Occidental). L'edifici, que antigament eren els dos cossos annexos de la masia de Can Turu, és una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de dos edificis de planta baixa, rectangulars i d'una sola nau. Un d'ells té la coberta a dos vessants i un pronunciat voladís sobre la façana principal. Els murs són de maçoneria excepte un sòcol que és de maó. La porta d'entrada, d'arc rebaixat, està emmarcada amb aparell de maó que als brancals imita el relleu amb entrants i sortints dels carreus de pedra. A les cantonades l'aparell també és de maó i fa el mateix efecte de carreus.
L'altre cos és de característiques similars però la teulada no fa tant de voladís a la façana i a sobre de la porta principal s'obre un òcul, també emmarcat amb maó. Sota el ràfec de la teulada hi ha un fris dentellat de maó que recorre tot l'edifici. Amb les obres d'adaptació al nou ús d'aquests edificis s'han obert grans finestrals a les parets laterals.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Turu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Comunitat de municipis del País de Douarnenez

La Comunitat de municipis del País de Douarnenez (en bretó Kumuniezh kumunioù Bro Douarnenez) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament del Finisterre a la regió Bretanya, al País de Cornualla. Té una extensió de 105,5 kilòmetres quadrats i una població de 19.891 habitants (2006).

## Composició

Agrupa 5 comunes :
* Douarnenez
* Le Juch
* Kerlaz
* Pouldergat
* Poullan-sur-Mer

## Administració

Llista de presidents successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Daniel Bouër | (Divers droite) |
| 2008-2011 | William Boulic | (UMP) |
| 2011- | Rémi Bernard | |
| Les dades anteriores no són pas conegudes. ||||

## Competències
### Desenvolupament econòmic

* creació i gestió de les zones d'activitats
* construcció d'edificis destinats a empreses
* Col·laboració amb l'Oficina de Turisme (esdevingut comunitari)
* ajuda al comerç i a l'artesania...
* Viver d'emprses (afavorir la creació d'emprses en el territori de la comunitat de municipis)

### La recollida i tractament de residus domèstics i comercials

El tractament d'una part dels residus és delegat al SITOM Ouest Cornouaille que agrups 3 comunitsys (País de Douarnenez, Cap Sizun, Alt País Bigouden)

### Carreteres

* Manteniment de carreteres locals
* treballs d'inversió en les carreteres declarades d'interès comunitari.

### Allotjament

* elaboració d'un Programa Local de l'Habitatge
* accions d'informació.

## Vegeu també

* Intercomunalitats del Finisterre

## Enllaços externs

* Comunitat de municipis del País de Douarnenez
# Georg Curtius

Georg Curtius (Lübeck, 16 d'abril de 1820 - Hermsdorf am Kynast, 12 d'agost de 1885) va ser un filòleg clàssic alemany. Era germà de l'historiador i arqueòleg Ernst Curtius.

## Vida

Igual que el seu germà, va anar al gymnasium Katharineum de Lübeck, on va superar l'Abitur el 1837. Després d'estudiar a Bonn i Berlín va treballar durant tres anys com a mestre d'escola a Dresden. El 1845 va tornar a la Universitat de Berlín com a professor associat. Amb la publicació de Die Bildung der Tempora und Modi im Griechischen und Lateinischen (1846), que havia dedicat al seu professor Friedrich Ritschl, va coincidir en contingut en diversos punts amb Sprachvergleichenden Untersuchungen d'August Schleicher, de qui més endavant es va fer amic. El 1849 va ser nomenat director del seminari de filologia de Praga i dos anys més tard professor de filologia clàssica a la Universitat de Praga. El 1854 va passar de Praga a una plaça similar a Kiel, i el 1862 va anar de Kiel a Leipzig.

## Obra

Les teories filològiques que va desenvolupar van tenir una gran influència. Les seves obres més importants són les següents:
* Die Sprachvergleichung in ihrem Verhaltniss zur classischen Philologie (1845)
* Sprachvergleichende Beiträge zur griechischen und lateinischen Grammatik (1846)
* Grundzüge der griechischen Etymologie (1858–1862, 5a edició el 1879)
* Das Verbum der griechischen Sprache (1873).
Des del 1878 va ser l'editor de la revista Leipziger Studien zur classischen Philologie. El 1879 va ser nomenat membre de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències. La gramàtica grega que va escriure per a les escoles, publicada per primera vegada el 1852, va tenir més de 20 edicions i també es va traduir a l'anglès. En el seu darrer treball, Zur Kritik der neuesten Sprachforschung (1885), va criticar les teories de l'escola dels Neogramàtics.

## Bibliografia

* Wilhelm Haan: Georg Curtius. A: Sächsisches Schriftsteller-Lexicon. Robert Schaefer’s Verlag, Leipzig 1875, pàgs. 42–43.
* Georg Curtius: Zur Kritik der neuesten Sprachforschung. Hirzel, Leipzig 1885.
* L'obra menor de Curtius la va publicar pòstumament Ernst Windisch: Kleine Schriften von E. C. (1886–1887).
* Plantilla:ADB
* Per a més informació, vegeu l'article d'Ernst Windisch al Biographisches Jahrbuch für Alterthumskunde (1886) de Conrad Bursian.

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Georg Curtius» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
* Georg Curtius a Internet Archive

## Referències

* ↑ Hermann Genzken: Die Abiturienten des Katharineums zu Lübeck (Gymnasium und Realgymnasium) von Ostern 1807 bis 1907. Borchers, Lübeck 1907. (Beilage zum Schulprogramm 1907), Nr. 342.
* ↑ August Schleicher: Sprachvergleichende Untersuchungen. / Zur vergleichenden Sprachgeschichte. (2 volums) Bonn, H.B. König (1848)