OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Olyra horae

Olyra horae és una espècie de peix de la família dels olírids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Índia i Myanmar.

## Referències

* ↑ «Olyra horae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia.775 p.
* ↑ Oo, W., 2002. Inland fisheries of the Union of Myanmar. A: T. Petr i D.B. Swar (eds.) Cold Water Fisheries in the Trans-Himalayan Countries. FAO Fish. Tech. Pap. 431.
* ↑ Ng, H.H. i M. Kottelat, 2000. A review of the genus Amblyceps (Osteichthyes: Amblycipitidae) in Indochina, with descriptions of five new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 11(4):335-348.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hora, S. L., 1936: Siluroid fishes of India, Burma and Ceylon. II. Fishes of the genus Akysis Bleeker. III. Fishes of the genus Olyra McClelland. IV. On the use of the generic name Wallago Bleeker. V. Fishes of the genus Heteropneustes Müller. Records of the Indian Museum (Calcuta) v. 38 (pt 2): 199-209.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Thomas Cook

«Thomas Cook o Cooke» té aquests significats:
* Thomas Cook Airlines, aerolínia britànica amb base a Manchester, Anglaterra
* Thomas Cook Group, grup de viatges global britànic
* Biografies:
** Thomas Cook (empresari turístic) (Melbourne, Derbyshire, 1808 – 1892), primera persona a crear un viatge organitzat
** Thomas Cooke (futbolista) (Saint Louis, Missouri, 1885 - Denver, Colorado, 1964), futbolista estatunidenc
** Thomas Simpson Cooke, Tom Cooke o Thomas Simpson (Dublín, 1782 – Londres, 1848), compositor, director d'orquestra i cantant
# Rosa Maria Ysàs i Roca

Rosa Maria Ysàs i Roca (Barcelona, 25 d'octubre de 1939) és una mezzosoprano catalana. El 1989 va intervenir en l'estrena de Cristòfol Colom, de Lleonard Balada, al costat de Josep Carreras i Montserrat Caballé. Va compaginar el cant amb la docència de la música a l'Institut Francesc Macià de Cornellà de Llobregat.

## Referències

* ↑ «Rosa Maria Ysàs i Roca». GEC. [Consulta: 9 abril 2023].
* ↑ Roger Alier «Un Barbiere sumamente divertido». La Vanguardia, 22-03-1991, pàg. 49.
* ↑ Roger Alier «Dos grandes voces para Norma». La Vanguardia, 11-03-1995, pàg. 48.
* ↑ «Cartelera». La Vanguardia, 04-10-1989, pàg. 65.
* ↑ «Rosa Maria Ysàs torna a l’Institut» ( PDF). XTEC, 01-04-2013. [Consulta: 9 abril 2023].
# Ramon Ramon

Ramon Ramon és el nom dels següents personatges:
* Ramon Ramon i Vidales, autor dramàtic català
* Ramon Ramon Palau, motociclista eivissenc
* Ramon Ramon i Raga, escriptor de Catarroja
# Tropic Holiday

Tropic Holiday és una pel·lícula estatunidenca de Theodore Reed estrenada el 1938.

## Argument

Dorothy Lamour és una mexicana que s'enamora d'un escriptor americà de visita al seu país (on arriba a anar a una cursa de toros), la qual cosa dona lloc a números musicals d'un artista, Tito Guízar, amb tots els tòpics que el públic exigia: comèdia romàtica, ball, cançons i llocs exòtics -Mèxic en aquest cas.

## Repartiment

* Bob Burns: Breck Jones
* Dorothy Lamour: Manuela
* Ray Milland: Ken Warren
* Martha Raye: Midge Miller
* Binnie Barnes: Marilyn Joyce
* Tito Guízar: Ramón
* Elvira Ríos: Rosa
* Roberto Soto: Roberto
* Michael Visaroff: Felipe
* Bobbie Moya: Pepito
* Fortunio Bonanova: Barrera
* Matt McHugh: Joe
# Sent Julian d'Evaun

Sent Julian la Genesta (en francès Saint-Julien-la-Genête) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 213 habitants. Està integrada a la Communauté de communes d'Évaux-les-Bains et de Chambon-sur-Voueize.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 262 | 216 | 186 | 211 | 213 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Georges Chirade | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Olgoi Khorkhoi

L'olgoi khorkhoi (nom mongol: олгой-хорхой, de vegades transcrit allghoi khorkhoi, que significa 'cuc del budell gros'), o cuc de la mort mongol, és una criatura descrita com a existent al desert de Gobi. En general es considera un críptid: un animal les observacions i els informes del qual estan en disputa o no confirmats.
Es descriu com un cuc d'un roig brillant (granat o carmí) amb un cos ample que té una llargària de 0.6 a 1.5 metres.

## Referències

* ↑ «The Mongolian Death Worm». Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 29 gener 2010].
* ↑ Lauren Davis. «The Hunt for the Mongolian Death Worm Begins Anew», 28-07-2009. Arxivat de l'original el 2020-06-25. [Consulta: 29 gener 2010].
# Orchis

Orchis és un gènere amb una vintena d'espècies i nombroses notoespècies d'orquídies pertanyents a la subfamília Orchidoideae. Es distribueixen des d'Europa fins a la Xina. Algunes de les espècies incloses en aquest gènere són l'orquídia de prat, l'abellera banyuda, Orchis mascula, O. militaris, O. provincialis o O. ustulata. Són d'hàbit terrestre i presenten tubercles. Aquestes orquídies reben el nom del grec όρχις "orchis", que significa 'testicle', per l'aparença dels tubercles subterranis en algunes espècies terrestres. La paraula "orchis", la va usar per primera vegada Teofrast (371/372 - 287/286 aC) en el seu llibre De historia plantarum (La història natural de les plantes). Va ser deixeble d'Aristòtil i és considerat el pare de la botànica i de l'ecologia.

## Morfologia

Són plantes perennes i herbàcies. Presenten de 2 a 4 tubercles, globosos o el·lipsoïdals. Les tiges són erectes, simples, cilíndriques, llises, verdes i glabres. Les fulles són nombroses, n'hi ha tant de caulinars com de basals, de forma lanceolada a el·líptica, alternes, i de marge sencer, plegades, de vegades amb taques. La inflorescència és una espiga terminal, multiflora, densa, amb l'eix recte, cilíndrica, erecta, amb bràctees no embeinadores, generalment membranàcies, acolorides. Les flors són resupinades, suberectes, sèssils. Els sèpals laterals són patents, el central i els pètals laterals connivents en gàlea, o tots connivents en gàlea, subiguals, lliures o soldats a la base. Els estigmes són més o menys arrodonits. El rostel té tres lòbuls, l'antera és terminal i fixa a la columna. Els pol·linis són dos, amb caudícules. Els retinacles també són dos, protegits per una bursícula bilobada. El pol·len es disposa en tètrades. El fruit és una càpsula, erecta, oblonga. Les llavors són planes, reticulades, amb les malles allargades solament a la zona mitjana.

## Usos medicinals

La farina dels tubercles, anomenada salep, és molt nutritiva i demulcent. S'usa en dietes especials de convalescents i nens. És molt rica en mucílag i forma una demulcent i suau gelatina que s'usa per al canal gastrointestinal irritat. Una part de farina amb cinquanta parts d'aigua són suficients per a formar la gelatina. El tubercle per preparar la farina ha de ser recol·lectat quan la planta està recentment assecada després de la floració i quan ha deixat anar les llavors.
# Torbjörn Sjöstrand

Torbjörn Sjöstrand (13 novembre 1954) és un físic teòric suec, professor a Universitat de Lund (Suècia), on va doctorar-se el 1982. És un dels autors principals del programa PYTHIA per a la generació i simulació d'esdeveniments en física d'altes energies, un dels treballs de física de partícules amb més citacions bibliogràfiques dels darrers 20 anys.
El 2012, va rebre Premi J.J. Sakurai de la Societat de Física americana pels seus estudis del Model Estàndard de física de partícules.

## Referències

* ↑ «INSPIRE». [Consulta: 19 octubre 2020].
* ↑ «INSPIRE». [Consulta: 19 octubre 2020].
* ↑ «Prize Recipient» (en anglès). [Consulta: 19 octubre 2020].
# Peperino

El peperino (nom italià, derivat del llatí tardà lapis peperinus, 'pedra de pebre') és un tuf volcànic de color marró o gris que conté fragments de basalt i pedra calcària, amb cristalls disseminats d'augita, mica, magnetita, leucita i altres minerals similars.
El peperino pròpiament dit es troba als turons Albans i a Soriano nel Cimino, al Laci, i es va utilitzar a l'antiga Roma –amb el nom de lapis albanus– com a material de construcció: amb peperino es van edificar la Presó Mamertina, la Cloaca Maxima i una part considerable de les construccions commemoratives del Capitoli. Encara en època romana amb aquest material es van construir l'aqüeducte Claudi i l'estructura de la base del Castel Sant'Angelo a Roma, entre d'altres, o l'emissari del llac Albano i les muralles de les Castra Albana a Albano Laziale; el mitreu de Marino es va excavar en aquesta mateixa roca. En aquesta darrera ciutat es van construir molts edificis monumentals durant l'edat mitjana, com ara palaus i fonts, i el seu ús ha continuat fins a l'edat moderna i contemporània.
Hi ha també una altra mena de roques volcàniques i conglomerats de la regió d'Alvèrnia i d'arreu del món anomenades peperites. Originàriament, el nom tant de l'una com de l'altra roca feia referència a les seves taques de color fosc, provinents de fragments minerals –biotita en el cas del peperino–, que feien pensar en grans de pebre.

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* ↑ «Peperino». Tesaurus d'Art i Arquitectura. Getty Institute, 30-07-2012. [Consulta: 1r març 2017].
* ↑ Girolamo Torquati, Studi storico-archeologici sulla città e sul territorio di Marino, vol. I, apèndix, p. 263.
# Trematomus bernacchii

Trematomus bernacchii és una espècie de peix pertanyent a la família dels nototènids present a l'oceà Antàrtic: l'est de l'Antàrtida des de la Terra de la Reina Maud fins a la Terra Adèlia, les illes Shetland del Sud (incloent-hi l'illa Elefant) i Òrcades del Sud, l'illa Pere I, la Terra de Mac Robertson, la Terra de la Reina Mary i els mars de Weddell, Davis i Ross.

## Morfologia

El mascle pot arribar a fer 28 cm de llargària màxima (normalment, en fa 25) i la femella 35. Cos marronós amb grans taques fosques. 4-6 espines i 34-39 radis tous a l'aleta dorsal i 31-35 radis tous a l'anal.

## Ecologia

És un peix d'aigua marina, demersal i de clima polar (61°S-78°S), el qual viu entre 0-700 m de fondària (normalment, entre 0-200) i a temperatures extremadament baixes (com ara, els -1,86 °C de temperatura mitjana anual a l'estret McMurdo). Menja poliquets, gastròpodes, isòpodes, amfípodes i algues. És inofensiu per als humans, emprat per a l'alimentació humana i la seua esperança de vida és de 10 anys.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Christiansen, J.S., S.E. Fevolden, O.V. Karamushlo i L.I. Karamushko, 1997. Reproductive traits of marine fish in relation to their mode of oviposition and zoogeographic distribution. ICES CM 1997/CC. 14 p

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Santa Creu de la Pedra

Santa Creu de la Pedra o Santa Creu dels Joncarets és una capella de la Coma i la Pedra (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

La capella es troba al sector central-est del terme municipal, al vessant de ponent de la serra de Pratformiu. S'alça al coll de Santa Creu, entre el curs mitjà del Mosoll al nord i la capçalera del riuet de la Pedra al sud.
S'hi va des de la carretera LV-4012 (de Sant Llorenç de Morunys a Tuixén). Al punt quilomètric 4,2 (42° 09′ 55″ N, 1° 35′ 46″ E﻿ / ﻿42.165364°N,1.596101°E﻿ / 42.165364; 1.596101) es pren el desviament indicat a "La Pedra". Al cap de 600 metres es gira a l'esquerra i es pren la carretera asfaltada que puja a les Valls de la Pedra, a l'alt Mosoll. Als 2,6 km. es passa la masia de ca l'Argelaguer i als 3,8 s'arriba al coll, un indret espectacular. La capella es veu al nord, al peu del turó de Santa Creu.

## Descripció

Construcció religiosa. Petita església rural d'una sola nau i sense absis, coberta a doble vessant i amb la porta de mig punt orientada a llevant.
L'església té un aparell molt simple, construïda amb les pedres dels marges dels camps i les vinyes veïnes.

## Història

L'església de la Santa Creu de l'Argelaguer és una construcció de principis del segle xx, concretament de l'any 1901. Es va construir a prop d'una altra església, actualment totalment perduda, advocada a Sant Julià (no en resta ni una sola paret).
Aquesta zona de l'Argelaguer pertanyia amb les seves importants vinyes, al monestir de Sant Llorenç de Morunys. De les antigues i prestigioses vinyes que tenia el monestir en aquest lloc, ja no es conserva res.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Creu de la Pedra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Olga de Rússia (reina de Grècia)

Olga Constantinova Romanov (Pavlovsk-Sant Petersburg 1851 - Roma 1926) Reina de Grècia (1867-1913). Gran duquessa de Rússia filla del gran duc Constantí de Rússia, segon fill del tsar Nicolau I de Rússia, i de la princesa Alexandra de Saxònia-Altenburg. La branca imperial dels Constantinovitch era una de les més cultes i brillants a la cort dels tsars, malgrat aquest fet, és coneguda l'aversió que la jove Gran duquessa sentia vers la democràcia: «Je préfere etre gouvernée par un lion bien né que par cent rats de mon espèce». (Prefereixo ser governada per un lleó ben nascut que per cent rates de la meva espècie).
Es maridà l'any 1867 a Sant Petersburg amb el príncep danès Guillem, que ja feia quatre anys que havia assumit el tron de Grècia amb el nom de Jordi I de Grècia. Tingueren set fills que arribaren a edat adulta:
* El rei Constantí I de Grècia nascut a Atenes el 1868 i mort a Palerm el 1923. Es casa amb la princesa Sofia de Prússia
* El príncep Jordi de Grècia nat el 1869 a Atenes i mort el 1957 a París. Es casa amb la princesa Maria Bonaparte.
* La princesa Alexandra de Grècia nascuda el 1870 a Atenes i morta el 1891 a Rússia. Casada amb el gran duc Pau de Rússia.
* El príncep Nicolau de Grècia nat el 1872 i mort el 1938 a Atenes. Es casa amb la gran duquessa Helena de Rússia.
* La princesa Maria de Grècia nascuda el 1876 a Atenes i morta el 1940. Es casà amb el gran duc Jordi de Rússia i en segones núpcies amb l'almirall Pericles Ioannides.
* El príncep Andreu de Grècia nat a Atenes el 1882 i mort el 1945 a Cannes. Es casà amb la princesa Alícia de Battenberg
* El príncep Cristòfor de Grècia nat el 1888 i mort el 1940 a Atenes. Es casà amb Nancy Stewart i amb la princesa Francesca d'Orleans.
Olga de Rússia s'entregà a l'arqueologia i a l'ajuda a les persones amb dificultats econòmiques. Tingué junt amb el seu marit el regnat més llarg i més estable de la monarquia hel·lènica que acabà amb l'assassinat del rei Jordi I de Grècia a Salònica l'any 1913. Olga es retirà a Rússia de la qual hagué de fugir amb un passaport danès durant la revolució (1917). S'instal·là a Suïssa, Londres, París i finalment a Roma amb el seu fill Cristòfol on morí el 1926. No arribà a veure la restauració de la monarquia de 1935.
# Orchis mascula

Orchis mascula és una orquídia d'hàbit terrestre que es distribueix per l'Europa mediterrània i el nord-oest d'Àfrica.

## Hàbitat

Es desenvolupa en prats i terrenys a la llum solar directa o mitja ombra. Es troben al Mediterrani i nord-oest d'Àfrica.

## Descripció

Les fulles són oblonges, amb una longitud de 8 cm, generalment amb taques desiguals de color purpuri marró fosc. També presenta bràctea que embolica la tija en la major part de la seva longitud. Les fulles creixen des dels nòduls subterranis, que tenen una grandària màxima de 6 cm i són el·lipsoides.
La inflorescència, que és erecta en espiga amb forma oblonga, surt de la roseta basal, i té de 5 a 10 fulles lanceolades que, de vegades, estan clapejades de punts porpra. La tija té de 7,5 a 12,5 cm de longitud.

## Referències

* ↑ «Orchis mascula». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ Jay Pfahl. «Orchis mascula» (en inglés). Internet Orchid Species Photo Encyclopedia. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ Stace, Clive. New Flora of the British Isles (en anglès). Cambridge University Press, 2010-04-01. ISBN 978-0-521-70772-5.
* ↑ Jacquemyn, Hans; Brys, Rein; Lievens, Bart; Wiegand, Thorsten «Spatial variation in below‐ground seed germination and divergent mycorrhizal associations correlate with spatial segregation of three co‐occurring orchid species» (en anglès). Journal of Ecology, 100, 6, 01-11-2012, pàg. 1328–1337. DOI: 10.1111/j.1365-2745.2012.01998.x. ISSN: 0022-0477.
# Tonnerre

Tonnerre és un municipi francès, situat al departament del Yonne i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 1999 tenia 5.979 habitants.

## Història

A l'edat mitjana fou seu d'un bisbat on exerciren Sant Guerrí (mort l'any 708) i Sant Ebboí (mort cap al 725). El 814 va ser incorporat a la seu de Langres, essent bisbe d'aquesta ciutat Bettó, que va rebre el títol de comte de Tonnerre, Langres i Dijon i va morir cap al 845. El comtat de Tonnerre va estar per molt temps unit als de Nevers i Auxerre i més tard als de Chalon i de Clermont. Vegeu Comtat de Tonnerre

## Personalitats lligades al municipi

* Charles de Beaumont, cavaller d'Eon (1728-1810), nascut a Tonnerre.
# Pareherwenemef

Pareheruenemef (també Pre-hir-uonmef, Prehiruenemef, Rehiruenemef) fou el tercer fill de Ramsès II i el segon amb la reina Nefertari i príncep d'Egipte.
Fou un cap militar i va morir abans que el seu pare probablement abans del 30è any de regnat, quant tindria més de 30 anys. Portava el títol de "Primer valent de l'exèrcit" i després de "Primer Conductor de carros del rei".

## Biografia

Pareheruenemef en jeroglífic :
Pareheruenemef va estar present a la batalla de Cadeix i es troba representat al temple d'Abu Simbel. A les inscripcions de Cadeix s’hi esmenta l'incident de quan es van capturar dos espies hitites. L'interrogatori va revelar que l'enemic era molt més a prop del que es pensava. La família reial ho aprofita per a fugir ràpidament cap a l'oest, lluny del perill, dirigida pel príncep Pareheruenemef.
El príncep va ser anomenat "Primer valent de l'exèrcit" i més tard es va convertir en "Superintendent del cavall". Finalment, Pareheruenemef es va convertir en el "Primer auriga de Sa Majestat", càrrec que va compartir amb el seu germà Mentu-her-khepeixhef.
Pareherwenemef apareix representat a la façana del petit temple d'Abu Simbel. També apareix a la façana del palau al Ramesseum. Una base d'estàtua de Karnak esmenta Pareheruenemef. Sobre aquesta mateixa base s'hi esmenta una dona anomenada Wadjyt-khati, tot i que no es coneix la seva relació exacta amb el príncep.
Va morir abans que el seu germà gran Amonherkhepsef i que el seu germanastre Ramessu, ja que després de la seva mort, el príncep hereu següent va ser el quart fill, Khaemwese.

## Referències

* 1 2 Kitchen, 1983, p. 40, 56 i 102.
* 1 2 3 Dodson i Hilton, 2004, p. 160-161, 163, 167 i 173.
* ↑ «Prince Prehirwenemef» (en anglès). Ancient Egypt. Arxivat de l'original el 2021-04-13. [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ Kitchen, 1996.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Kitchen, Kenneth A. Pharaoh Triumphant: The Life and Times of Ramesses II, King of Egypt (en anglès). Aris & Phillips, 1983. ISBN 978-0-85668-215-5.
* Kitchen, Kenneth A. Ramesside Inscriptions, Translated & Annotated, Translations (en anglès). vol. II. Blackwell Publishers, 1996. ISBN 978-0631184270.
# Triplophysa waisihani

Triplophysa waisihani és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* En vida, és de color gris al dors i els flancs, mentre que el ventre és blanc groguenc.
* Presenta entre sis o set franges de color marró i transversals a la regió predorsal, i 5-6 bandes a la regió postdorsal.
* Moltes taques als flancs per damunt de la línia lateral.
* Aletes dorsal i caudal fosques.
* Superfície dorsal de les aletes pectoral i pelviana de color gris.
* Aleta anal hialina.
* Els mascles poden assolir els 14 cm de longitud total.
* 3 espines i 7 radis tous a l'aleta dorsal. 3 espines i 5 radis tous a l'anal.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima temperat (44°N-43°N, 81°E-82°E), el qual es troba al nord-oest de la Xina: el riu Kax (un afluent de la conca del riu Ili a Xinjiang).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Cao, L. & E. Zhang, 2008. Triplophysa waisihani, a new species of nemacheiline loach from Northwest China (Pisces: Balitoridae). Zootaxa 1932: 33–46.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* ION (anglès)
# Resistència (pel·lícula del 2020)

Resistència (títol original en anglès, Resistance) és una pel·lícula dramàtica biogràfica del 2020 escrita i dirigida per Jonathan Jakubowicz, inspirada en la vida de Marcel Marceau. És protagonitzada per Jesse Eisenberg com a Marceau, acompanyat per Clémence Poésy, Matthias Schweighöfer, Alicia von Rittberg, Félix Moati, Géza Röhrig, Karl Markovics, Vica Kerekes, Bella Ramsey, Ed Harris i Édgar Ramírez. S'ha doblat al valencià per a À Punt, i s'ha subtitulat al català central.
Es va estrenar als Estats Units el 27 de març de 2020 a càrrec d'IFC Films. A causa de la pandèmia de la COVID-19, només uns quants cinemes independents i autonòmics van romandre oberts, de manera que Resistència va encapçalar la taquilla del cap de setmana en el seu cap de setmana d'obertura i va obtenir 2.490 dòlars.

## Referències

* ↑ Lodderhose, Diana. «Jesse Eisenberg To Play Marcel Marceau In 'Resistance' – Cannes», 19-05-2017. [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ Lecaro, Lina. «Jesse Eisenberg Talks Mimes, Zombies and Homebound Fever Dreams» (en anglès americà), 27-03-2020. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ «Jesse Eisenberg's New Films Might Warm Your Heart Or Freak You Out». Arxivat de l'original el 2021-02-08. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ Films, I. F. C. «Introducing Marcel Marceau, resistance fighter — starring Jesse Eisenberg» (en anglès americà), 26-03-2020. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ Ed Harris, Edgar Ramirez, Cléménce Poesy, More Join Jesse Eisenberg In Marcel Marceau WWII Story ‘Resistance’ — AFM
* ↑ «Programació». À Punt. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ Resistance a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Jesse Eisenberg WW2 Pic ‘Resistance’ Lands At IFC – AFM
* ↑ Day-Ramos, Dino. «'Resistance' Pivots To Digital Release, 'Tape' Sets Virtual Premiere, Kino Lorber And Music Box Films Launch Online Exhibitions – Specialty Streaming Preview», 27-03-2020. [Consulta: 28 març 2020].
* ↑ «Weekend Domestic Chart for April 17, 2020». The Numbers. [Consulta: 22 abril 2020].