# Asturlleonès

L'asturlleonès o asturlleonés és una llengua romànica occidental, anomenada també amb diversos glotònims —com asturià (asturianu), lleonès (llionés) o mirandès (mirandés)—, segons el territori on es parli. Es parla a Espanya a Astúries i a la part occidental de les províncies de Lleó i Zamora; i, a Portugal, al districte de Bragança. També és anomenat amb els localismes bercianu, cepedanu, cabreirés, paḷḷuezu o senabrés. Però només les denominacions asturià i mirandès són oficials d'alguna manera. Llionés també ho és, tot i que no és un nom popular, ja que els parlants patrimonials a Lleó utilitzen diversos noms comarcals o locals per a referir-se a la seva parla, encara que actualment s'està estenent el terme lleonés per a englobar en un nom les parles asturlleoneses a Lleó.
L'antic asturlleonès, conegut com a "lleonès medieval", fou la llengua oficial del Regne de Lleó en els segles xiii i xiv. Fou parlada en tota l'extensió que ocupà aquest regne des de l'Atlàntic fins a Extremadura. Avui dia s'utilitza molt poc. Té un estatut de reconeixement a Miranda do Duero, a Portugal, on és anomenat mirandès. Els estatuts de Castella i Lleó i Astúries fan una tímida referència a la protecció de la llengua. L'asturlleonès es divideix en tres blocs dialectals: l'occidental, el central i l'oriental; amb formes dialectals diferenciades. La televisió pública d'Astúries fa un ús relativament important de l'astur-lleonès, tant en informatius quotidians íntegrament en aquesta llengua com en programes ens els quals s'empra o apareix la llengua asturiana.

## Origen

El domini té el seu origen en el llatí vulgar, és a dir del parlar comú de les gents que l'Imperi Romà dugué, principalment les legions de procedència nord-africana situades a Asturica Augusta i a Legió VI, a les terres habitades pels àsturs. La suplantació d'aquesta llengua per la indígena fou lenta però imparable, car la llengua imperial era la porta per a molts drets i llibertats, entre ells el més important: la ciutadania romana.
La peculiar evolució del llatí a través de l'asturlleonès en l'actual grup lingüístic no fou pas espontània a cap indret geogràfic; ans gradualment el parlar itàlic fou transformant-se tal que en el segle x ja n'hi ha un abandonament extrem com per ésser considerat una modalitat romanç pròpia.
Aquesta evolució amb els segles donà com a resultat que, a mitjans del segle x, apareixen les primeres línies d'aquest romanç, el Document de Kesos; en un monestir de Lleó. A més aniran sorgint un munt de documents legals en aquest romanç per tots els monestirs d'Astúries i del Lleó, els quals indiquen la importància en la societat de la llengua, lògic essent la llengua comuna a la corona de Lleó; però apareixen documents romanços a Palència i vestigis lingüístics de la parla en els dialectes de transició com l'extremeny, dut allà pels repobladors, i no s'ha d'oblidar que l'Extremadura actual correspon quasi tot a l'Extremadura lleonesa, reparant així en la importància de la llengua natural del regne més important de la Corona.

## Divisió dialectològica

L'asturlleonès és una llengua molt dividida dialectalment, sobretot per raons polítiques. Comprèn tres branques principals: l'oriental, la central i l'occidental. Però a aquestes s'hi ha d'afegir una divisió independent que passa pel Cordal, així el domini lingüístic és partit en els blocs asturià i lleonès. A més, dins de cada grup existeixen algunes diferències i tenen subdialectes amb extremes peculiaritats.
* Asturlleonès Oriental: A la província de Lleó seria pràcticament extint, però es conserva amb vitalitat a Astúries.
* Asturlleonès Central: Aquest és el subgrup on més es noten les diferències entre la part nord i la sud.
** Asturlleonès central septentrional: Majoritari per població i per vitalitat, és la base normativa de la modalitat asturiana.
** Astur central meridional: En via d'extinció, seria la modalitat més gran geogràficament, car ocuparia quasi la meitat de la província de Lleó i una part de l'orient de Zamora.
* Asturlleonès Occidental: Present com a segona modalitat per parlants i vitalitat al Principat d'Astúries. És la modalitat més forta en nombre de parlants a la regió de Lleó; es considera la base d'una futura normativització del lleonès. A aquest grup hi pertany el mirandès.
Hi ha a més diverses parles d'antiga influència asturlleonesa quasi diluïdes actualment ja en el castellà:
* Muntanyès o Càntabre: parlat a Cantàbria.
* Extremeny: Parlat a la comunitat autònoma d'Extremadura i a alguns municipis de Salamanca.
Les parles frontereres del gallec a Astúries, també tenen marcades influències asturlleoneses:
* parles eonaviegues: Parlades als municipis més occidentals d'Astúries.
Entre les varietats regionals de l'asturlleonès a Lleó s'hi poden assenyalar varietats comarcals: bercianu-cabreirés, maragatu, ribereñu i legionense. Aquest darrer és el més divulgat a la regió.
| LLATÍ i estàndard | oriental | central | occidental |
| CLAVEM llave | 'ʎaβe/'ʎaβi | 'ʎaβe | 'tʃaβe/'tsaβe |
| OCULUM güeyu | o'xu | gwe'ʝu/bweʝu | gwo'ʝo/gwo'ʝu |
| CAUSAM cosa | 'kosa | 'kosa | 'kowsa |
| FERRUM fierru | ḥje'ʀu | fje'ʀu | fje'ʀu |

## Fonologia

La transcripció es fa d'acord amb les normes de l'alfabet fonètic internacional.

### Vocals

El sistema vocàlic de l'astur diferencia cinc fonemes en tres graus d'obertura (mínima, mitjana, màxima) i tres situacions (central, anterior i posterior).
| | anteriors (palatals) | centrals | posteriors (velars) |
| vocals tancades (obertura mínima) | i | - | u |
| vocals mitjanes (obertura mitjana) | e | | o |
| vocals obertes (obertura màxima) | - | a | - |

### Consonants

| | labials | dentals | alveolars | palatals | velars |
| oclusives sordes | p | t | - | ʧ | k |
| oclusives sonores | b | d | - | j | g |
| fricatives | f | θ | s | ʃ | -der |
| nasals | m | - | n | ɲ | -rt |
| laterals | - | - | l | ʎ | - |
| vibrants | - | - | ɾ / r | - | - |

## Nombre de parlants

No hi ha cap estudi en conjunt de les tres regions del grup, ja que a Lleó no s'hi han fet les investigacions estadístiques necessàries. Si bé sí que hi ha una aproximació que en dona la xifra de 620 000 parlants.
| Llengua | Parlants | % |
| Astúries | 550 000 | 88,8 |
| Lleó | 55 000 | 8,9 |
| Districte de Bragança | 15 000 | 2,3 |
La realitat lingüística de Lleó és de desconeixement absolut tant a fora com entre els mateixos lleonesos. El fet que el lleonès no estigui reconegut per cap legislació en limita el coneixement. També s'hi uneix el fet que les administracions competents a l'ensenyament no estan sensibilitzades amb el greu perill que té la llengua de desaparèixer.
Per més que la llengua és la històrica del territori, actualment viu una situació diglòssica, amb un nombre de parlants en la xifra més optimista de 55 000 i molt dividits geogràficament.
A l'ensenyament no hi ha l'obligatorietat ni l'optativitat al règim públic o privat, ni tan sols hi té cap presència com a assignatura de lliure elecció ni com a matèria extraescolar als col·legis, instituts i universitats de la regió.

## Referències

* ↑ «Ceolin, R. "Um enclave leonês na paisagem unitária da língua portuguesa", Ianua, Revista. Philologica Románica, nº 3, p. 62-83. 2002». Arxivat de l'original el 2016-05-05. [Consulta: 27 maig 2016].
* ↑ Asturlleonés en pronúncia occidental i asturlleonès en pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu: el llibre d'estil.
* ↑ Denominat en llengua lleonesa com: Llionés o asturllionés: És la utilitzada per una sèrie de col·lectius i associacions culturals sense fins polítiques ("Furmientu", "La Caleya", "Facendera pola Llengua"...) i escriptors (Eva González, Roberto González-Quevedo, Hector Xil, Xosepe Vega...) que fan ús de les normes ortogràfiques de la "Acadèmia de la Llingua Asturiana", i que per tant (entre altres recursos ortogràfics) no utilitzen la dièresi per a mostrar la dialefa en un diptong. Aquest grup considera que tant lleonès, com asturià o mirandés són denominacions, que encara que amb les seves respectives peculiaritats dialectals, fan referència a una mateixa llengua: cridada lingüísticament asturleonés (forma utilitzada per la Reial Acadèmia de la Llengua Espanyola). Lleonés: Segons el Diccionari de l'Acadèmia de la Llengua Asturiana. Llïonés (amb dièresi): Denominació polititzada. És la denominació que utilitza la conselleria de cultura de l'Ajuntament de Lleó vinculada a l'organització política Conceyu Xoven Arxivat 2017-09-20 a Wayback Machine.. És la utilitzada per les associacions culturals "El Fueyu", "El Toralín" i "La Barda" (totes elles, associacions i conselleria, presidides per membres de l'organització política Conceyu Xoven o vinculades a la mateixa), alguns col·lectius i empreses. Els grups afínes a la ideologia política de Conceyu Xoven consideren que lleonès i asturià, encara que pertanyents al mateix domini lingüístic, han de ser considerats dos idiomes diferenciats.
* ↑ Menéndez Pidal. El Dialecto Leonés. 1906.
* ↑ Cruz, Luísa Segura da, João SARAMAGO e Gabriela VITORINO: “Os dialectos leoneses em território português: coesão e diversidade”. En: “Variação Linguística no Espaço, no Tempo e na Sociedade”. Associação Portuguesa de Linguística/Edições Colibri, p. 281-293. Lisboa. 1994.
* ↑ Fernández Juncal, Carmen. Variación y prestigio: estudio sociolingüístico en el oriente de Cantabria (en castellà). Editorial CSIC, 1998, p. 14. ISBN 8400077725.

## Vegeu també

* Literatura asturiana
* Gramàtica de l'asturià
* Xosepe Vega

## Bibliografia

* Menéndez Pidal, R.: "El dialecto Leonés". Revista de Archivos, Bibliotecas y Museos, 14. 1906.
* García Gil, Hector (2010). «El asturiano-leonés: aspectos lingüísticos, sociolingüísticos y legislación». Working Papers Collection. Mercator Legislation, Dret i legislació lingüístics. (25). ISSN 2013-102X.
* Academia de la Lengua Asturiana«Normes ortográfiques». 2005. ISBN 978-84-8168-394-3.
* García Arias, Xosé Lluis (2003). Gramática histórica de la lengua asturiana: Fonética, fonología e introducción a la morfosintaxis histórica. Academia de la Llingua Asturiana. ISBN 978-84-8168-341-7.
* González Riaño, Xosé Antón; García Arias, Xosé Lluis (2008). II Estudiu sociollingüísticu de Lleón (Identidá, conciencia d'usu y actitúes llingüístiques de la población lleonesa). Academia de la Llingua Asturiana. ISBN 978-84-8168-448-3.
* Galmés de Fuentes, Álvaro; Catalán, Diego (1960). Trabajos sobre el dominio románico leonés. Editorial Gredos. ISBN 978-84-249-3436-1.
* Linguasphere Register. 1999/2000 Edition. pp. 392. 1999.
* López-Morales, H.: “Elementos leoneses en la lengua del teatro pastoril de los siglos XV y XVI”. Actas del II Congreso Internacional de Hispanistas. Instituto Español de la Universidad de Nimega. Holanda. 1967.
* Staaff, Erik: "Étude sur l'ancien dialecte léonnais d'après les chartes du XIIIè siècle", Uppsala. 1907.
* Morala Rodríguez, Jose Ramón; González-Quevedo, Roberto; Herreras, José Carlos; Borrego, Julio; Egido, María Cristina (2009). El Leonés en el Siglo XXI (Un Romance Milenario ante el Reto de su Normalización). Instituto De La Lengua Castellano Y Leones. ISBN 978-84-936383-8-2.

## Enllaços externs

* Academia de la Llingua Asturiana (asturià)
Llengües romàniques :
Llengües romàniques occidentals :
Llengües romàniques orientals :
Llengües romàniques insulars :