OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Búnquer Barraqueta

Búnquer barraqueta és un nom per a designar els sectors polítics blavers i reaccionaris del País Valencià sorgits durant la Transició democràtica espanyola. En paraules de l'historiador Ferran Garcia-Oliver: «dins seu s'atrinxeraren nostàlgics del règim franquista que trobaren en el xovinisme regional una arma poderosa de persuasió i de confusió política».
El fenomen del búnquer barraqueta va ser un moviment polític format per membres de la Junta Central Fallera i persones de l'Ajuntament de València que no volien cap canvi, ni reforma ni ruptura. La figura de Ramon Pascual Lainosa, el president de la Junta Central Fallera fins al 1978 i militant d'Unió Valenciana, així com Miquel Ramón i Izquierdo, l'últim alcalde franquista de la ciutat de València i fundador d'Unió Valenciana, i el catalanòfob Vicente Gonzalez i Lizondo, formarien part del brou de cultiu del blaverisme.

## Referències

* ↑ Berenguer, J. Ricard. «Vicent Berenguer: "Al remat, el búnquer barraqueta ha desfet més que altra cosa"». El Punt Avui, 10-03-2013. [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ Viadel, Francesc. «Mos volen furtar les Falles». Diari La Veu, 15-04-2024. [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ Fontana, Josep «Un llibre per entendre qui són els valencians». El Temps, 15-03-2016, pàg. 42-44.
* ↑ Mancebo, Jorge. «Els vestigis del franquisme a les Falles». Directa, 19-03-2020. [Consulta: 23 maig 2024].
# Art Bijago

L'art Bijago o Bidyogo és art tribal africà produït pels nadius de les illes Bijagos de Guinea-Bissau. Inclou molts artefactes per a ús diari i pràctiques rituals, seguint una iconografia tradicional que és única per a la seva cultura, però que mostra variacions d'illa a illa. Aquestes peces d'art es coneixen com a art Bidyogo i la seva estètica única fa que l'art Bidyogo sigui diferent de tots els altres arts africans amb l'excepció del proper poble Baga, que comparteix part de la iconografia i es considera un "tribu relacionada" de Bacquart."

## Peces rituals

Entre les peces d'art Bidyogo més sorprenents es troben els santuaris d'ancestres portàtils ("iran") que poden ser realistes o abstractes.
Les màscares zoomòrfiques que representen vaques ("vaca-bruta"), taurons, raies i, ocasionalment, altres animals locals les porten sovint nens i ocasionalment per dones, però sempre en rituals d'iniciació d'adults ("fanado").
També es produeixen artefactes amb decoració tradicional per a les cerimònies de la majoria d'edat del "fanado" (màscares de fusta, llances, escuts, tocats, polseres). Les nenes també reben ninots estilitzats per aprendre sobre la cura dels nens.

## Objectes d'ús diari

Els Bissago produeixen objectes únics per a les activitats diàries (pesca, agricultura) i d'ús personal (tamborets, cistelleria, parament alimentari) i barques.

## Arquitectura

Tot i que la majoria de cases de cabanyes de Bidyogo no mostren cap mena d'art notable, algunes tenen les parets pintades amb colors vius amb símbols i patrons tradicionals. De tant en tant, les portes també es pinten amb figures humanes o animals.

## Peces per al comerç turístic

Alguns dels artistes del poble tallen tant per a un ús ritual com per al comerç turístic, cosa que permet així als visitants adquirir peces d'interès etnogràfic.

## Referències

* ↑ Bidyogo Information Arxivat 2012-11-19 a Wayback Machine., Arts&Life in Africa Online, University of Iowa
* ↑ Gordts, Andre, La Statuaire traditionelle Bidjogo, Arts d'Afrique Noir, XVIII, summer 1976, pp.6-21
* 1 2 Bacquart, Jean-Baptiste, The Tribal Arts of Africa, 1998, Thames and Hudson editors. p.21
* 1 2 3 4 5 Gallois Duquette, Danielle, "Dynamique de l'Art Bidjogo," IICT, Lisbon, 1983
# Kava (beguda)

El kava és una beguda típica de diversos països de l'oceà Pacífic i d'Oceania, especialment Vanuatu, les Illes Marshall, Kiribati, les Illes Salomó, Hawaii, Samoa, Fiji, Palau i Guam.
Es tracta d'una beguda amb efectes psicotròpics de la qual hi ha prou evidència científica per la qual el seu consum elevat és perjudicial per a la salut i amb un gran ventall de símptomes clínics; mentre que prendre'l ocasionalment és acceptable amb riscos baixos, encara calen diversos estudis mèdics per a avaluar-ne amb certesa la seguretat alimentària.

## Bibliografia

* Kava: a review of the safety of traditional and recreational beverage consumption: Technical Report (en anglès). Roma: FAO i OMS, 2016. ISBN 978-92-5-109291-0 [Consulta: 24 agost 2024]. </ref>
# Vela als Jocs Olímpics d'estiu de 1924

Als Jocs Olímpics de 1924 celebrats a la ciutat de París (França) es disputaren tres proves de vela, 11 proves menys que en els anteriors Jocs Olímpics. Les proves es disputaren entre els dies 10 i 13 de juliol de 1924 en el cas del Monotip Olímpic a la riba de Meulan, i entre el 21 i el 26 de juliol en la resta de categories a la costa de Le Havre.

## Nacions participants

Participaren un total de 65 regatistes, entre ells una única dona en representació de Suïssa, de 19 nacions diferents:
| Argentina (5) Bèlgica (8) Canadà (1) Cuba (3) Dinamarca (4) Espanya (3) Finlàndia (1) França (9) Itàlia (3) Mònaco (1) | Noruega (9) Països Baixos (4) Polònia (1) Portugal (1) Regne Unit (5) Sud-àfrica (1) Suècia (4)  Suïssa (1) Txecoslovàquia (1) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Monotip Olímpic detalls | Léon Huybrechts | Henrik Robert | Hans Dittmar |
| 6 metres detalls | Noruega Elisabeth VEugen Lunde Christopher Dahl Anders Lundgren | Dinamarca BonzoKnud Degn Christian Nielsen Vilhelm Vett | Països Baixos Willem SixJohan Carp Anthonij Guépin Jan Vreede |
| 8 metres detalls | Noruega BeraRick Bockelie Harald Hagen Ingar Nielsen Carl Ringvold Carl Ringvold, Jr. | Regne Unit EmilyEdwin Jacob Thomas Riggs Walter Riggs Ernest Roney Harold Fowler | França NamoussaLouis Bréguet Pierre Gauthier Robert Girardet André Guerrier Georges Mollard |
* ↑ Aquest regatista no apareix a la Base de Dades del Comitè Olímpic Internacional (COI) però sí a databaseOlympics.com.

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Noruega | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 2 | Bèlgica | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Dinamarca | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Regne Unit | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Finlàndia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5 | Països Baixos | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Kim Weon-Kee

Kim Weon-Kee fou un lluitador sud-coreà, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes ploma del programa de lluita grecoromana.
Es retirà el 1986 i el 1987 es graduà a la Universitat Nacional de Chonnam amb un màster en fisiologia de l'exercici. Morí d'un atac de cor als 55 anys.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Hugo Dietsche». [Consulta: 30 maig 2024].
* ↑ «[부음 LA올림픽 레슬링 금메달리스트 김원기 별세 외]» (en coreà), 28-07-2017. [Consulta: 20 octubre 2017].
* ↑ «김원기 LA올림픽 레슬링 금메달리스트 심장마비로 별세» (en coreà). sports.news.naver.com. [Consulta: July 27, 2017].
# Dècim Juni Brut

Dècim Juni Brut és el nom dels següents personatges:
* Dècim Juni Brut Esceva (cònsol 325 aC), lluità contra els vestins.
* Dècim Juni Brut Esceva (cònsol 292 aC), conqueridor de Faleris
* Dècim Juni Brut (triumvir), liderà la creació d'una colònia a Sipont.
* Dècim Juni Brut Galaic, cònsol el 138 aC, lluità a Gal·lècia i Lusitània i s'enfrontà als tribuns de la plebs.
* Dècim Juni Brut (cònsol 77 aC), pare del següent
* Dècim Juni Brut Albí, company de Cèsar durant la Guerra de les Gàl·lies, canvià de bàndol i participà en el seu assassinat el 44 aC
# Circuit de Salzburgring
## Traducció

--Montesita (disc.) 12:23, 1 juny 2024 (CEST)
# Torre de l'àrbitre

La torre de l'àrbitre és la cadira en què l'àrbitre oficial del partit de tennis s'asseu. És una cadira alta, amb un camp de visió més ampli i millor. Acostuma a tenir una tauleta i un micròfon per a que l'àrbitre gestioni el joc.
# Strophurus elderi

El dragó gemmífer (Strophurus elderi), és una espècie de dragó, de la família Diplodactylidae. Anteriorment classificat dins del gènere Diplodactylus, és un dels 22 dragons que pertanyen al gènere Strophurus. És endèmic de les regions àrides del centre i nord-oest d'Austràlia.

## Etimologia

El nom específic, elderi, és en honor al filantrop escocès-australià Thomas Elder.

## Referències

* 1 2 Cogger, Harold G. Reptiles and Amphibians of Australia. 7th. Australia: CSIRO Publishing, 2014, p. 335. ISBN 9780643100350.
* ↑ Nielsen, Stuart V.; Oliver, Paul M.; Laver, Rebecca J.; Bauer, Aaron M.; Noonan, Brice P. «Stripes, jewels and spines: further investigations into the evolution of defensive strategies in a chemically defended gecko radiation (Strophurus, Diplodactylidae)». Zoologica Scripta, vol. 45, 5, 20-02-2016, pàg. 481–493. DOI: 10.1111/zsc.12181.
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael (2011). The Eponym Dictionary of Reptiles. Baltimore: Johns Hopkins University Press. xiii + 296 pp. ISBN 978-1-4214-0135-5. (Strophurus elderi, p. 82).

## Bibliografia

* Cogger HG (2014). Reptiles and Amphibians of Australia, Seventh Edition. Clayton, Victoria, Australia: CSIRO Publishing. xxx + 1,033 pp. ISBN 978-0643100350.
* Stirling EC, Zietz A (1893). "[Scientific results of the Elder Exploring Expedition,] Vertebrata". Transactions of the Royal Society of South Australia 16: 154–176. (Diplodactylus elderi, new species, p. 161 + Plate VI, figures 1 & 1a).
* Wilson S, Swan G (2013). A Complete Guide to Reptiles of Australia, Fourth Edition. Sydney: New Holland Publishers. 522 pp. ISBN 978-1921517280.
# Revista Llengua i Dret

La Revista de Llengua i Dret (RLD) és una publicació acadèmica reconeguda en els àmbits del llenguatge administratiu i jurídic, el dret lingüístic, i la política i planificació lingüístiques. Fomenta la recerca en llengua catalana, amb una perspectiva internacional, incorporant contribucions de veus externes per enriquir el debat acadèmic. Des de la seva creació, la RLD ha aconseguit consolidar-se com una publicació destacada en els seus camps d'estudi, amb el reconeixement internacional en la base de dades Scopus amb un quartil 2, únic per a les revistes del seu ram als territoris de llengua catalana.
La publicació de la RLD és semestral, amb edicions digitals al juny i desembre. Els articles enviats són sotmesos a un procés d'avaluació de doble cec, realitzat per experts en la matèria, per assegurar-ne l'originalitat, la qualitat i el rigor acadèmic. Aquest procés inclou una primera valoració pel Consell de Redacció i una posterior avaluació externa. A més, la revista accepta propostes per a seccions monogràfiques en els seus camps d’estudi.
La Revista de Llengua i Dret és una publicació d'accés obert, cosa que permet la difusió gratuïta dels articles publicats.

## Referències

* ↑ «Revista de Llengua i Dret». [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ «Revista de Llengua i Dret». [Consulta: 29 juliol 2024].
# GNOME per a Mòbils i Encastats

GNOME per a Mòbils i Encastats (anglès: GNOME Mobile and Embedded Initiative) o GMAE en sigles angleses, és una iniciativa per desenvolupar i promoure l'ús de GNOME en els telèfons mòbils i sistemes encastats. Va ésser anunciada a l'"Embedded Linux Conference" a Santa Clara (Califòrnia) el 19 d'abril de 2007. S'usa en les tauletes d'Internet Nokia 770 i N800, el projecte PC de 100 dòlars o "One Laptop Per Child" (OLPC) i els mòbils Openmoko Linux com ara Neo FreeRunner.

## Components

* GTK+ - gràfics
* GStreamer - multimèdia
* Telepathy - missatgeria immediata
* Evolution Data Service - contactes i agenda de cites
* BlueZ - suport de Bluetooth
* Avahi - reconeixement de serveis

## Components proposats

* Tinymail
* GeoClue servei de geolocalització
* Java Mobile & Embedded (Java ME)
* PulseAudio - audio
* HAL Sistema de reconeixement de dispositius de maquinari

## Grups fundadors

* ACCESS
* Canonical Ltd
* Intel
* Debian
* Nokia
* Red Hat
* Fluendo
* Linux Foundation
* Maemo

## Referències

* ↑ ArsTechnica.com - La fundació GNOME anuncia iniciativa per a sistemes encastats (anglès)

## Enllaços externs

* GNOME per a Mòbils i Encastats - Lloc web oficial
# Baró de Segur

La Baronia de Segur és un títol nobiliari que pertanyia als Calders el segle xiv i que fou reconeguda com a títol del Regne el 1810 per Ferran VII a Magí Antoni de Vilallonga i de Grimau.

## Titulars

* Maria d'Aguilar: baronessa de Segur (1725). Vídua de Jaume de Copons.
* Magí Antoni de Vilallonga i de Grimau: baró de Segur (reial carta de successió de 23 d'octubre de [1810).
* Salvador de Vilallonga i de Càrcer (1891-1974): 8è marquès de Castellbell, marquès de Castellmeià, baró de Segur, baró de Maldà i Maldanell (reial carta de successió BOE 23 de gener de 1953).
* Alfons de Vilallonga i Cabeza de Vaca (1927-1997): baró de Segur, baró de Maldà i Maldanell (reial carta de successió: BOE 22 de maig de 1979).
* Alfons de Vilallonga i Serra (1960-): baró de Segur, baró de Maldà i Maldanell (reial carta de successió: BOE 30 d'octubre de 1998).

## Bibliografia

* Fluvià i Escorsa, Armand. Repertori de grandeses, títols i corporacions nobiliàries de Catalunya. Barcelona, 1998.
* Grau i Pujol, J. M; Badia i Batalla, F. Diccionari Biogràfic Històric de Montblanc, Montblanc, 2008.

## Enllaços externs

* Repertori de títols nobiliaris de Catalunya Arxivat 2009-04-23 a Wayback Machine.
* Solferinii. Descent of 1st Duke of Solferino (1684) (Informació genealògica dels Vilallonga) Arxivat 2007-10-16 a Wayback Machine. (anglès)
* BOE de 30 de novembre de 1998 (castellà)
# Adelaide United FC

Adelaide United és un club de futbol d'Austràlia, situat a la ciutat d'Adelaida, a l'estat d'Austràlia Meridional. Va ser fundat el 2003 i juga a l'A-League. És un dels tres equips procedents de la National Soccer League que continua en actiu.

## Història

L'Adelaide United es va fundar el 2003 després que l'equip tradicional de la ciutat, l'Adelaide City, es retirés de la National Soccer League. En resposta, es va crear una nova franquícia com a substituta, que va acabar aquest any en tercera posició i com a semifinalista en la fase final. Més tard, quan la NSL desapareix, l'Adelaide United és triat com un dels equips procedents del campionat anterior que comptaria amb plaça en la nova lliga nacional.
L'objectiu del club era atraure el major nombre de jugadors professionals del sud del país, amb John Kosmina com a tècnic i Shengqing Qu com a jugador franquícia, a més de contractar a Romário a mitjan temporada. La temporada de debut aconsegueixen acabar com a campions de la lliga regular, però acaben caient en la semifinal de la fase final. A l'any següent el club arribaria a la final del campionat, per acabar caient davant del Newcastle United Jets FC.
Durant la temporada 2007-08 arriba un nou tècnic, Aurelio Vidmar; l'Adelaide es reforça amb Paul Agostino com a nou jugador franquícia, i contracta a Cassio, exjugador del Flamengo. Aquest any l'equip no passa de la sisena plaça, i per això no aconsegueix la seva classificació per al play-off per primera vegada en la seva història. Per això es reforça amb el fitxatge de diversos jugadors d'altres clubs australians i estrangers, a més de traspassar a estrelles d'altres temporades com Bruce Djite o Nathan Burns. L'aposta li surt bé al United, que acaba subcampió de lliga regular i arriba a la final del campionat. En ella, cau davant del Melbourne Victory FC. No obstant això, en la següent temporada finalitza com a cuer.

## Uniforme

* Uniforme titular: Samarreta vermella amb detalls grocs, pantalons vermells, mitjons vermells.
* Uniforme alternatiu: Samarreta blanca amb detalls vermells, pantalons blancs, mitjons blancs.

## Estadi

L'Adelaide United disputa els seus partits com a local a l'Hindmarsh Stadium, un estadi situat a la ciutat d'Adelaida. El camp té capacitat per a 17.000 persones (15.000 asseguts) i està habilitat especialment per a la pràctica del futbol.

## Enllaços externs

* Adelaide United FC - Lloc web oficial
# Institut Tomàs Dolsa

L'Institut Tomàs Dolsa, anomenat «el Frenopàtic», va ser fundat l’any 1863 pel doctor en medicina i cirurgià Tomàs Dolsa i Ricart (1819-1909) amb la col·laboració de Pau Llorach i Malet, estudiant de medicina i coneixedor dels mètodes frenològics de Dolsa.

## Història

L’Institut Tomàs Dolsa fou el primer de tot l'estat espanyol anomenat d’aquesta forma i no pas amb les denominacions utilitzades en aquella època, com ara manicomi o casa de boigs. En aquella època els pocs manicomis eren més aviat semblants a presons, on les condicions de vida dels ingressats eren deplorables. A Catalunya, només es té constància de les dependències mentals de l'Hospital de la Santa Creu de Barcelona.
En aquells temps començava a haver-hi canvis en la concepció i el tractament del malalt mental; fins llavors es considerava que els malalts mentals no tenien cura i que se’ls havia de recloure. El segle xix fou una època de canvis on les idees progressistes d’altres països, principalment França i en menor mesura Anglaterra, es van anar introduint a través de metges higienistes i alienistes que van tenir contacte amb la psiquiatria que s'hi estava desenvolupant.
D’aquesta manera, fou com el boig va passar a considerar-se com a malalt, fet que implicava que era susceptible de tractament per a apaivagar la malaltia o fins per a guarir-se’n. Fou en aquest context que fou fundat l’Institut Tomàs Dolsa, el qual va contribuir al desenvolupament de la ciència psiquiàtrica a través de la constitució del propi centre especialitzat i de les investigacions que van dur-s’hi a terme.
Als inicis, era a la Vila de Gràcia, tot i que ràpidament van traslladar-se a les Corts (vegeu Edifici de l'Institut Frenopàtic de les Corts), ja que el municipi estava molt menys densificat i les condicions eren força més propicies, doncs es considerava que l’aire era més sa i la qualitat de l’abundant aigua era millor.
A finals de l’any 2000, l’Institut va tancar les seves portes i els seus pacients van ser traslladats a altres centres especialitzats. Actualment hi ha el nou Hospital Universitari Dexeus.

## Referències

* ↑ Santos Herrera, Inma «On la bogeria va passar a ser una malaltia». El Periódico de Catalunya, 22-02-2012.
* 1 2 «L'Institut Frenopàtic de les Corts va funcionar durant més de 130 anys». BTV, 08-07-2016. [Consulta: 2 desembre 2016].

## BIbliografia

* Bou i Roura, Lluís Maria. Ajuntament de Barcelona. Districte de les Corts i Arxiu Municipal. El Frenopàtic de les Corts: història d'un centre de salut mental, 2006. ISBN 84-7609-098-6.
# Hermana muerte

Hermana Muerte (en català Germana Mort) és una pel·lícula espanyola de terror sobrenatural original de Netflix de l'any 2023. Està dirigida per Paco Plaza i amb Aria Bedmar com a principal protagonista. És una preqüela del films Verónica. Ha estat subtitulada al català.

## Sinopsi

A l'Espanya de la postguerra, Narcisa (Aria Bedmar), una jove novícia amb poders sobrenaturals, comença a treballar de professora en un antic convent, ara col·legi per a nenes. A mesura que passen els dies, els estranys successos i les situacions cada vegada més inquietants que la turmenten acabaran per portar-la a desenredar la troca de secrets que envolten el convent i aguaiten els seus habitants.

## Repartiment

* Aria Bedmar com a Germana Narcisa
* Maru Valdivielso com a Germana Julia
* Sara Roch com a Rosa
* Almudena Amor com a Germana Socorro
* Chelo Vivares

### Amb la col·laboració especial de

* Consuelo Trujillo com a Germana Muerte
* Sandra Escacena com a Verónica Gómez

## Llançament

El film es va pre-estrenar al Festival de Cinema de Sitges el 5 d'octubre del 2023. Posteriorment, es va llançar a la plataforma de streaming Netflix el 27 d'octubre.

## Referències

* ↑ «Paco Plaza se consagra como maestro del terror con 'Hermana Muerte', la precuela de 'Verónica'» (en castellà). Cinemanía. 20, 07-10-2023. [Consulta: 7 octubre 2023].
* ↑ «'Hermana muerte', la precuela de 'Verónica' de Paco Plaza, inaugurará el Festival de Sitges 2023 antes de su paso por Netflix» (en castellà). Fotogramas, 18-05-2023. [Consulta: 7 octubre 2023].
* ↑ «Hermana muerte». Goita què fan, ara!. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ «Paco Plaza inaugura Sitges con los sustos de convento de «Hermana muerte»» (en castellà). La Voz de Galicia, 06-10-2023. [Consulta: 7 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Hermana Muerte a Goita què fan, ara!
# Bazangoma (Buffalo)

El riu Bazangoma (en afrikaans: Bazangomarivier) és un riu que flueix al centre de KwaZulu-Natal, Sud-àfrica. És un afluent del riu Buffalo i es troba a la conca del riu Tugela.

## Enllaços externs

* Mapa de la desembocadura del riu Bazangoma a Geonames.org (cc-by)
# Tsai Wen-Yee

Tsai Wen-Yee és un aixecador de peses taiwanès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va guanyar la medalla de bronze del pes ploma del programa d'halterofília. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül, disputà, sense sort la categoria del pes gall.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món d'halterofília de 1984.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Tsai Wen-Yee». [Consulta: 11 juny 2024].
* ↑ John Nauright. Sports Around the World: History, Culture, and Practice. ABC-CLIO, 2012, p. 205. ISBN 978-1-59884-300-2 [Consulta: 25 agost 2016].
# Patinatge artístic als Jocs Olímpics d'estiu de 1908

Als Jocs Olímpics de 1908 realitzats a la ciutat de Londres es disputaren quatre proves de patinatge artístic sobre gel, dues en categoria masculina, una en femenina i una de mixta. Les proves es van celebrar entre el 28 i el 29 d'octubre al Prince's Skating Club del barri de Knightsbridge.
Aquesta fou la primera ocasió en la qual un esport d'hivern va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu, setze anys abans de la creació dels Jocs Olímpics d'Hivern celebrats a Chamonix.

## Comitès participants

Hi participaren 22 patinadors de 6 comitès nacionals diferents:
* Argentina (1)
* Estats Units (1)
* Imperi Alemany (3)
* Rússia (2)
* Regne Unit (11)
* Suècia (4)

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual masculí detalls | Ulrich Salchow | Richard Johansson | Per Thorén |
| Figures especials masculines detalls | Nikolai Panin | Arthur Cumming | Geoffrey Hall-Say |
| Individual femení detalls | Madge Syers | Elsa Rendschmidt | Dorothy Greenhough-Smith |
| Parelles detalls | Imperi Alemany Anna Hübler Heinrich Burger | Regne Unit Phyllis Johnson James H. Johnson | Regne Unit Madge Syers Edgar Syers |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Regne Unit | 1 | 2 | 3 | 6 |
| 2 | Suècia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3 | Imperi Alemany | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | Rússia | 1 | 0 | 0 | 1 |

## Bibliografia

* Cook, Theodore Andrea (1908). The Fourth Olympiad, Being the Official Report. London: British Olympic Association.

## Enllaços externs

* (anglès) Patinatge artístic - Londres 1908 Arxivat 2008-06-03 a Wayback Machine.