OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cristall uniaxial

Un cristall uniaxial és un cristall de doble refracció que només té un sol eix òptic a través del qual la llum es pot propagar sense exhibir birefringència. Els cristalls uniaxials pertanyen als sistemes tetragonal, hexagonal o romboèdric. La superfície òptica indicadora dels cristalls uniaxials és un el·lipsoide de revolució.
Quan la llum viatja a través d'aquest únic eix òptic té les mateixes propietats que en els materials isotròpics, en el sentit de que la direcció de polarització de la llum no varia en travessar el cristall. Com en totes les substàncies anisotròpiques, els índexs de refracció dels cristalls uniaxials varien entre dos valors extrems. Per als minerals uniaxials, aquests valors es defineixen com a ω (o N$_o$) i ε (o N$_e$); i tots els valors compresos entre aquests extrems es defineixen com a ε'. A partir dels índexs, els minerals uniaxials poden dividir-se en:
* Minerals uniaxials de signe òptic positiu (o minerals uniaxials positiu): en el cas que ω < ε.
* Minerals uniaxials de signe òptic negatiu (o minerals uniaxials negatius): en el cas que ω > ε.
La birefringència absoluta dels minerals uniaxials es defineix com a | ω - ε |; és a dir, el valor absolut de la diferència entre els índexs refractius extrems.

## Vegeu també

* Cristall biaxial

## Referències

* ↑ A dictionary of chemistry. 6th ed. Nova York: Oxford University Press, 2008. ISBN 9780199204632.
* ↑ A dictionary of physics.. 6th ed. Oxford: Oxford University Press, 2009. ISBN 9780199233991.
* ↑ McGraw-Hill Dictionary of Scientific and Technical Terms.. 6th ed. Nova York: McGraw-Hill, 2003. ISBN 007042313X.
* ↑ «uniaxial | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 juny 2019].
* ↑ Diccionari de geologia. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1997. ISBN 8441227934.
* 1 2 3 4 «Uniaxial Minerals, Uniaxial Indicatrix, Optic Sign, & Ray Path» (en anglès). Tulane University.
# Cultura de les catacumbes

La cultura de les catacumbes, ca. 2800-2200 ae, fou una cultura de l'edat del bronze que ocupava bàsicament la Ucraïna actual. Es relaciona amb la cultura iamna, i és un terme general per a referir-se a diverses cultures arqueològiques més petites de l'àrea.

## Economia i ritus funeraris

El nom deriva de les seues pràctiques d'enterrament. Són semblants a les de la cultura iamna, però amb un espai buit en la cambra principal, i això fa que siga una catacumba. S'han trobat restes d'animals en molt poques tombes.
En algunes tombes es modelava una màscara d'argila sobre la cara del difunt, creant una lleu associació amb la cèlebre màscara funerària d'or d'Agamèmnon (vegeu cultura de Tashkyt).
L'economia era sobretot ramadera, tot i que s'hi han trobat restes de gra. Semblen hàbils especialistes en el treball del metall.

## Origen i fi

L'origen de la cultura de les catacumbes és objecte de debat entre els estudiosos. Jan Lichardus n'enumera tres possibilitats:
* desenvolupament local només des de la prèvia cultura iamna,
* migració des d'Europa Central,
* origen oriental.
La cultura és la primera que duu terrissa decorada amb cordills a les estepes i mostra un ús prolix de destrals de guerra polits, cosa que la connecta amb Occident. Altres paral·lelismes amb la cultura d'Afanasevo, com les deformacions cranials, la connecten amb Orient.
La cultura de les catacumbes fou desterrada per la cultura Srubna al circa s. XVII ae, associada a l'expansió de les llengües iràniques o amb els cimmeris (classificats com a iranians, tracis o -antigament- celtes).

## Llengua

La composició lingüística de la cultura de les catacumbes no és clara. Dins la hipòtesi dels kurgans de Marija Gimbutas, és difícil negar un component indoeuropeu, sobretot en les darreres etapes. Situar ací l'ancestre del grec, l'armeni i els dialectes paleobalcànics és temptador, perquè explicaria característiques compartides.
Més recentment, l'arqueòleg ucraïnés V. Kubalka ha argumentat que la cultura iamna tardana de circa 3200-2800 ae, especialment els grups de Budzhak, Starosilsk, i Novotitarovka, podrien representar l'ancestre greco-armeni-ari (ari com a indoiranià) -greco-ari, greco-armeni-, i la de les catacumbes seria la dels indoiranians "unificats" (ca. 2500 ae) i més tard "diferenciats".
La versió de 1998 de Grigóriev de la hipòtesi armènia connecta aquesta cultura amb els indoaris, perquè el ritu funerari de les catacumbes té arrels en el Turkmenistan sud-occidental del mil·lenni IV ae (cementeri de Parjai).

## Nota

* ↑ Jan Lichardus - La protohistoire de l'Europe, 1987, Book 1 Chapter III:III.1.A

## Referències

* Grigoryev, S.A.. The Sintashta Culture And Some Questions Of Indo-European Origins, 1998. .
* V. Kulbaka, "Indus-European populations of Ukraine in the paleometallic period", Mariupol 2000. ISBN 966-7329-30-5
* Mallory, J. P.. Encyclopedia of Indo-European Culture. Fitzroy Dearborn. .

## Vegeu també

* Tomba de fossa
| Antecessor: Cultura iamna Cultura de les catacumbes | Cultures d'Europa oriental Edat del bronze 2800 ae-2200 ae | Successor: cultura de Srubna |
# Crossodactylus gaudichaudii

Crossodactylus gaudichaudii és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* da Rocha, C.F. & Van Sluys, M. 2004. Crossodactylus gaudichaudii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Elysium Planitia

Elysium Planitia, situada als quadrangles d'Elysium i Aeolis, és una àmplia plana que s'estén a banda i banda de l'equador de Mart, centrada en 3.0°N 154.7°E. Es troba al sud de la província volcànica d'Elysium, la segona regió volcànica més gran del planeta, després de Tharsis. Elysium alberga volcans importants com Elysium Mons, Albor Tholus i Hecates Tholus. Un altre volcà més antic, l'Apollinaris Patera, està situat just al sud de la part oriental d'Elysium Planitia.
Els cràters més grans d'Elysium Planitia són Eddie, Lockyer i Tombaugh. La planicie també té valls fluvials, un dels quals, Athabasca Valles, és possiblement un dels més joves de Mart. Al costat nord-est hi ha una depressió allargada anomenada Orcus Patera, i aquesta i algunes de les planes orientals van ser fotografiades durant el sobrevol de la Mariner 4 en 1965.
Una foto de 2005 d'una zona situada en Elysium Planitia a 5°N, 150°E, presa per la nau espacial Mars Express, mostra el que pot ser gel d'aigua cobert de cendres. S'estima que el volum de gel és de 800 km per 900 km de grandària i 45 m de fondaria, similar en grandària i profunditat al Mar del Nord. La superfície de l'àrea està dividida en «plaques» com si fos gel trencat surant en un llac. El nombre de cràters d'impacte mostra que les plaques són fins a un milió d'anys més velles que el material de l'escletxa, mostrant que l'àrea es va solidificar de forma massa lenta com perquè el material fos lava basàltica.
La sonda InSight s'hi troba a la regió des del 26 de novembre de 2018.

## Galeria

* llatí: Elysium Mons.
* llatí: Hecates Tholus.
* llatí: Hecates Tholus.
* llatí: Albor Tholus.

## Referències

* ↑ "Elysium Planitia". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ «The Orcus Patera region on Mars». Mars - Mariner 4. NASA. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ John B. Murray et al., JB; Muller, JP; Neukum, G; Werner, SC; Van Gasselt, S «Evidence ... for a frozen sea close to Mars' equator». Nature, 434, 7031, 17-03-2007, pàg. 352–355. Bibcode: 2005Natur.434..352M. DOI: 10.1038/nature03379. PMID: 15772653.
* ↑ «NASA’s InSight Launches for Six-Month Journey to Mars». [Consulta: 5 maig 2018].

## Enllaços externs

* Google Mars - Mapa ampliable de Google Mars centrat a Elysium Planitia, amb els tres principals volcans visibles.
# Frais (Territori de Belfort)

Frais és un municipi francès, es troba al departament del Territori de Belfort i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 1999 tenia 225 habitants.

## Geografia

Es troba a 2 km de Fontaine i a 11 km de Belfort, capital del departament. És travessat per La Saint-Nicolas, petit riu que neix als Vosges.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 83 | 85 | 92 | 152 | 205 | 225 |
# Formigueret pigmeu

El formigueret pigmeu (Myrmotherula brachyura) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial i vegetació secundària de les terres baixes, des de l'est de Colòmbia, sud de Veneçuela i Guaiana, cap al sud, a través de l'est d'Equador i de Perú fins al nord i l'est de Bolívia i Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Formigueret pigmeu». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Corona danesa

La corona danesa (en danès dansk krone o, simplement, krone; en plural, kroner) és la unitat monetària usada a Dinamarca i a la dependència danesa de Groenlàndia. A les illes Fèroe també es fan servir les monedes daneses, però en canvi només hi circulen bitllets de corones feroeses, amb motius propis de l'arxipèlag; malgrat tot, la corona feroesa no és, legalment parlant, una unitat monetària independent. La corona danesa es divideix en 100 øre (forma tant singular com plural). El codi ISO 4217 és DKK.

## Història

La corona es va introduir a Dinamarca com a moneda de curs legal el 1873 (en substitució del rigsdaler a raó de dues corones per rigsdaler), com a resultat de la Unió Monetària Escandinava, que va durar fins a la Primera Guerra Mundial. Els integrants inicials de la unió monetària foren els estats escandinaus de Suècia i Dinamarca, i Noruega s'hi va afegir dos anys després.
La moneda comuna es va dir "corona" (krone a Dinamarca i Noruega i krona a Suècia). Arran de la dissolució de la unió monetària, tots tres estats van decidir de mantenir el nom de les respectives monedes individuals.
Dinamarca, en el tractat de Maastricht, va negociar l'opció de mantenir la corona mentre la majoria de la Unió Europea adoptava la moneda comuna, l'euro, el 1999. En un referèndum que va tenir lloc l'any 2000, la població danesa va reafirmar el manteniment de la corona. El govern liberal-conservador d'Anders Fogh Rasmussen havia plantejat de fer un altre referèndum sobre l'adopció de l'euro el 2004, però al final no es va dur a terme, ja que les enquestes indicaven una caiguda del suport a la moneda única. El govern, però, encara és partidari d'entrar en el sistema de l'euro.
El canvi de la corona va estrictament lligat a l'euro des de l'entrada en l'ERM II, el mecanisme de taxes de canvi de la Unió Europea. Abans de la introducció de l'euro, el canvi de la corona estava lligat amb el marc alemany, cosa que va fer que fos sempre una moneda molt estable.

## Monedes i bitllets

Emesa pel Banc Nacional de Dinamarca (Danmarks Nationalbank), en circulen monedes de 50 øre i d'1, 2, 5, 10 i 20 corones, i bitllets de 50, 100, 200, 500 i 1.000 corones. El 2008 es van retirar de la circulació les monedes de 25 øre.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 7,45 DKK (8 de juliol del 2018)
* 1 USD = 6,34 DKK (8 de juliol del 2018)

## Vegeu també

* Corona
* Corona feroesa

## Enllaços externs

* Banc Nacional de Dinamarca (danès) (anglès)
# Dagobert II

Dagobert II (?- Stenay, 679) fou rei merovingi d'Austràsia (676-679). Era fill de Sigebert III rei d'Austràsia, fou clausurat en secret en un convent després de la mort del seu pare, v. 656, per Grimoald I, majordom de palau, qui donà la corona al seu propi fill, Khildebert l'Adoptat. Dagobert fou enviat a Escòcia, i s'escampà per França el rumor de la seva mort. A Escòcia es casà amb Mathilda, una princesa escocesa, i després de molts anys tornà i fou reconegut rei d'Austràsia. Fou assassinat per Ebroí, majordom del palau de Teodoric III, rei de Borgonya i Nèustria. Pipí d'Héristal el succeí a Austràsia, no com a rei, sinó amb el títol de duc.

## Notes

* ↑ The Penny cyclopædia of the Society for the Diffusion of Useful Knowledge: v. 1-27, Volum 8 (en anglès). Londres: George Long, Society for the Diffusion of Useful Knowledge (Great Britain) Charles Knight & Co., 1837, p. 285 [Consulta: 5 febrer 2012].
# Emilio Carrere Moreno

Emilio Carrere Moreno (Madrid, 18 de desembre de 1881 - Madrid, 30 d'abril de 1947) va ser un escriptor espanyol.

## Biografia

Des de jove va mostrar interès per les llengües, especialment el francès, i posteriorment va estudiar a la Escuela Politécnica i a la Facultat de Filosofia i Lletres de Madrid. Son pare, segons alguns un ministre protestant, volia que estudiara per a Notari, però el jove Carrere ben aviat es va decantar pels ambients bohemis.
La seua primera ocupació fou la d'actor, en una petita comanyia dirigida per Juan Castañer que actuava a Madrid i la seua rodalia. Degut a la seua poca traça com a actor, va decidir dedicar-se a le literatura, ocupació que des de 1901 va combinar amb un treball en el Tribunal de Comptes. L'any 1906 es va casar amb María del Milagro Sáez de Miera.
Els seus primers èxits com a escriptor li arribarien en la dècada del 1910.
Amb l'esclat de la Guerra Civil espanyola va témer per la seua vida, davant el gir violent dels esdeveniments, i gràcies a la intervenció d'un amic metge es va internar-se en un sanatori psiquiàtric, on va restar amagat els tres anys que durà la contesa.
Després de la guerra va ser col·laborador del diari Madrid. A principis de l'any 1947 va patir un atac d'hemiplegia, que el va deixar parcialment incapacitat. Finalment va morir a sa casa de Madrid, al número 50 del carrer de Meléndez Valdés, en la matinada del 29 al 30 d'abril de 1947, i va ser enterrat l'1 de maig al cementeri de San Isidro.

## Obra

Carrere va escriure novel·la, poesia i multitud d'articles de premsa. Es va donar a conèixer com a poeta durant la dècada del 1910 i va assolir el màxim reconeixement amb el recull El caballero de la Muerte (1909). En una segona etapa que, segons diferents autors, caldria situar entre 1907 i 1930, Carrere es dedicà fonamentalment a la novel·la curta, sovint publicada en revistes i centrada en dos temes: la bohèmia marginal, amb la descripció d'ambients sòrdids i misteriosos, i el costumisme madrileny.
És recordat gairebé exclusivament per la seua novel·la de misteri La torre de los siete jorobados (La torre dels set geperuts) i per l'adaptació cinematogràfica que en va fer Edgar Neville.

## Referències

* ↑ Álvarez, 2007: pàg. 114
* 1 2 Álvarez, 2007: pàg. 115
* 1 2 Álvarez, 2007: pàg. 116
* ↑ Álvarez, 2007: pàg. 179
* ↑ Álvarez, 2007: pàg. 187
* ↑ «Ressenya de "La cortesana de las cruces" d'Emilio Carrere» (en castellà). [Consulta: 12 setembre 2016].
* ↑ «Ressenya de "La amazona" d'Emilio Carrere» (en castellà). [Consulta: 12 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Bloc de l'Associació Cultural Emilio Carrere (en castellà)

## Bibliografia

* Álvarez Sánchez, Jaime. Emilio Carrere, un bohemio? (en castellà). Sevilla: Editorial Renacimiento, 2007 (Iluminaciones). ISBN 978-84-8472-273-1 [Consulta: 30 desembre 2009].
# Francesc Tella i Macià

Francesc Tella i Macià (Lleida, 1948) és President Comarcal del Vallès Oriental de Convergència Democràtica de Catalunya i President del Club d'Handbol Vilamajor. Fins al 2011 va ser alcalde de Sant Antoni de Vilamajor.

## Biografia

Viu a Sant Antoni de Vilamajor des del 1972. De professió mestre, va ser director del CEIP Joan Casas. Va presentar-se a les primeres eleccions municipals democràtiques de després de la guerra civil, el 1979, en la formació "Candidatura Independent Urbana i Camperola", sense aconseguir l'alcaldia. Vint anys després es tornà a presentar, aquest cop per CiU, i va ser regidor d'Hisenda i Cultura i segon tinent d'alcalde.

## Alcaldia de Sant Antoni de Vilamajor

En les eleccions del 2003, Tella encapçalà la candidatura de CiU, que va ser la llista més votada i esdevingué alcalde al juny del mateix any. Entre les diverses realitzacions dels seus dos mandats, es poden destacar la repavimentació i reforma del nucli antic, la construcció d'un nou Centre d'Atenció Primària, la revisió de Pla General d'Ordenació Urbana, l'ampliació del CEIP Joan Casas i la rehabilitació de la rectoria de Sant Julià d'Alfou.

## Presidència comarcal de CDC al Vallès Oriental

Va ser proclamat President de Convergència Democràtica de Catalunya al Vallès Oriental al Maig de 2012 en ser l'única candidatura que va presentar-se, succeint a Feliu Guillaumes en una assemblea celebrada a Vilanova del Vallès. Francesc Tella va agafar el comandament del partit en un moment dolç, siguent la formació amb més alcaldes i després de ser la llista més votada en les últimes eleccions al Congrés dels Diputats Espanyol. Es dona la circumstància que coincideix en el càrrec amb el també Vilamajorí Bernat Parera com a President comarcal de la Joventut Nacionalista de Catalunya.

## President del Club d'Handbol Vilamajor

Va ser escollit el 19 de juliol de 2012 per presidir el club pel qual havia col·laborat durant els darrers 20 anys. Va presentar-se amb un projecte amb la voluntat d'esdevenir una entitat esportiva socialment integradora, oberta a tothom i per treballar pel bé del club.

## Referències

* ↑ http://www.naciodigital.cat/naciogranollers/noticia/13424/francesc/tella/sera/nou/president/comarcal/cdc
* ↑ http://www.naciodigital.cat/baixmontseny/noticia/1319/bernat/parera/nou/president/jnc/valles/oriental
* ↑ http://www.handbolvilamajor.cat/club/presentacio-objectius Arxivat 2012-10-26 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fitxa biogràfica
# Enneapterygius philippinus

Enneapterygius philippinus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu fins als 8 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic i al Pacífic.

## Referències

* ↑ «Tripterygiidae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.
* ↑ Letourneur, Y., P. Chabanet, P. Durville, M. Taquet, E. Teissier, M. Parmentier, J.-C. Quéro i K. Pothin, 2004. An updated checklist of the marine fish fauna of Reunion Island, south-western Indian Ocean. Cybium 28(3):199-216.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* ↑ Randall, J.E., 2005. Reef and shore fishes of the South Pacific. New Caledonia to Tahiti and the Pitcairn Islands. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 720 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Fardatxo

«Fardatxo» té aquests significats:
* Fardatxo, nom genèric per a llangardaixos o sargantanes i dragons.
* Fardatxo, llangardaix ocel·lat a la Marina Baixa
* Fardatxo, gandària al Baix Maestrat
# Darwin (Uruguai)

Darwin és un centre poblat de l'Uruguai, ubicat al nord del departament de Soriano. Té una població aproximada de 491 habitants, segons les dades del cens de 1996.
Es troba a 30 metres sobre el nivell del mar.
Evolució demogràfica (Font: Instituto Nacional de Estadística pàgina web) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 |
| 443 | 502 | 513 | 491 | {{{5}}} |

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Fortalesa de Galarsan-Gorarsan

Fortalesa de Galarsan-Gorarsan (en azerí: Gələrsən-Görərsən) és una fortalesa de l'edat mitjana, les ruïnes de la qual queden en la costa del riu de Kish, a uns quatre quilòmetres de la ciutat de Shaki, en el cim de la muntanya Garatepe, a l'Azerbaidjan. La construcció de la fortalesa es remunta als segles VIII-IX. Gelersen-Gorersen es va consolidar a fons i es va utilitzar per a la defensa. En la traducció de la llengua azerí el nom de la fortalesa significa "vindrà-veurà".

## Referències

* ↑ http://azerbaijan.orexca.com/rus/sheki.shtml
* ↑ http://www.azerventures.com/sheki2.html Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# El Progreso

«El Progreso» té aquests significats:
* El Progreso (Guatemala), departament de Guatemala
* El Progreso (Yoro), ciutat d'Hondures;
* El Progreso (Jutiapa), municipi de Jutiapa, Guatemala;
* El Progreso (diari del Partit Republicà Radical), periòdic òrgan del Partit Republicà Radical
* El Progreso (diari de Lugo), periòdic de la província de Lugo
* El Progreso: semanario republicano radical, periòdic publicat a Reus l'any 1915.
# Francisco Baonza García

Francisco Baonza García (Madrid, 5 d'abril de 1889 - Barcelona, 20 d'abril de 1959) fou un futbolista espanyol de la dècada de 1910.

## Trajectòria

Va jugar amb la Gimnástica de Madrid, entre 1909 i 1913, club amb el qual arribà a disputar la final de la Copa d'Espanya l'any 1912. El 1913 fitxà pel RCD Espanyol, on jugà uns mesos. El mateix 1913 ingressà al FC Barcelona, on passà la resta de la seva carrera fins a l'any 1919. Durant aquests anys guanyà dos Campionats de Catalunya els anys 1916 i 1919. Fou un destacat alteta, principalment en salt amb perxa. Un cop retirat del món del futbol exercí d'àrbitre.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1915-16, 1918-19

## Referències

* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Foot-ball». La Vanguardia, 05-02-1913. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Francisco Baonza». RFEA. Arxivat de l'original el 2020-11-29. [Consulta: 1r abril 2015].