OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dissociació per captura d'electrons

La dissociació per captura d'electrons (en anglès electron-capture dissociation, o ECD) és un mètode de fragmentació molecular en fase gas utilitzat en espectrometria de masses en tàndem i desenvolupat per Roman Zúbarev i Neil Kelleher en el laboratori de Fred McLafferty a la Universitat de Cornell.

## Principis bàsics

La dissociació per captura d'electrons es basa en la introducció directa d'electrons de baixa energia en una molècula M protonada en fase gas. Aquesta captura d'electrons provoca l'alliberament d'energia potencial elèctrica i indueix la fragmentació de la molècula i la generació de ions producte (o fragments).
    $[{\ce {M}}+n{\ce {H}}]^{n+}+{\ce {e^- ->}}{\bigg[{\ce {M}}+n{\ce {H}}]^{(n-1)+}{\bigg ]}^{*}{\ce {-> fragments}}$.
La introducció dels electrons contrasta amb una altra tècnica de fragmentació molecular per espectrometria de masses, la dissociació per transferència d'electrons, en la qual els electrons són transferits per col·lisió entre la molècula d'interès (catió) i un reactiu de tipus anió.
El mecanisme molecular exacte pel qual té lloc la dissociació per captura d'electrons encara és motiu de debat, però el fet que la molècula no es fragmenti sempre per l'enllaç més dèbil fa pensar que es tracta d'un procés ràpid (no ergòdic) en el qual no es permet que l'energia es relaxi lliurement de forma intramolecular.
La dissociació per captura d'electrons és especialment indicat per a l'anàlisi de pèptids amb modificacions post-traduccionals, ja que els pèptids retenen les seves modificacions post-traduccionals tals com fosforilació i la O-glicosilació durant la fragmentació. En la fragmentació de molècules peptídiques, la dissociació per captura d'electrons produeix principalment ions de tipus c i z. Malgrat tot, la seva baixa eficiència de fragmentació la seva baixa junt amb altres altres dificultats experimentals n'han limitat la seva utilització.

## Vegeu també

* Dissociació per transferència d'electrons

## Referències

* ↑ Zubarev, Roman A.; Kelleher, Neil L.; McLafferty, Fred W. «Electron Capture Dissociation of Multiply Charged Protein Cations. A Nonergodic Process». Journal of the American Chemical Society, 120, 13, 01-04-1998, pàg. 3265–3266. DOI: 10.1021/ja973478k. ISSN: 0002-7863.
* ↑ McLafferty, Fred W.; Horn, David M.; Breuker, Kathrin; Ge, Ying; Lewis, Mark A. «Electron capture dissociation of gaseous multiply charged ions by Fourier-transform ion cyclotron resonance» (en anglès). Journal of the American Society for Mass Spectrometry, 12, 3, 01-03-2001, pàg. 245–249. DOI: 10.1016/s1044-0305(00)00223-3. ISSN: 1044-0305.
# Epinephelus poecilonotus

Epinephelus poecilonotus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 65 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins al Japó, Corea, el Mar de la Xina Meridional, Vietnam i Fidji.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Casa dels Abenàmir

La Casa dels Abenàmir és un edifici històric ubicat a Benaguasil, a la comarca valenciana del Camp de Túria.
Es tracta del palau senyorial dels Abenàmir, una destacada família d'origen islàmic que va influir durant quatre segles en els afers de la vila. Segons estudis d'Alonso Durà, la nissaga prové dels Abi-Amir, una dinastia regnant a la València musulmana del XI i el XII.
D'origen reinaxentista, el casalot compta amb tres plantes, l'última de les quals és una galeria baix un ràfec de fusta. Cal destacar les bigues principals de les plantes superiors, amb mènsules mudejars dels segles XV i XVI, així com una façana senzilla amb una porta d'entrada sota arc de mig punt amb dovelles de fusta.
Actualment, la Casa dels Abenàmir es troba en estat de ruïna.

## Referències

* ↑ «Llocs d'interés. Pàgina de l'Ajuntament de Benaguasil». Arxivat de l'original el 2013-06-30. [Consulta: 30 març 2013].

## Enllaços externs

* Vídeo-presentació de l'Escola Taller a la Casa dels Abenàmir. Pàgina de la Conselleria d'Ocupació de la Generalitat valenciana Arxivat 2012-06-28 a Wayback Machine.
# Christian Zell

Christian Zell (Hamburg, c. 1683 - Hamburg, 13 d'abril de 1763) va ser un constructor de clavicèmbals alemany. La primera vegada que el seu nom va aparèixer en un document fou l'any 1722 al registre dels ciutadans d'Hamburg, la ciutat on va passar la resta de la seva vida. Aquell any es va fer càrrec del taller de lutier Carl Conrad Fleischer després de casar-se amb la seva vídua, que tenia tres fills.

## Obra

Els seus clavicèmbals es caracteritzen per la riquesa de la seva decoració, amb detalls xinesos amb la tècnica de lacat amb un to molt propi. Només es conserven tres dels seus instruments:
* Un instrument de 1728, conservat al Museum für Kunst und Gewerbe d'Hamburg;
* Un instrument de 1737, conservat al Museu de la Música de Barcelona,
* Un instrument de 1741 l'Organeum, Baixa Saxònia.

## Curiositats

El clavicèmbal tocat per la cantautora Tori Amos al seu àlbum de 1996 Boys for Pele, era una rèplica del clavicèmbal de Christian Zell de 1728, però sense tanta elaboració a les pintures, construït per Robert Goble & Son.

## Referències

* ↑ Fitxa audició: La música genuïna del clavicèmbal barroc. Audició comentada amb instruments originals. L'Auditori
* ↑ Edward L. Kottick; George Lucktenberg. «Museum für Kunst und Gewerbe (Hamburg)». A: Early Keyboard Instruments in European Museums (en anglès). Indiana University Press, 1997, p. 92. ISBN 978-0-253-33239-4 [Consulta: 17 juliol 2012].
* ↑ Fitxa Museu Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.. Col·lecció del Museu de la Música de Barcelona

## Enllaços externs

* Mostra de so del clavicèmbal Zell interpretat per Béatrice Martin
# Disputes sumèries

Les Disputes sumèries són uns textos literaris i mitològics escrits cap al III mil·lenni aC que contenen les explicacions sobre l'origen de diverses institucions i costums. Pertanyen al gènere de la disputatio o debat filosòfic i es tracta d'històries breus on diversos elements personificats contraris argumenten qui és millor o més adequat reflectint i justificant la cosmovisió sumèria imperant. El caràcter personificats dels protagonistes fa que els textos es puguin classificar com a faules però el seu propòsit i lligam amb els textos sacres sovint els situen dins la literatura sapiencial. Altres disputes trobades en accadi es consideren hereves d'aquestes disputes sumèries primigènies, que haurien influït també en algunes faules clàssiques grecollatines. La seva rellevància, a banda de la literària, rau en la il·lustració d'aspectes de la vida quotidiana dels sumeris.
Totes les disputes segueixen el mateix esquema: després d'una presentació dels personatges, comença el debat entre ells i una divinitat que fa d'àrbitre extreu la conclusió final. Els protagonistes es relacionen amb l'àmbit social i econòmic, per tant són mitemes posteriors a la creació del món o als relats sobre gestes divines. Cada contendent té assignat un espai similar i els temes poden anar canviant a través del diàleg, que sol tenir un caràcter amable malgrat la discussió. Al seu torn de paraula, el personatge enumera els seus avantatges o bé destaca els defectes de l'adversari.
Les disputes conservades són les següents:
* Disputa entre l'ocell i el peix
* Disputa entre l'ovella i el gra
* Disputa entre la mola de molí i la pedra
* Disputa entre el pic i l'arada
* Disputa entre la plata i el coure
* Disputa entre l'estiu i l'hivern
* Disputa entre l'arbre i la canya
Posteriorment es van afegir altres textos similars, però ja sense tots els elements d'aquest esquema, com la Disputa entre dues dones, la Disputa entre dos estudiosos o els debats inserits en narracions èpiques amb disputes entre déus.

## Referències

* ↑ Bottéro, Jean «La tenson et la réflexion sure les choses en Mésopotamie». Dispute Poems and Dialogues in the Ancient and Mediaeval Near East: Forms and Types of Literary Debates in Semitic and Related Literatures, especial de Orientalia Lovaniensia analecta, 42, 1991 [Consulta: 13 gener 2017].
* ↑ Kramer, S. The Sumerians: Their History, Culture and Character. University of Chicago Press, 1963. ISBN -226-45238-7..
# El fiscal Requesens

El fiscal Requesens és una adaptació lliure feta per Josep Maria de Sagarra de la peça de teatre El casament (en rus: Женитьба, Zhenit'ba), estrenada el 1836 i publicada el 1842, original de Nikolai Gògol. Aquesta versió catalana, en un pròleg i dues parts i protagonitzada per Joan Capri, va ser estrenada al teatre Candilejas de Barcelona, la vetlla del 20 de maig de 1961.
L'acció de la versió passa a Barcelona, al voltant de 1900.

## Repartiment de l'estrena

* Rosalia Quatrecasas, la núvia: Montserrat Carulla
* Úrsula, la seva tia: Josefina Tàpias
* Tuietes Ripoll, llevadora: Carme Molina
* Pepeta, criada: Leonor Tomàs
* Requesens, fiscal de l'Audiència: Joan Capri.
* Arnalot, el seu amic: ?
* Tortell, agent executiu: ?
* Jiménez, oficial retirat: Joan Fernández.
* Llebreta, tinent de marina retirat: ?
* Banús, comerciant: ?
* Tió, criat de Requesens: ?
* Un policia: ?
* Direcció escènica: Antoni Chic.
# Cúpula quadrada allargada

En geometria, la cúpula quadrada allargada (o rombicudodecàedre disminuït) es pot construir allargant una cúpula quadrada enganxant-li un prisma a la base octagonal. És un dels noranta-dos sòlids de Johnson (J$_{19}$). Té simetria C$_{4v}$.
Els 92 sòlids de Johnson van ser descrits 1966 per Norman Johnson i els va numerar. No va demostrar que no n'existia més que 92, però va conjecturar que no n'hi havia d'altres. Victor Zalgaller el 1969 va demostrar que la llista de Johnson era completa. S'utilitzen els noms i l'ordre donats per Johnson, i se'ls nota J$_{xx}$ on xx és el nombre donat per Jonson.

## Referències

* Norman W. Johnson, "Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, 18, 1966, pages 169–200. Conté l'enumeració original dels 92 sòlids i la conjectura que no n'hi ha d'altres.
* Victor A. Zalgaller, "Convex Polyhedra with Regular Faces", 1969 : primera demostració d'aquesta conjectura.
* Eric W. Weisstein. Johnson Solid : cada sòlid amb el seu desenvolupament

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic

## Enllaços externs

* Weistein, Eric W., Elongated square cupola cúpula quadrada allargada a MathWorld. (anglès)
* Weistein, Eric W., Johnson solid Sòlids de Johnson a MathWorld. (anglès)
# Dubnička

Dubnička és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1389.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «História obce». [Consulta: 21 desembre 2021].
# Epinephelus ongus

Epinephelus ongus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a les Illes Ryukyu, les Illes Marshall, Fidji, Nova Caledònia i el nord d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bloch, M. E. 1790. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturgeschichte der Ausländischen Fische. v. 4: i-xii + 1-128, Pls. 217-252.
* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Castell d'Enrens

El Castell d'Enrens era un castell medieval, d'època romànica, del poble desaparegut del mateix nom, pertanyent al terme municipal de Tremp, dins de l'antic terme d'Espluga de Serra.
Citat ja el 980 com a termenal del castell de Viu, torna a ser documentat diverses vegades al segle xi. Adquirí una certa importància en les lluites nobiliàries d'aquell segle, i en totes les convinences entre els comtes pallaresos d'aquella època sempre és assignat al comtat de Pallars Jussà. Anà a formar part dels senyorius dels Erill, els quals la sotmeteren al domini de Lavaix, però molt tardanament. Ja al segle xix Enrens arribà a formar municipi propi, juntament amb el mas de Trepadús.
Actualment està del tot enrunat, i les seves pedres, en part traslladades a les bordes d'Enselles i de Ferrer, bastant properes. Al cim de la carena, però, encara hi ha restes de murs, en part corresponents a la torre quadrada del castell, així com algunes restes del perímetre exterior del recinte. Per la tècnica constructiva, el castell d'Enrens havia estat construït al segle xii.

## Vegeu també

* Borda d'Anselles

## Bibliografia

* Boix i Pociello, Jordi. «La Terreta. Espluga de Serra». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Boix i Pociello, Jordi; Larrègula i Badia, Ramon. «Castell d'Enrens». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Christian Wolff

Christian Wolff [ˌkʀ̥ɪsti̯ɑn ˈvɔlf] (1679, Breslau - 1754, Halle) va ser un filòsof alemany que va tenir una destacada influència en els postulats racionalistes de Kant. No obstant això, el seu racionalisme està més prop de Descartes que de Leibniz.
El treball fonamental de Wolff va ser la divulgació i interpretació de la filosofia de Leibniz, encara que s'aparti de la idea de la mònada i substitueixi l'harmonia preestablerta per la teoria de Spinoza de la correspondència entre ordre del pensament i de la realitat. Les controvèrsies entre catòlics i protestants, d'una banda, i per una altra, sobretot, Leibniz i Descartes, li van inspirar el seu mètode filosòfic; és a dir, volia que fos el mateix que el de les matemàtiques.
La seva moral és igualment racionalista. Estableix la correlació entre dret i deure. Considera que l'ésser humà té deures cap a si mateix, cap a la societat i cap a Déu. Un dels seus principals deures és perfeccionar-se i aconseguir la felicitat, així com promoure la perfecció i la felicitat dels seus semblants. Però, en tot això, el seu racionalisme no li permet comprendre bé les relacions i diferències entre enteniment i voluntat, entre llibertat i responsabilitat, entre essència i acte de ser. La seva idea de l'estat paternalista va influir en el despotisme il·lustrat.

## Vegeu també

* The Ontology of Christian Wolff: Existence as Complement of Possibility.
* Biografia de Wolff Arxivat 2008-10-15 a Wayback Machine..
* José Mariano Vallejo y Ortega
# Disputes territorials entre l'Índia i Nepal

Les disputes territorials entre l'Índia i Nepal inclouen les àrees de Kalapani: Nepal afirma que el riu a l'oest de Kalapani és el principal riu Kali, d'aquí pertany a Nepal. Però Índia insisteix que el riu a l'est de Kalapani és el principal riu Kali. El riu limita amb la zona de Mahakali nepalesa i l'estat indi d'Uttarakhand. El Tractat de Sugauli signat per Nepal i l'Índia Britànica el 4 de març de 1816 situa el riu Kali com la frontera occidental de Nepal amb l'Índia. Els mapes posteriors realitzats pels topògrafs britànics mostren l'origen del riu límit en diferents llocs. Aquesta discrepància a l'hora de localitzar la font del riu va provocar disputes frontereres entre Índia i Nepal, amb cada país produint mapes que recolzaven les seves pròpies reclamacions. El riu Kali passa per una zona que inclou una àrea de 400 km de conflicte al voltant de la font del riu, tot i que la mida exacta de la zona controvertida varia de font a font. Kalapani ha estat controlat per les forces de seguretat de la frontera indo-tibetana de l'Índia a partir de la guerra sino-índia amb la República Popular de la Xina en 1962.

## Llista de disputes territorials de l'Índia i Nepal

* Susta
* Kalapani
* Lipulekh

## Referències

* ↑ «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2011-05-14. [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ «Defining Himalayan borders an uphill battle». thefreelibrary.com [Consulta: 22 desembre 2013].
* ↑ Panta, Ś. D.. Nepal-India border problems. Dr. Shastra Dutta Pant Institute for Rural Development, Kathmandu, 2006.
* ↑ Plantilla:Ref-web títol=India's Boundary Disputes with China, Nepal, and Pakistan
# Dürrizade Seyit Mehmet Ataullah Efendi

Dürrizade Seyit Mehmet Ataullah Efendi (1729/1730-1785) fou un religiós turc otomà fill de Dürrizade Mustafa Efendi. Fou kazasker de Rumèlia dues vegades i Xaikh al-Islam el 20 de maig de 1783. El 31 de març de 1785, acusat de complicitat amb el gran visir Halil Hamid Paşa en un complot per enderrocar al sultà, fou destituït. Va morir en el camí al seu lloc de desterrament (Gal·lípoli).

## Referències

* Biografia (turc)
# Deutscher Entwicklungsdienst

La Deutscher Entwicklungsdienst (DED) (Servei Alemany de Desenvolupament) era una organització alemanya per al desenvolupament actiu entre 1963 i 2010. Va ser un dels líders en serveis de desenvolupament europeus per a la cooperació del personal. Se centrava en l'enviament de professionals alemanys per treballar en els països en desenvolupament en projectes de desenvolupament petits. Era una Organització sense ànim de lucre amb un 95% participació de control pel govern alemany i el 5% per l'ONG "Learning and Helping Overseas". Ara forma part de la Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit (Societat Alemanya per a la Cooperació Internacional) (GIZ).

## Història

La DED va ser fundada el 1963 a la presència de Konrad Adenauer i John F. Kennedy. La primera seu va ser a Wächtersbach a Hessen. El 1977 es van traslladar a Berlín-Kladow. El 1999, la DED va traslladar la seva seu de Berlín a Bonn (Tulpenfeld barri), degut a la llei de Berlín / Bonn. L'1 de gener de 2011, la DED va ser juntament amb la InWEnt absorbida per la Deutsche Gesellschaft für Technische Zusammenarbeit (Societat Alemanya per a la Cooperació Tècnica / GTZ), que després va passar a anomenar- se a Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit (Societat Alemanya per a la Cooperació Internacional / GIZ).
De 1963 a 2007, més de 15 000 treballadors de desenvolupament s'han compromès a millorar les condicions de vida de persones a l'Àfrica, Àsia i Amèrica Llatina. Els primers 14 seguidors per l'anomenat Tercer Món se'n van anar el 20 d'agost de 1964 en avió a Daressalam (Tanzània).

## Àrees de treball

El Dr. Jürgen Wilhelm va ser l'últim director general. Van treballar principalment en les següents àrees: promoció econòmica i la promoció de l'ocupació, la promoció de la democràcia, el desenvolupament rural i la conservació dels recursos, l'aigua, la gestió de conflictes civils i la promoció de la pau i de la salut.

## Enllaços externs

* Lloc web de la GIZ ((alemany) i (anglès))
# Dubno

Dubno és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1427.
# Don Jenner

Felix Donovan "Don" Jenner (15 de novembre de 1892 – 31 de març de 1953) va ser un jugador de criquet anglès. Va néixer a Hastings, Sussex.
Jenner va fer el seu debut de primera classe amb el Club de Criquet Comtat de Sussex contra el Club del comtat de Nottinghamshire al Campionat Comtal de 1919. Va fer 27 aparicions més de primera classe amb Sussex, l'última de les quals va ser contra Hampshire al Campionat Comtal de 1921.
Va tenir un èxit modest durant la seva carrera de primera classe: va anotar un total de 595 carreres amb una mitjana de 12,14, amb una puntuació alta de 55. Aquesta puntuació de 55 va ser el seu únic half century (més de 50 punts) a primera classe, que va aconseguir contra el Glamorgan el 1921 en un partit que va acabar guanyant el Glamorgan. Després de deixar el Sussex aquell mateix any, es va traslladar al nord d'Anglaterra, on va jugar amb el Durham dues vegades al Campionat de Comtats Menors de 1924 contra el Yorkshire i el Lancashire.
Harrison va morir a Hampstead, Londres, el 31 de març de 1953.

## Referències

* ↑ «First-Class Matches played by Don Jenner». CricketArchive. [Consulta: 1r gener 2012].
* ↑ «First-class Batting and Fielding For Each Team by Don Jenner». CricketArchive. [Consulta: 1r gener 2012].
* ↑ «Glamorgan v Sussex, 1921 County Championship». CricketArchive. [Consulta: 1r gener 2012].
* ↑ «Wisden - Obituaries in 1953». Wisden Cricketers' Almanack. ESPNcricinfo. [Consulta: 1r gener 2012].
* ↑ «Minor Counties Championship Matches played by Don Jenner». CricketArchive. [Consulta: 1r gener 2012].

## Enllaços externs

* Don Jenner a ESPNcricinfo
* Don Jenner a CricketArchive
# Drienovská Nová Ves

Drienovská Nová Ves és un poble i municipi d'Eslovàquia a la regió de Prešov. La primera referència escrita de la vila data del 1335.

## Referències

* ↑ «Prešovský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ «HISTÓRIA | DRIENOVSKÁ NOVÁ VES». [Consulta: 29 desembre 2021].
Plantilla:ORDENA.Drienovska Nova Ves
# E004

* No s'ha de confondre amb E04.
La ruta europea E004 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Khizilordà (Kazakhstan) i finalitza a Bukharà (Uzbekistan). Té una longitud de 54 km. Té una orientació de nord a sud.