OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baltasar Íñigo

Baltasar Íñigo (València, 1656 - 1746), fou un sacerdot, matemàtic i físic valencià, un dels novatores o preil·lustrats.

## Biografia

Doctor en Teologia, era beneficiat de la Catedral de València. Assistia a una tertúlia que es reunia a la biblioteca del Marquès de Villatorques, (continuadora de l'Acadèmia de València), i vers el 1686 va començar a congregar a sa casa una Acadèmia Matemàtica amb els interessats en esta disciplina, entre ells personatges tan destacats com Tomàs Vicent Tosca i Mascó i Joan Baptista Coratjà, seguint el model de les societats científiques europees; es conserven algunes anotacions preses per Coratjà en aquelles reunions, encara que no actuava com a secretari. Se sap que no només s'hi debatia sobre matemàtiques, geometria i àlgebra, sinó també sobre física, mecànica, arquitectura civil i militar, balística, òptica i enginyeria. Els noms en clau dels membres d'esta acadèmia eren Didascalus (Íñigo), Euphyander (Coratjà) i Phylomusus (Tosca). Esta acadèmia es va desplaçar després al Palau de l'Alcàsser.

## Obres

No es conserva cap obra de Baltasar Íñigo, al qual Coratjà i Tosca consideraven el seu mestre; únicament un quadern amb anotacions a la segona edició del Cursus seu Mundus Mathematicus (1680) de Claude François Milliet Dechales i el segon tom amb glosses de pròpia mà, una taula d'angles de refracció, una taula d'abast en el tir de projectils en funció de l'angle de tir, una taula d'altures solars i una ressenya d'un llibre de Louis Joblot, Description et usage de plusieurs nouveaux Microscopes (1718).

## Referències

* 1 2 «Baltasar Íñigo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mas i Usó, Pasqual. Academias valencianas del barroco: descripción y diccionario de poetas (en castellà). Edition Reichenberger, 1999. ISBN 9783931887643.
* ↑ «Biografia de Baltasar Íñigo». Biografías y Vidas. [Consulta: 1r desembre 2016].
* ↑ http://www.artehistoria.com/v2/personajes/8198.htm Arxivat 2017-07-31 a Wayback Machine.
# Bajo terapia

Bajo terapia és una pel·lícula de comèdia espanyola de 2023 dirigida per Gerardo Herrero basada en l'obra teatral de Matías del Federico. És protagonitzada per Malena Alterio, Alexandra Jiménez, Fele Martínez, Antonio Pagudo, Eva Ugarte i Juan Carlos Vellido.

## Argument

La trama segueix a tres parelles amb problemes convocades per un psicòleg, que els proporciona un conjunt d'instruccions per a la seva teràpia en lloc d'atendre la sessió.

## Repartiment

* Malena Alterio com a Marta
* Alexandra Jiménez com a Laura
* Fele Martínez com aDaniel
* Antonio Pagudo com a Esteban
* Eva Ugarte com a Carla
* Juan Carlos Vellido com a Roberto

## Producció

La pel·lícula és una producció de Tornasol i Alcaraván Films, i va comptar amb la participació de Movistar Plus+ i el suport del Govern de Navarra. Va ser rodat íntegrament a La Casa de las Gomas de Pamplona i els seus voltants.

## Estrena

La pel·lícula es va presentar al 26è Festival de Cinema de Màlaga el 12 de març de 2023. Distribuïda per Syldavia Cinema, es va estrenar als cinemes a Espanya el 17 de març de 2023.

## Recepció

Raquel Hernández Luján de HobbyConsolas va valorar la pel·lícula amb 65 punts ('acceptable') destacant la planificació darrere del rodatge així com "la manera en què l'ambient es torna cada cop més opressiu i claustrofòbic" com una de les millors coses.
Nuria Vidal de Cinemanía va puntuar la pel·lícula amb 3½ sobre 5 estrelles, subratllant-la com un "enfocament intel·ligent a un tema de gran actualitat".

## Reconeixements

| Any | Premi | Categoria | Nominat | Resultat | Ref |
| 2023 | 26è Festival de Màlaga | Premi especial del jurat | Premi especial del jurat | Guanyador | |
| 2024 | XXXVIII Premis Goya | Millor actor secundari | Juan Carlos Vellido | Pendent | |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Chico, Fran. «'Bajo terapia' derriba el machismo patriarcal con una de sus propias armas: los chistes de "cuñaos"». Fotogramas, 17-03-2023.
* ↑ Sánchez Sequera, Marcos. «'Bajo terapia' – estreno en cines 17 de marzo». Audiovisual451, 14-03-2023.
* ↑ Oliveira Lizarribar, Ana. «"Seguiremos rodando en Navarra; lo próximo seguramente será una serie"». Noticias de Navarra, 17-03-2023.
* ↑ «La tensa comedia negra 'Bajo terapia' arranca risas en el Festival de Málaga». Málaga Hoy. Grupo Joly, 12-03-2023.
* ↑ Jones, Holly. «Oscar Winning Producer Gerardo Herrero Brings Dizzying Málaga Title 'Under Therapy' to Spanish Cinemas». Variety, 16-03-2023.
* ↑ «Estibaliz Urresola, Gerardo Herrero, Matías Bize, Marina Seresesky y Félix Viscarret, competirán en Festival de Málaga». Europa Press, 07-02-2023.
* ↑ Hernández Luján, Raquel. «Crítica de Bajo terapia, la nueva película de Gerardo Herrero en base a la obra de teatro de Matías del Federico». HobbyConsolas, 16-03-2023.
* ↑ Vidal, Nuria. «Crítica de 'Bajo terapia'». Cinemanía, 14-03-2023.
* ↑ Fernández Mencías, Jorge. «Palmarés del Festival de Málaga 2023». Fotogramas, 19-03-2023.
* ↑ «Premios Goya 2024: '20.000 especies de abejas' arrasa en nominaciones por delante de Bayona y Erice». Cinemanía, 30-11-2023.
# Ariaramnes II

Ariaramnes II, rei de Capadòcia, fill i successor de Ariarates II.
El selèucida Antíoc I Soter ("el Salvador") va continuar l'obra del seu pare i fou reconegut a tots els seus dominis, i el 280 aC va enviar un exèrcit a Capadòcia que no el reconeixia i va ocupar el país. El rei Ariarates II va fugir a Armènia on va rebre l'ajut del rei Adrat. Finalment el rei sirià va accedir a nomenar sàtrapa al fill, Ariaramnes II, que no va portar pas el títol reial almenys els primers anys, ja que sembla que Antíoc II Theós li va donar el títol reial el 256 aC. Després del 230 aC va acollir a Antíoc Hierax casat amb una filla seva (una germana de Hierax estava casada a Ariarates II)
Va associar al tron al seu fill Ariarates III que després el va succeir.

## Nota

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.  Allà aquest rei es indicat com a Ariamnes però les monedes demostren que el nom era Ariaramnes
# Cucal ventreblanc

El cucal ventreblanc (Centropus leucogaster) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita els boscos del Senegal, Gàmbia, Guinea Bissau, Guinea, Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Nigèria i sud-oest de Camerun.

## Referències

* ↑ «cucal ventreblanc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT, Data incorrecta. [Consulta: 15 desembre 2023].
* ↑ «Centropus leucogaster: BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2017: e.T22684260A111730411» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. UICN, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2017-1.rlts.t22684260a111730411.en.
# Cal Pixot

Cal Pixot és un edifici del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta baixa, pis i golfes. És d'estil noucentista amb alguns elements modernistes. La façana és de maó color granat i el balcó de pedra blanca. A la planta baixa hi ha tres portes, la central més gran de les laterals, i a sobre de cada porta hi ha una finestra, les laterals d'arc de mig punt i les laterals d'arc rebaixat.
Al primer pis s'obren tres obertures a un balcó decorat amb línies geomètriques de forma triangular; de les tres obertures, les dels costats són d'arc degradat i tenen a sobre dues finestres amb el mateix tipus d'arc, l'obertura central està inscrit dintre d'un arc rebaixat. A les golfes s'obren quatre obertures damunt de l'obertura central i dos més a banda i banda, tots ells d'arc fet per aproximació de filades. A la part superior de la façana hi ha també alguns elements decoratius com a elements romboïdals.

## Història

Aquesta casa va pertànyer a Jaume Bassons, casat amb Mariona Gras. Un dels fills, Llorenç, va posar una forneria a la planta baixa de l'immoble.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Pixot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Districte de Niedersimmental

El districte de Niedersimmental és un dels 26 districtes del Cantó de Berna (Suïssa), té 21705 habitants (cens de 2007) i una superfície de 306 km². El cap del districte és Wimmis està format per 9 municipis. Es tracta d'un districte amb l'alemany com a llengua oficial.

## Municipis

| Municipi | Habitants (31. Dez. 2007) | Superfície en km² |
| Därstetten | 854 | 32.8 |
| Diemtigen | 2138 | 130.0 |
| Erlenbach im Simmental | 1688 | 36.7 |
| Niederstocken | 281 | 5.5 |
| Oberstocken | 290 | 4.1 |
| Oberwil im Simmental | 829 | 46.0 |
| Reutigen | 934 | 11.3 |
| Spiez | 12'417 | 16.8 |
| Wimmis | 2274 | 22.3 |
| Total (9) | 21'705 | 305.5 |
# Cenicientos

Cenicientos és un municipi de la Comunitat de Madrid que limita amb les províncies de Toledo i Àvila.

## Història

L'origen de Cenicientos hi ha qui ho relaciona amb la Piedra Escrita, monument megalític en honor de la deessa Diana datat entre els segles II i IV, suposadament d'origen romà, consisteix en una gran roca de granit de 7 m. d'altura i 9 de circumferència. encara que bé és cert que aquesta pedra fins a la data és un enigma, i solament existeixen especulacions sobre ella. Uns altres consideren que l'origen del poble és visigot. encara que de l'època visigoda solament és testimoni una necròpoli excavada en granit propera a la vila, i en el mateix entorn de la Piedra Escrita.
Cenicientos no va ser fundat com a tal, fins després de la Reconquesta, per Alfons VI de Castella en el segle xi, sent en l'any 1188 quan per primera vegada es fa al·lusió a "La Penya de Cenicientos" i consta l'autorització de l'Arquebisbe de Toledo per a fundar l'Església a Cenicientos. Des de la seva conquesta castellana va pertànyer a les terres del Senyoriu d'Escalona (Toledo), igual que altres municipis de la comarca va passar a les mans de do Álvaro de Lluna. Durant el segle xvii la localitat va conèixer la seva esplendor mentre va estar vinculada a terres toledanas de tot aquest període es conserven els traçats de vells camins històrics que es conserven en el terme: el cordell de San Juan, la Via Pecuària que recorre el sud del terme en direcció a l'actual Pantà de San Juan, o l'antic camí d'Escalona de Alberche. La seva església de San Esteban Protomártir va ser acabada el 1564. Entre els anys 1598 i 1600, va assotar la pesta bubónica que assolava a tota Castella, castigant fortament a la ciutat i amb un total de més de 1000 morts.
El 1633, Cenicientos va obtenir el títol de Vila sent rei Felip IV, amb una població de penes 120 veïns. En el segle xviii la seva economia es basava en l'agricultura i ramaderia, a part de la indústria artesanal gràcies als molins harineros i aquest segle va anar d'una gran prosperitat per al poble i especialment per les bones relacions comercials mantingudes amb els pobles de més al sud, com Talavera de la Reina i per tot el traçat de camins que es van fer. Cenicientos es va integrar en la província de Madrid en 1833 en la qual ha pertangut des de llavors.
# Cascades Rainbow (Waiānuenue)

Les cascades Rainbow (en hawaià, Waiānuenue; lit. «arc de Sant Martí que es veu a l'aigua») són unes cascades situades a Hilo, Hawaii. L'aigua cau des de 24 m d'altura cap a una gran piscina.
Les cascades formen part dels parcs estatals d'Hawái. No hi ha tarifes per veure les cascades.

## Localització i característiques

A les cascades Rainbow, el riu Wailuku s'enfonsa cap a una gran piscina. El barranc està cobert per exuberants i densos boscos tropicals no natius i la piscina de color turquesa està envoltada amb un bonic gingebre silvestre (Zingiber officinale) no natiu. També és abundant la monstera.
Les cascades són accessibles a través del Parc Estatal de Wailuku River, per l'avinguda de Waiānuenue (19° 43′ 9″ N, 155° 6′ 34″ O﻿ / ﻿19.71917°N,155.10944°O﻿ / 19.71917; -155.10944), i es veuen millor des de la plataforma de vista panoràmica del parc.
Les cascades son conegudes en la llengua hawaiana com wai-ānuenue (literalment «arc de Sant Martí que es veu a l'aigua»), les cascades flueixen sobre una cova natural de lava, la casa mitològica d'Ina, una antiga deessa hawaiana.
Les cascades Rainbow reben el seu nom del fet que, al matí assolellat al voltant de les 10 del matí, es pot veure l'arc de Sant Martí entre la boira creada per les cascades.

## Referències

* ↑ Mary Kawena Pukui; Samuel Hoyt Elbert; Esther T. Mookini «Waianuenue» (en anglès). Place Names of Hawai'i. Ulukau, the Hawaiian Electronic Library [University of Hawaii Press], 2004.
* ↑ Lloyd J. Soehren «Waianuenue» (en anglès). Hawaiian Place Names. Ulukau, the Hawaiian Electronic Library, 2010.

## Vegeu també

* Llista de cascades

## Enllaços externs

* Parc Estatal del riu Wailuku (anglès)
# Becky Cloonan

Becky Cloonan (Pisa, 23 de juny de 1980) és una autora de còmic estatunidenca, coneguda pels seus còmics de manga. És creadora de sèries limitades i fou part de l'equip de l'antologia d'historietes Methaus abans de col·laborar amb Brian Wood el 2003 al llibre Channel Zero: Jennie One. Des d'aleshores, va començar a produir més obres, la més coneguda és una sèrie de 12 volums amb el títol Demo, del 2004, també en col·laboració amb Wood.

## Referències

* ↑ Gerard Way talks new comic "Fabulous Killjoys," next My Chemical Romance album "She went to SVA".
# Barranc de la Mulla

El barranc de la Mulla, en diversos mapes grafiat com a Barranc de la Muller, és un barranc dels termes municipals de Castell de Mur (antic terme de Mur) i Sant Esteve de la Sarga que s'origina en el primer d'aquests dos municipis, i va a abocar-se en el barranc del Bosc en els Horts del Sastre, a prop del Molí de Carrió, pertanyent a Moror, dins del territori del segon dels termes esmentats.
Es forma a 803 m. alt., on s'ajunten la llau de Farmicó, que ve del nord, amb el barranc de la Censada, que ho fa del nord-oest, a prop, al sud, de l'abandonada Casa Farmicó. Va baixant sempre cap al sud, però fent nombroses giragonses per tal d'anar superant les serres que van emmarcant la vall d'aquest barranc, com la Serra de Carboner, i va rebent l'afluència de diversos barrancs que venen de dreta i esquerra. Els de la dreta, entre els quals destaca el barranc de Carboners, davallen de la Serra del Coscó, mentre que els de l'esquerra, ho fan de la Serra d'Estorm. La majoria són cursos d'aigua curts i dreturers, sense nom conegut.
A la part final, poc abans de vessar les seves aigües en el barranc del Bosc, rep per la dreta el barranc de Font Tova, que es forma prop d'Alzina, i el barranc de Canabolls, paral·lel al del Bosc, i que neix prop de l'ermita de Sant Martí de l'Alzina.
Finalment, desaigua al barranc del Bosc en el lloc conegut com els Horts del Sastre, prop i al nord-oest del Molí de Carrió. Té uns 3,5 quilòmetres de recorregut.

## Referències

* ↑ Vegeu els mapes de l'Institut Cartogràfic de Catalunya en la base 1:25.000.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ariaramnes de Pèrsia

Ariaramnes (antic persa 𐎠𐎼𐎡𐎹𐎠𐎼𐎶𐎴, Ariyāramna, ‘Pau dels Aris’) va ser fill de Teispes, rei dels perses i d'Anxan, i germà de Cir I. Era també net d'Aquemenes el fundador de la dinastia Aquemènida. Va governar aproximadament des de l'any 640 aC fins al 590 aC. El seu nom deriva del grec antic Ἀριαράμνης (Ariarámnēs). En persa modern s'escriu ایرارمنه.
A la mort del seu pare Teispes sembla que va heretar les terres de les tribus perses, el territori anomenat Parsuwaix, menys la ciutat d'Anxan i la seva regió que va passar seu germà Cir I. Al morir, el va succeir el seu fill Arsames.

## Referències

* ↑ Shahbaz, A. Sh. «1. Ariyaramna». Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 21 octubre 2021].
| Precedit per: Teispes | Imperi Persa (Dinastia Aquemènida) | Succeït per: Arsames |
# Cucut esquirol comú

El cucut esquirol comú (Piaya cayana) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita boscos i matollars de la zona Neotropical. Sovint és considerat coespecífic de Piaya mexicana.

## Hàbitat i distribució

Habita diferents tipus boscos, vegetació secundària i zones de matollar des de l'est de Mèxic, cap al sud fins a l'oest de l'Equador i a tot l'ample de Sud-amèrica a l'est dels Andes, fins al nord de l'Argentina.
# Camerolaïta

La camerolaïta és un mineral de la classe dels sulfats. Cristal·litza en el sistema triclínic i la seva fórmula és: Cu₆Al₃(OH)$_{18}$(H₂O)₂[Sb(OH)₆](SO₄); inicialment era: Cu₄Al₂(HSbO₄,SO₄)(CO₃)(OH)$_{10}$·2H₂O. L'any 2015 va ser reanomenada, passant el seu nom original (en anglès) de dir-se camerolaite a camérolaite.
Va ser descobert l'any 1990 a la seva localitat tipus: la mina del Cap Garonne, Le Pradet, Var, Provença – Alps – Costa Blava, França. Va ser anomenada així per Michel Camerola, un col·leccionista de minerals francès.
El seu contingut en antimoni pot variar; mentre que a la localitat tipus la relació S:Sb és de 1:1.44, a la mina Clara, a Alemanya són de 1:0.64.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la camerolaïta pertany a «07.DE: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; sense classificar» juntament amb els següents minerals: mangazeïta, carbonatocianotriquita, cianotriquita, schwertmannita, tlalocita, utahita, coquandita, osakaïta, wilcoxita, stanleyita, mcalpineïta, hidrobasaluminita, volaschioita, zaherita i lautenthalita.

## Referències

* 1 2 «Mindat» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 juliol 2015].
* 1 2 «Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ Hålenius, U.; Hatert, F.; Pasero, M.; Mills, S. J. «New minerals and nomenclature modifications approved in 2015». Mineralogical Magazine, 79, 7, 01-12-2015, pàg. 1859–1864. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2018. DOI: 10.1180/minmag.2015.079.7.18 [Consulta: 17 febrer 2016]. Arxivat 15 de desembre 2018 a Wayback Machine.
* ↑ Walenta, K. (1985): Neufunde aus dem Schwarzwald. Lapis, 10 (11), 26-35 (as "cyanotrichite-like mineral"); Walenta, K. (1995): Camerolait aus dem Schwarzwald. Aufschluss 46, 210-214; Wittern: "Mineralfundorte in Deutschland", Schweizerbart (Stuttgart), 2001
# Dives

«Dives» té aquests significats:
* Dives (ocell), gènere d'ocells, de la família dels ictèrids (Icteridae).
* Toponímia:
** Riu Dives
** Dives (Oise), municipi francès al departament de l'Oise
** Dives-sur-Mer, municipi francès al departament de Calvados
** Bretteville-sur-Dives, municipi francès al departament de Calvados
** Saint-Pierre-sur-Dives municipi francès al departament de Calvados
** Cantó de Saint-Pierre-sur-Dives, cantó francès del departament del Calvados, al districte de Lisieux
* Biografies:
** Dives (cognom)
** Licini Cras Dives, pretor el 59 aC
** Luci Bebi Dives pretor el 189 aC i governador de la Hispània Ulterior
** Luci Canuleu Dives, pretor el 171 aC i governador d'Hispània
** Marc Licini Cras Dives, diversos personatges
** Publi Licini Cras Dives, diversos personatges
Viccionari
# Casa Isabel

Casa Isabel és una masia del poble de Gurp, a l'antic terme de Gurp de la Conca, pertanyent actualment al municipi de Tremp. És al sector oriental del terme municipal, limítrof amb Talarn, i a prop, al sud-oest, de l'Acadèmia General Bàsica de Suboficials. A la dreta de la llau del Caragol, és al nord-oest del Tossal de la Farga.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cascades Pissing Mare

Les cascades Pissing Mare són unes cascades situades al Parc nacional del Gros-Morne, Terranova (Canadà). Les cascades, de 350 metres d'altura, és una de les més altes de l'est d'Amèrica del Nord, i cauen des de l'altiplà (conegut com a Big Level Plateau) fins al fiord Western Brook Pond, a la zona coneguda com el gorg o estany Western Brook.

## Referències

* ↑ Encyclopedia of Newfoundland and Labrador, ISBN 0-9693422-1-7
* ↑ «Newfoundland Gros Morne National Park» (en anglès). Innovative Words, 09-11-2008. Arxivat de l'original el 2008-12-07. [Consulta: 12 gener 2019].

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Barranc de la Perera

El Barranc de la Perera, és un barranc de l'antic terme de Gurp de la Conca, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Es forma al nord-oest de la Roca de l'Espluga del Graller, a llevant del Serrat la Guàrdia. És al nord-oest del poble de Santa Engràcia, en els vessants nord-orientals de la Serra de Santa Engràcia. Baixa cap a l'est-sud-est, i s'aboca en el barranc de Fontfreda a l'altura del Bosc de Salàs.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Antoni de Sentmenat i de Cartellà

Antoni de Sentmenat i de Cartellà (Barcelona, 21 d'abril de 1734 – Aranjuez, 14 d'abril de 1806) va ser un bisbe i cardenal català.
Era fill cabaler de Joan Manuel de Sentmenat-Oms de Santapau i d'Oms, marquès de Castelldosrius, baró de Santa Pau, varvassor de Montescot, senyor d'Oms i de Canyamars i castlà d'Anglès, i de la seva esposa Maria Anna de Cartellà.
Quan tenia disset anys, i mitjançant una dispensa especial del papa Benet XIV pel fet de ser tan jove i no haver rebut cap orde eclesiàstic, fou nomenat canonge de la catedral de Barcelona. Ingressà a la Universitat de Cervera per la qual el 1756 es doctorà en dret canònic. L'any següent, i mentre preparava el doctorat en dret civil, abandonà els estudis puix que el papa Climent XIV li en dispensà per a poder ingressar com a auditor a la Sacra Rota Romana, càrrec que tanmateix de moment no ocupà.
Fou ordenat sacerdot a la catedral de Barcelona el 23 de setembre de 1758 pel bisbe Asensi Sales. Immediatament fou nomenat professor de dret canònic de la Universitat de Cervera, ardiaca de la catedral de Barcelona, jutge sinodal d'aquest bisbat i també ardiaca de Nendoz, a l'arquebisbat de Sant Jaume de Galícia.
L'abril de 1774 es traslladà a Roma per a ocupar-se finalment del càrrec d'auditor de la Sacra Rota, i allí fou elevat a prelat domèstic de Sa Santedat. El papa Pius VI el nomenà bisbe d'Àvila, i el 24 de febrer de 1783 fou consagrat a l'església de Santa Maria de Montserrat dels Espanyols de la Ciutat Eterna, de mans de Francesco Saverio de Zelada, cardenal del títol de Ss. Silvestro e Martino ai Monti i arxipreste de la Basílica de Santa Maria Major. Prengué possessió de la seva diòcesi per poders, i mentre durà en el càrrec mai no hi posà els peus. Finalment, en dimití el 22 de juny de 1784, perquè el rei Carles III d'Espanya el reclamà a la cort de Madrid amb els càrrecs de patriarca de les Índies Occidentals, capellà i gran almoiner reial, conseller d'estat i vicari general de l'exèrcit i de la marina.
En el consistori de 30 de març de 1789 i a petició del rei Carles IV, el papa Pius VI el nomenà cardenal prevere, però mai no anà a Roma a rebre el birret cardenalici i el títol corresponent. De fet, tampoc no volgué participar en el conclave de 1799-1800 a Venècia que elegí el papa Pius VII. Aquesta actitud abandonista comportà que, a parer d'alguns historiadors, se l'arribés a desposseir de la dignitat de cardenal. Tanmateix, l'anuari pontifici de 1807 dona notícia del seu decés l'any anterior, cosa que desmentiria la seva destitució.
Morí al Palau Reial d'Aranjuez, a la capella del qual està enterrat.

## Honors

    Comandant de l'orde de Carles III

## Referències

* ↑ Antoni de Sentmenat a araldicavaticana.com

## Bibliografia

* Goñi Gaztambide, José (ed.). Dicionario de historia eclesiàstica de España, Supl. 676. Madrid: Instituto Enrique Flórez-CSIC, 1987.
* Guitarte Izquierdo, Vidal. Episcopologio español 1700-1867. Roma: Instituto Español de Historia Eclesiástica, 1994.
# Cucut drongo de les Filipines

El cucut drongo de les Filipines (Surniculus velutinus) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita en boscos, matolls i bambús a l'arxipèlag de les illes de les Filipines.