OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lea Davison

Lea Davison (Siracusa, 19 de maig de 1983) és una esportista estatunidenca que competeix en ciclisme de muntanya en la disciplina de camp a través, guanyadora de dues medalles al Campionat Mundial de Ciclisme de Muntanya, plata el 2016 i bronze el 2014.

## Referències

* ↑ «Lea Davison» Arxivat 2013-02-05 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Lea Davison» en The-sports.org (anglès)
# Mehmet Ali Ülgen

Mehmet Ali Ülgen, almirall, (Istanbul, 1887 - 23 de juliol de 1952) fou el primer Comandant de les Forces Navals de la República de Turquia. Va estudiar de mariner a l'Escola Otomana de la Marina Militar entre 1900 i 1905.
Fou comandant de les Forces Navales de Turquia entre l'1 de juliol de 1949 i 6 de juny de 1950.

## Referències

* ↑ https://www.dzkk.tsk.tr/icerik.php?icerik_id=82&dil=1 Arxivat 2016-06-24 a Wayback Machine.
# Inal

«Inal» té aquests significats:
onomàstica:
* Ibrahim Inal, príncep seljúcida (+ 1059)
* Inal, emir fundador de la dinastia inàlida (1096)
* Inal o Inalčuk, governador d'Otrar (+ 1220)
* Ínal al-Ajrud, sultà mameluc
* Ibnülemin Mahmud Kemal Inal (antigament Ibn al-Amin Mahmud Kemal Inal), escriptor turc darrer representant de l'erudició tradicional otoamna (1870-1957)
# Journal of the History of Philosophy

La revista The Journal of the History of Philosophy és una publicació acadèmica trimestral revisada per parells. Es va establir el 1963 després que la Divisió Est de l'Associació Filosòfica Americana aprovés una moció en aquest sentit el 1957. La revista està publicada per la Johns Hopkins University Press i el seu àmbit és la història de la filosofia occidental.
Tots els períodes d'aquest àmbit s'inclouen a les seves recerques, des del període antic fins als desenvolupaments moderns en l'estudi de la filosofia. L'editor en cap és Deborah Boyle, del College of Charleston.

## Referències

* ↑ «Journal of the History of Philosophy». Journal of the History of Philosophy. [Consulta: 19 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Journal of the History of Philosophy - Lloc web oficial
# Johanna Nichols

Johanna Nichols és una lingüista estatunidenca especialitzada en llengües eslaves i tipologia lingüística. En l'actualitat és professora emèrita al departament de llengües eslaves de la Universitat de Califòrnia a Berkeley.
Ha realitzat treballs importants de camp sobre diverses llengües del Caucas, sobretot el txetxè i l'ingúix. A més ha publicat molts estudis sobre llengües eslaves i la reconstrucció lingüística del nord d'Euràsia.
Se li deu l'establiment, avui normal en tipologia lingüística, de la diferenciació entre «marca al regent» i «marca al dependent» i la corresponent oposició entre llengües de marca al regent i de marca al dependent.
La seva obra Linguistic Diversity in Space and Time obtingué el 1994 el premi Leonard Bloomfield que atorga la Linguistic Society of America.

## Obres

* Predicate Nominals: A Partial Surface Syntax of Russian. Berkeley: University of California Press, 1981. ISBN 0-520-09626-6.
* Grammar Inside and Outside the Clause: Some Approaches to Theory from the Field. Ed. por Johanna Nichols y Anthony C. Woodbury. Cambridge [Cambridgeshire]; Nova York: Cambridge University Press, 1985. ISBN 0-521-26617-3.
* Evidentiality: The Linguistic Coding of Epistemology. Ed. por Wallace Chafe y Johanna Nichols. Norwood, N.J.: Ablex Pub. Corp., 1986. ISBN 0-89391-203-4
* "Head-Marking and Dependent-Marking Grammar" por Nichols, Johanna. en Language 66. 56-119, 1986
* Linguistic Diversity in Space and Time. Chicago: University of Chicago Press, 1992. ISBN 0-226-58056-3.
* Sound Symbolism. Ed. por Leanne Hinton, Johanna Nichols, y John J. Ohala. Cambridge [England]; New York, NY: Cambridge University Press, 1994. ISBN 0-521-45219-8.
* Chechen-English and English-Chechen Dictionary = Noxchiin-ingals, ingals-noxchiin deshnizhaina. London; New York: Routledge Curzon, 2004. ISBN 978-0-203-56517-9. Johanna Nichols, Ronald L. Sprouse, and Arbi Vagapov.
* Ingush Grammar. Berkeley: University of California Press, 2010. ISBN 0-520-09877-3.

## Referències

* ↑ Nichols, Johanna 1986 "Head-Marking and Dependent-Marking Grammar" en Language 66, pp. 56-119.
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 5 de juliol de 2008. [Consulta: 4 juny 2009].
# Guigant

Guigant (en rus: Гигант) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 10.249 habitants, és la seu administrativa del districte homònim.

## Referències

* ↑ Указ президиума ВС РСФСР от 22.12.1987 г. "О наименовании некоторых населенных пунктов в Ростовской области", 1987.
# Isabel Kuntz y Valentini

Maria Elisabetha Juliana Kuntz o Kuntze (Roma, 23 de desembre de 1785 - Madrid, 12 de febrer de 1866), més coneguda com Isabel Kuntz y Valentini, va ser una mestressa de casa i socialite, coneguda per haver estat filla del pintor polonès Tadeusz Kuntz i muller del pintor espanyol José de Madrazo. Va ser amfitriona de tertúlies musicals a casa seva, on es reunien personalitats del món de la pintura, la música, la literatura o la política, tant amb el seu marit com durant la seva viduïtat. Va ser mare de diversos fills artistes com Pedro o Federico de Madrazo.
Nascuda a la ciutat de Roma el 23 de desembre de 1785, amb el nom de Maria Elisabetha Juliana, va ser filla de Tadeusz Kuntz o Kuntze i d'Anna Valentini. El seu pare era un reconegut pintor natural de Silèsia, instal·lat a Itàlia des de mitjan del segle xviii. Isabel va conèixer a la capital al pintor José de Madrazo, que hi vivia des de 1803, com a pintor de cambra de Carles IV d'Espanya i Maria Lluïsa de Parma, reis en l'exili. Es van casar el 2 de setembre de 1809 a Santa Sussanna ad Thermas. La parella va tenir onze fills, sis nascuts a Roma i cinc a Madrid. El 1819 o 1820 van traslladar-se i instal·lar-se a Madrid. Els va acompanyar el germà d'Isabel, Pedro Kuntz, també conegut per la seva activitat pictòrica.
Al llarg de la seva vida va actuar com a matriarca, va dedicar-se principalment a tenir cura de la seva família i va actuar com amfitriona de les reunions socials i tertúlies musicals que ella i el seu marit organitzaven a casa. Amb tot, segons afirmen els seus fills, sempre va emprar l'italià amb la família i mai va arribar a aprendre bé del tot el castellà, tot i que això no va ser impediment per convidar els seus veïns a Madrid. Eren habituals les reunions a casa dels Madrazo-Kuntz que reunien pintors, músics, polítics i familiars a les tertúlies, que va continuar celebrant després de la mort del seu marit. També havia rebut educació musical, perquè cantava acompanyada de la guitarra, fins i tot va actuar davant de la reina Maria Lluïsa de Parma.
Segons Kamila Szparkowska, Isabel va contribuir a la conservació d'obra del seu pare, ja que es va endur obres des de Roma a Madrid, més tenint en compte que la seva mare, Anna Valentini, va destruir tota la documentació relativa al seu marit a la seva mort. Isabel va morir a Madrid el 12 de febrer de 1866, després d'una llarga malaltia, potser d'origen pulmonar.

## Referències

* 1 2 3 Szparkowska, Kamila. Tadeusz Kuntze, il Taddeo polaco, el gran pintor europeo del siglo XVIII y sus conexiones con España (tesi) (en castellà). Madrid: Universitat Complutense de Madrid, 2017, p. 99-100, 637, 775.
* ↑ «Kuntz, Thaddëus» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 24 agost 2022].
* 1 2 3 «Isabel Kuntz Valentini» (en castellà). Ministeri de Cultura i Esport, Ceres - Colecciones en red. [Consulta: 24 agost 2022].
* 1 2 Navarrete Martínez, Esperanza. «Pedro Kuntz y Valentini» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 24 agost 2022].
# Lea Hill

Lea Hill és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 10.871 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lea Hill tenia 10.871 habitants, 3.644 habitatges, i 2.878 famílies. La densitat de població era de 716,3 habitants per km².
Dels 3.644 habitatges en un 45,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 21% no eren unitats familiars. En el 13,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,5% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 33,6% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 5,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 65.706 $ i la renda mediana per família de 70.691 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.848 $ mentre que les dones 33.504 $. La renda per capita de la població era de 26.767 $. Aproximadament el 3% de les famílies i el 5,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lea Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lea Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Mehmed ibn Eretna

Mehmed ibn Eretna fou emir d'Eretna a Kayseri.
Va succeir al seu pare Ala al-Din Eretna a la mort d'aquest el 1352 i va fer front a la revolta d'un germà, Djafar ibn Eretna, que fou derrotat. Però el 1365 va ser assassinat en un atemptat fomentat pels grans amirs (generals) del país.
El va succeir el seu fill Ala al-Din Ali Beg.

## Referències

* ↑ Bosworth, Clifford Edmund. The New Islamic Dynasties: A Chronological and Genealogical Manual (en anglès). Edinburgh University Press, 2004, p.234. ISBN 0748621377.
# Jusep Torres Campalans

Jusep Torres Campalans és la "biografia" d'un pintor català fictici escrita pel novel·lista valencià en llengua castellana Max Aub Mohrenwitz i publicada el 1958. Segons el llibre, durant la seva estada a París, Torres Campalans esdevenia amic de Picasso i un del cofundadors del cubisme. Al començament de la Segona Guerra Mundial, es va traslladar a viure a Mèxic, on va passar la resta de la seva vida en seclusió a Chiapas. El llibre fins i tot inclou un catàleg de les seves feines (escrit per "H. R. Town") amb il·lustracions i fotos, per a una exposició planejada a la galeria Tate el 1942 (que, òbviament, mai es va materialitzar). S'hi han trobat paral·lelismes amb la vida d'Aub i Torres Campalans. El llibre és encara sovint llistat com a biografia real.

## Referències

* ↑ «L’amarg exili del sorneguer Max Aub». [Consulta: 1r maig 2021].
# Josefina Méndez

Josefina Méndez (l'Havana, 8 de març de 1941 - l'Havana, 26 de gener de 2007) va ser una ballarina i mestra de ballet cubana. Juntament amb Loipa Araújo, Aurora Bosch i Mirta Plá, és considerada una de les "Quatre joies del ballet cubà". El seu estil es destaca pel joc poètic amb subtilesa i disciplina. Va ser artista principal amb el Ballet Nacional de Cuba i va rebre l'Ordre Nacional de la Legió d'Honor de França.
Va començar els estudis de dansa a l'escola de la Societat Pro-Art Musical i els va continuar a l'Acadèmia Alicia Alonso amb Fernando Alonso, León Fokin i José Parés, els seus principals mestres. El 1955, va debutar amb el El llac dels cignes, però transvestida de noi, davant l'escassetat d'homes de la companyia en aquells anys.
El 1964 i 1965, Josefina va guanyar les medalles de bronze i plata, en les dues primeres edicions del concurs de ballet de Varna de Bulgària. El 1970, va rebre el Grand Prix de la Vila de París amb el Ballet Nacional de Cuba, i la Estrella d'Or. El 1976, va rebre el Premi Internacional d'Art Sagitari d'Or d'Itàlia al sector de la dansa. Es va retirar dels escenaris el 1997.

## Referències

* ↑ «Las cuatro joyas del ballet cubano». Ballet Nacional de Cuba. Arxivat de l'original el 26-9-2012. [Consulta: 27 febrer 2014].
* 1 2 Salas, Roger «Josefina Méndez, bailarina y maestra de ballet» (en castellà). El País [Madrid], 29-01-2007. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ Davison, Phil. «Josefina Mendez, 'Jewel' of the Cuban National Ballet» (en anglès). Independent, 02-02-2007. Arxivat de l'original el 2019-08-01. [Consulta: 19 octubre 2019].
# HD 73526 b

HD 73526 b és un planeta extrasolar que gira al voltant de la seva estrella a una distància de 0.66 UA. Aquest planeta és més massiu que Júpiter del Sistema Solar, així que és molt probable que sigui un gegant gasós. Basat en la seva distància i la lluminositat de l'estrella, el planeta rep un 61% d'insolació respecte Mercuri.

## Vegeu també

* HD 73526 c

## Referències

* 1 2 Geoffrey Marcy «Four New Planets Orbiting Metal‐enriched Stars» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 10-04-2003, pàg. 423–428. DOI: 10.1086/368068.
* 1 2 3 Keivan Stassun «Accurate Empirical Radii and Masses of Planets and Their Host Stars with Gaia Parallaxes» (en anglès). Astronomical Journal, 3, 03-03-2017, pàg. 136. DOI: 10.3847/1538-3881/AA5DF3.
* ↑ Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Tinney, C. G.; Butler, R. Paul; Marcy, Geoffrey W.; Jones, Hugh R. A.; Penny, Alan J. «Four New Planets Orbiting Metal-enriched Stars» (en anglès). The Astrophysical Journal, 587, 1, 2003, pàg. 423. DOI: 10.1086/368068. ISSN: 0004-637X.
Coordenades: 08$^h$ 37$^m$ 16.4839$^s$; −41° 19′ 08.767″
# La màquina de la mort

La màquina de la mort (títol original: Death Machine) és una pel·lícula britànica dirigida per Stephen Norrington, estrenada l'any 1995. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després ser acomiadat per la Chaank Indústries després del fracàs del seu projecte de soldat cibernètic, l'enginyer Jack Dante decideix venjar-se deixant als locals de l'empresa un robot gegant programat per localitzar i a continuació eliminar els seus blancs en funció del seu grau de por.

## Repartiment

* Brad Dourif: Jack Dante
* Ely Pouget: Hayden Cala
* William Hootkins: John Carpenter
* John Sharian: Sam Raimi
* Martin McDougall: Yutani
* Andreas Wisniewski: Weyland
* Richard Brake: Scott Ridley
* Alex Brooks: el xèrif Dickson
* Stuart St. Paul: Glitching Hardman
* Jackie Sawiris: la criada
* Annemarie Zola: una manifestant
* Julie Cox: una manifestant
* Kathleen Tessaro: un periodista
* Ronald Fernee: un periodista
* Lesley Lió: un periodista

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge s'ha desenvolupat a Londres i Los Angeles, així com als Estudis Pinewood.
* Els personatges de Sam Raimi i John Carpenter fan referència als directors del mateix nom, mentre que Jack Dante i Scott Ridley fan referència a Joe Dante i Ridley Scott. Finalment, Weyland i Yutani retornen a la mégacorporació Weyland-Yutani, armador del Nostromo a Alien (1979), dirigida per aquest mateix Ridley Scott.
* Destacar una petita aparició de l'actriu Rachel Weisz al paper d'un quadre intermedi.

## Premis i nominacions

* Premi dels millors efectes especials en el Fantafestival l'any 1995.
* Premis 1995: Festival de Sitges: 2 nominacions, efectes especials i actor (Brad Dourif)

## Referències

* ↑ «La màquina de la mort». esadir.cat.
* ↑ «Death Machine». Allociné.
# Lea Lublin

Lea Lublin (1929, Breszc, Polònia- 1999, París, França) fou una artista polonesa.
Va estudiar a la Universitat de París, on també es va exercir com a docent a partir de 1977. Entre 1984 i 1985 va obtenir una beca de la Fundació Solomon R. Guggenheim. Va morir a París el 1999. Les seves restes van ser sepultades en el Cementiri de Père-Lachaise.

## Trajectòria artística

L'any 1931 la família de Lea Lublin va emigrar a Buenos Aires, Argentina, i a partir de 1968 Lubin va viure entre França i l'Amèrica del Sud. Quan va entrar en contacte amb l'anomenat Centro de Artes Visuales, dedicat a la investigació i difusió de l'art argentí experimental i avantguardista, Lublin va trencar amb la pintura i va començar a treballar amb l'art de la performance i les instal·lacions. L'any 1968 va presentar la seva obra radical Mon fils (El meu fill) al Musée d'Art Moderne de París: es va endur el seu fill de set mesos al museu amb la intenció de compartir amb els visitants la seva vida quotidiana. Lublin va ser membre del col·lectiu feminista Femmes / Art (1976-1980), amb el qual va representar la performance Dissolution dans l'eau. Pont Marie, 17 heures (Dissolució a l'aigua. Pont Marie, 17 hores) l'any 1978 en ocasió d'un taller d'un dia de durada de l'artista Françoise Janicot. Durant la representació, plantejava preguntes retòriques misògines com ara: «La dona és un objecte sexual?», «La dona és un ésser inferior?» o bé «La dona és una propietat privada?», totes elles escrites en una pancarta que s'anava enfonsant al Sena.

## Referències

* ↑ «FEMINISMES! Exposicions». CCCB, 2019. [Consulta: 20 desembre 2019].
# Mentha arvensis

Mentha arvensis és una espècie de planta espermatòfita que pertany a la família lamiàcia, és nativa de las regions temperades d'Europa i Àsia central i occidental, est de l'Himàlaia i de Sibèria. En català rep els noms d'herba cuquera, menta, menta arvense i menta de ruc.

## Descripció

És una planta herbàcia perenne que arriba a 10–60 cm (rarament fins 100 cm) d'altura. Les fulles són oposades, simples i de 2–6,5 cm de llarg i 1–2 cm d'ample, peludes, i amb els marges serrats. Les flors són de color porpra pàl·lid (ocasionalment blanques o roses), en agrupacions sobre les tiges, cada flor té 3–4 mm de llargària. Floreix del juliol a l'octubre.

## Referències

* ↑ Euro+Med Plantbase Project: Mentha arvensis Arxivat 2011-07-18 a Wayback Machine.
* ↑ Germplasm Resources Information Network: Mentha arvensis
* 1 2 Flora of NW Europe: Mentha arvensis Arxivat 2008-03-11 a Wayback Machine.
* 1 2 «Mentha arvensis». Floracatalana. Flora Catalana. [Consulta: 6 desembre 2016].
* ↑ Blamey, M. & Grey-Wilson, C. (1989). Flora of Britain and Northern Europe. ISBN 0-340-40170-2
* ↑ Huxley, A., ed. (1992). New RHS Dictionary of Gardening. Macmillan ISBN 0-333-47494-5
# Juan de Robles

Juan de Robles (Medina del Campo, Valladolid, 1492 - Salamanca, 1572) va ser un frare de l'Orde de Sant Benet del Monestir de Montserrat (Barcelona) que va arribar a ocupar alts càrrecs en la seva ordre. Va ser abat de diferents convents de l'ordre, com el de Sant Vicent de Salamanca, Sant Pedro de Arlanza, Sant Martín de Santiago o Santa María la Real de Nájera. El 1561 va ser nomenat qualificador dels escrits de l'arquebisbe de Toledo Bartolomé de Carranza pel consell de la Inquisició. El 1572 decidí renunciar a continuar essent abat i es va retirar a Montserrat, on moriria.
Va aconseguir fama com a traductor, fent una traducció al castellà de la regla de Benet de Núrsia, fundador de l'orde benedictí. La seva obra mestra de traducció va ser Nova translació i interpretació dels quatre Evangelis (1573) de la qual existeix un manuscrit a L'Escorial (Madrid). Lamentablement, aquesta obra no va ser editada fins a principis del segle xx; les raons de la seva postergació semblen clares: Juan de Robles va viure en plena etapa de la Contrareforma (segle xvi), quan les traduccions de la Sagrada Escriptura a llengües vernacles ja estaven sota la prohibició de la Inquisició. No obstant això, l'editor (1906) de la traducció dels Evangelis diu de la mateixa que és una obra notable i clàssica, estant convençut que es tracta de la millor de les traduccions conegudes, feta a consciència i acarant els còdexs més importants.
Va publicar un Tractat sobre l'almoina. La seva obra va prefigurar el concepte de justícia social.

## Referències

* ↑ Pere Villalba i Varneda. Ramon Llull: Escriptor i filòsof de la diferència. Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 22 December 2015, p. 505–. ISBN 978-84-490-5164-7.
* 1 2 3 4 José María Garrán Martínez. La prohibición de la mendicidad. La controversia entre Domingo de Soto y Juan de Robles en Salamanca (1545). Universidad de Salamanca, 2004, p. 18–. ISBN 978-84-7800-631-1.
* ↑ La historia del trabajo social a través de su literatura. Univ Pontifica Comillas, p. 41–. GGKEY:Y9XQ29RALQW.
* ↑ Pedro Fraile. Modelar para gobernar: el control de la población y el territorio en Europa y Canadá : una perspectiva histórica. Edicions Universitat Barcelona, 2001, p. 175–. ISBN 978-84-475-2603-1.
# Josep Fabre (diputat)

Josep Fabre (Saorla, Vinçà, 13 de març del 1741 — Vinçà, 29 de gener del 1819) fou un metge i polític nord-català que participà en els debats de la Revolució Francesa.
Nasqué a Saorla, un llogaret a l'actual terme de la comuna de Vinçà, al Conflent. Encara que estava destinat a la carrera eclesiàstica, decidí dedicar-se a la medicina. Ja metge de professió, va ser també alcalde de Vinçà, i en aquest càrrec assolí el 1790 de calmar les tensions que causava l'associació Amis de la paix, una societat constituïda principalment per membres del clergat i de la petita noblesa. L'actitud prudent d'en Fabre li valgué ser nomenat jutge de pau de la vila.
El 3 de setembre del 1792 va ser elegit, per 93 vots de 158, diputat de la Convenció Nacional en representació dels Pirineus Orientals. Amb ell foren elegits Josep Antoni Guiter (127 vots, diputat), Joan Bonaventura Birotteau (98 vots, diputat), Jaume Josep Cassanyes (74 vots, diputat), Francesc Montagut (58 vots, diputat), Llorenç Delcasso (23 vots, reserva), Josep Chambon (18 vots, reserva). Es diu que el viatge a París el feu a lloms d'ase, i que trigà un mes a arribar-hi. ·
A la convenció no hi tingué una actuació destacada, i per malaltia no assistia ni a debats ni a votacions. Quan es feu la votació sobre l'execució de Lluís XVI no hi era present, cosa que li estalvià les conseqüències futures, tant si hagués votat en un sentit com en l'altre. Per la resta, s'uní a la facció parlamentària de la Muntanya i passà desapercebut. El 1794, i en el context de la Guerra Gran, tropes espanyoles de passada per Vinçà incendiaren casa seva. El 1795, en les eleccions per al Consell dels Cinc-cents renuncià a presentar candidatura, i hom elegí en el seu lloc el pradenc Jacques-François Izos.

## Referències

* ↑ Fabricio Cardenas, Vieux papiers des Pyrénées-Orientales, Extrait de naissance de Joseph Fabre
* 1 2 3 Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1914, p. 200. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)
* ↑ «Fitxa de Fabre, al web de l'Assemblea Nacional» (en francès). [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 Fabricio Cárdenas, 66 petites histoires du Pays Catalan, Perpignan, Ultima Necat, coll. « Les vieux papiers », 2014, 141 p. (ISBN 978-2-36771-006-8)
# La Nativitat de Maria d'Aldover

La Nativitat de Maria d'Aldover és una obra neoclàssica d'Aldover (Baix Ebre) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre parets mitgeres d'una sola façana, a la que destaca una portalada de pedra, de composició neoclàssica, de gran austeritat, que consta d'un arc de mig punt sobre impostes, enquadrat per columnes d'estil toscà que sostenen entaulament i frontó, sobre el que hi ha un buit circular.
L'obra és de maçoneria ordinària, amb el parament de la façana arrebossat i capcer a dues vessants rematat per una creu. El campanar surt del flanc dret de la façana. És de planta quadrada i presenta un buit per costat, amb arcs de mig punt. Està rematat per una cornisa i una barana de terrat.

## Referències

* 1 2 «La Nativitat de Maria d'Aldover». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2018].

## Enllaços externs

* «La Nativitat de Maria d'Aldover». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.