OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cant

El cant és l'acte de produir sons musicals amb la veu. La persona que produeix el cant s'anomena cantant.
El cant és el resultat de l'acció de l'aire expirat; surt del pulmons per l'acció del diafragma, com en qualsevol expiració activa, i en passar per la laringe fa vibrar les cordes vocals. El so així produït s'amplia posteriorment en les cavitats naturals superior (nas, faringe, boca), i eventualment és articulat per la llengua i els llavis per formar els diferents fonemes.
De fet, perquè el cant sigui possible cal activar molts recursos del cos humà: el sistema respiratori, molts músculs de l'abdomen, de l'esquena, del coll i de la cara. Aquesta complexitat exigeix que el domini del cant passi per un entrenament musical molt exigent i, en certa manera, és un entrenament comparable al que realitza un esportista. Per cantar cal tenir un bon to muscular i això obliga a tenir cura de la pròpia salut, procurant menjar bé, fer exercici, evitar el tabac i els excessos d'alcohol, etc.

## Arts escèniques

Cantar no és només fer servir la veu, no és només usar el cos adequadament, és també interpretar, transmetre al públic les emocions condensades en el text cantat. I en determinats gèneres musicals, cal unir el cant amb altres aspectes escènics.
En música clàssica, la veu és utilitzada com un instrument musical molt especial. Des de fa uns quants segles, el cant clàssic ha inspirat nombrosos compositors que li han dedicat diferents tipus d'obres vocals com cançons polifòniques, misses, motets, corals, cantates, òperes o oratoris.
En la música tradicional, el cant serveix de suport a un text més o menys poètic per formar una cançó.

## Vegeu també

* Fidjeri

## Enllaços externs

* Breu Història del Cant (anglès)
* Escalfament vocal Arxivat 2007-07-07 a Wayback Machine. (anglès)
* Entrenament vocal Arxivat 2011-10-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Veu cantada Arxivat 2008-01-30 a Wayback Machine. (anglès)
Viccionari
# Consent

Consent és una obra de teatre de Nina Raine escrita el 2017. La seva producció d'estrena es va fer al National Theatre del 4 d'abril al 17 de maig de 2017. Aquesta representació va rebre crítiques positives. En la seva crítica de 5 estrelles de The Independent, Paul Taylor va afirmar "Una de les obres de teatre més divertides i intel·ligents de Nina Raine fins al moment. Es recomana sense reserves." En la seva crítica de 4 estrelles per a The Telegraph, Dominic Cavendish va descriure l'obra com una "tensa, entretinguda tragèdia-comèdia moderna ... Val la pena veure aquesta ambiciosa obra de teatre per avui? El meu veritable comentari: sí, absolutament."
La producció del 2017 es va recuperar per a una transferència del West End el maig del 2018 amb el mateix director (Roger Michell), però amb un repartiment en gran manera nou i es va presentar al Harold Pinter Theatre fins a l'11 d'agost.

## Repartiments a l'estrena

| Personatge | 2017 | 2018 |
| Rachel | Priyanga Burford | Sian Clifford |
| Tim | Pip Carter | Lee Ingleby |
| Edward | Ben Chaplin | Stephen Campbell Moore |
| Gayle / Laura | Heather Craney | Heather Craney |
| Zara | Daisy Haggard | Clare Foster |
| Jake | Adam James | Adam James |
| Kitty | Anna Maxwell Martin | Claudie Blakley |

## Referències

* ↑ «Top 5 theatre openings: 3 - 9 April», 03-04-2017. [Consulta: 6 abril 2017].
* ↑ «Consent, Dorfman, National Theatre, London, review: One of Nina Raine's most enjoyable and intelligent plays yet», 05-04-2017. [Consulta: 6 abril 2017].
* ↑ Cavendish, Dominic. «A tense, entertaining modern-day tragi-comedy - Consent, National's Dorfman Theatre, review», 06-04-2017. [Consulta: 6 abril 2017].
* ↑ «Consent». Arxivat de l'original el 21 maig 2017.
# Carles Molin

Carles Mouly (o Molin en grafia occitana) nasqué a Grandvabre (Avairon) el 19 de març de 1919 i va morir a Vigolen e Ausil (Alta Garona) l'1 de març de 2009. Visqué a Tolosa, i fou un autor conegut a la regió de Migdia-Pirineus gràcies al caràcter humorístic del personatge de la Catinou (o Catinon en grafia occitana) i del Jacouti (Jacotin) del vilatge imaginari de "Minjocebos" (Minjacebas, "menja cebes"). La Catinou fou encarnada al teatre pel còmic Dominique el 1944. Va crear l'esbós del personatge de la Catinon en la crònica de la llengua occitana Jacouti e Catinou al diari La Depeche de Tolosa.
Els seus textos en occità tenen una dimensió col·lectiva i són testimonis de la memòria occitana.

## Obres

* Le dictionnaire de la Catinou, Tolosa, Loubatières, 1997
* Catinou et Jacouti et le petit monde de Minjecèbes, Tolosa, Loubatières, 1998
* La cuisine de Catinou, Tolosa, Loubatières, 2000
* Escafalados de Minjecébos, Tolosa, Loubatières, 2002
* Risouletos de Minjecébos, Tolosa, Loubatières, 2002
* Adissiats pla brave mounde, dessenhs, Éditions du Raffût, 2007
* Mon sabot de verre, Éditions du Raffût, 2008

## Referències

* ↑ Ladepeche.fr Nòta : A passat sa joventut a Complibat mas i es pas nascut.
* ↑ «Charles Mouly, de profondes racines occitanes». Arxivat de l'original el 2016-12-31. [Consulta: 30 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Charles Mouly, de Compolibat a Catonou
# Consens de Monterrey

El Consens de Monterrey (en anglès: Monterrey Consensus) va ser el resultat d'una de les conferències més importants sobre l'ajuda externa, la Conferència de Monterrey de 2002, la Conferència Internacional de les Nacions Unides sobre el Finançament per al Desenvolupament, celebrada en Monterrey (el Mèxic). Va ser adoptat pels caps d'Estat i de govern el 22 de març de 2002. Més de cinquanta caps d'Estat i dos-cents ministres de Finances, Afers exteriors, Desenvolupament i Comerç van participar en l'esdeveniment. Als governs es van unir els dirigents de les Nacions Unides, el Fons Monetari Internacional (FMI), el Banc Mundial i l'Organització Mundial del Comerç (OMC), destacats líders empresarials i de la societat civil i altres parts interessades. En la conferència es van assumir nous compromisos d'ajuda al desenvolupament per part dels Estats Units i la Unió Europea, així com d'altres països. Els països també van aconseguir acords sobre altres temes, com l'alleujament del deute, la lluita contra la corrupció i la coherència política.

## Referències

* ↑ https://www.un.org/en/events/pastevents/pdfs/MonterreyConsensus.pdf
# Capella dels Catalanes (Aranyel)

La capella dels Catalanes és una ermita situada a Los Catalanes, un mas despoblat del terme municipal d'Aranyel, a la comarca de l'Alt Millars, al País Valencià.

## Arquitectura
### Estructura

El temple està format per una nau de planta rectangular dividida en dos trams a la qual s'accedeix a través d'un arc de mig punt que degué emmarcar una porta ara desapareguda. A esquerra i dreta de l'atri, el conjunt és completat per dos arcs més de similars característiques. Al sud de l'Altar major, un buit comunica amb la sagristia.
El sostre, que s'ha enfonsat quasi per complet, era de volta de canó.

### Ornamentació

Dels elements decoratius de l'interior de la Capella, se n'han conservat pocs d'exemples. Així doncs, hi resten algunes motllures a la part superior dels pilars, i vestigis de pintura blava per tot arreu. També, el dispensador de l'aigua beneïda, de ceràmica blanca.
A la part superior del llindar que separa les dues parts de la nau, hi ha una peça triangular on es llegeix la inscripció Año 1862 i, per sota, Lo hizo José Catalán Manzano.

### Altar major

L'Altar major és la resta més significativa de tot el temple. Es tracta d'un senzill conjunt d'inspiració neoclàssica format per dos pilars i un travesser que emmarquen la taula on se celebra l'eucaristia i un marc on, segurament, hi hagué algun llenç ara desaparegut. Tot açò és rematat per un medalló acompanyat per motius florals. Just al seu davant, s'hi conserven algunes rajoles del paviment original.

## Referències

* ↑ «Ermitas de Arañuel» (en castellà). Ermitas Comunidad Valenciana. Arxivat de l'original el 2021-11-25. [Consulta: 18 setembre 2016].
# Coma de Fuses

La Coma de Fuses és una coma del terme municipal de la Torre de Cabdella, del Pallars Jussà, dins del seu terme primigeni.
Està situada al sud-oest de Coma-l'empriu; les dues comes són paral·leles. Per la Coma de Fuses davalla el barranc de la Coma de Fuses. És al sud-est del Pic de Filià, i al sud-oest del Fitero.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa a la Clota

La Casa a la Clota és una obra de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest projecte, al barri de la Clota (Vall d'Hebron), és el resultat de la unió de dos edificis preexistents situats entre mitgeres i de dues plantes cadascun. Amb la reforma es van unir ambdós habitatges, amb un estudi biblioteca com a peça significativa. Un dels edificis va conservar la seva estructura general, on es van situar la sala d'estar, el menjador i la cuina (a la planta baixa), i tres dormitoris (al pis superior). A l'altre immoble es van realitzar les reformes més dràstiques: es van buidar parcialment el forjat i la coberta del centre de la planta i es va construir una passarel·la amb una lluerna, que permet l'entrada de llum zenital a l'interior. Parets, bigues i sostres es van deixar parcialment vistos. Donat que els espais són de dimensions molt reduïdes, es van crear obertures entre les diferents sales per reduir espai i es va construir una nova façana -que dona al jardí- per ampliar l'habitatge.

## Història

Obra dels arquitectes Enric Miralles i Benedetta Tagliabue. Es va construir entre els anys 1998 i 1999.

## Referències

* 1 2 «Casa a la Clota». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 abril 2021].
# Casa a la Plaça (Montardit de Baix)

La Casa a la Plaça és una casa amb elements neoclàssics de Montardit de Baix, al municipi de Sort (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal, de planta en forma d'angle de noranta graus, el cos principal de la qual està situada al costat més llarg que conforma aquesta ela gegantina. Dit cos principal està constituït per una planta baixa i tres pisos, a banda d'un quart que fa de golfes que se situa sota la coberta inclinada.
Al sud-est es troba la façana principal, de distribució simètrica. Es divideix en dues parts per una pilastra que arriba fins l'eix del cavall que suporta la coberta a dues aigües. A costat i costat d'aquesta, s'obre, a cadascun dels tres pisos, un balcó.
La porta principal a una terrassa que hi ha al primer pis, a la qual s'hi accedeix per una escala exterior que comunica amb el jardí. Una balustrada de pedra protegeix la terrassa i l'escala.
Una pilastra similar a la descrita abans, separa la part del mig de la façana, dels respectius cossos laterals. Una cornisa separa a la façana del cos central, el darrer pis de la resta. A part, les golfes formen una mena de frontó, protegit per una ràfec prominent, aprofitant la coberta a dues aigües.
La pilastra del mig, encara que lleugerament descentrada respecte l'eix de la coberta, forma, a prop de la coberta, una mena de pinya i una garlanda en relleu.
A cada extrem del frontó, s'obren unes petites finestres ovalades.
El cos de l'oest està integrat per la planta baixa -on s'obre una porta d'arc rebaixat- i tres pisos.
A l'est, trobem un ala perpendicular al cos principal, que constitueix el braç curt de la ela. Aquesta part del casal presenta una planta baixa i dos pisos alts als quals s'obren espaioses galeries sobre el jardí mitjançant tres grans arcs rebaixats, i baranes amb balustres de pedra tornejats.
Existeix també un darrer pis, sota la coberta a una vessant; en aquest s'obren tres petites finestres ovalades.
Tanca el jardí un mur de pedra baix i un reixat de ferro forjat, separat en dos trams per pilones. La porta, igualment reixada, es troba flanquejada per dues pilones, decorades amb estucats de garlandes i volutes. La pilona situada a la dreta conté un escut on es pot llegir: "AGUSTÍ SIBIS YORTEU 1877".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Casa a la Plaça». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Casa al carrer Emili Monturiol, 111 (Sant Fost de Campsentelles)

La Casa al carrer Emili Monturiol, 111 és una obra modernista de Sant Fost de Campsentelles (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Caseta envoltada de jardí, el qual queda protegit per una reixa.
Edifici de planta rectangular amb cos afegit formant galeria i accés principal. Al fons, pavelló avui usat com a pàrquing.
El balcó, el porxo de la porta i la barana de la terrassa són de ferro forjat. Els arcs de finestres i portes i el remant de les golfes són de maó. Sanefes fetes de maó a l'altura del forjat.
Teulada a quatre vessants. En alguns llocs d'aquesta i sota el ràfec, ús de rajola vidrada de color verd.
A la paret exterior hi ha un mosaic encastat, de rajola vidrada i amb decoracions de ferro forjat, representant una escena amb Sant Josep, la Mare de déu i el nen Jesús.

## Història

Datació feta per estil.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa al carrer Emili Monturiol, 111». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Carros de foc (travessa)

Carros de foc és una ruta de muntanya de 55 km. i 9200 m de desnivell acumulat. El recorregut uneix nou refugis del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, situats a les comarques del Pallars Sobirà, la Val d'Aran, l'Alta Ribagorça i el Pallars Jussà.

## Història

La ruta va néixer amb les trobades de cortesia que es feien els guardes dels refugis entre ells. Llavors avisaven que avui havien passat els 'Carros de foc'. No va ser fins a l'any 2000 que es va institucionalitzar, i el 2003 el diari The New York Times va fer un reportatge sobre aquesta travessa pirenaica que la va fer internacionalment coneguda. El 31 de juliol de 2011, Arnau Julià esdevingué el primer i únic corredor, en realitzar dues voltes a Carros de Foc en menys d'un dia, aconseguint-ho en un temps de 23 hores, 59 minuts i 40 segons.

## La Travessa

* Terreny. La travessa discorre completament per un terreny d'alta muntanya, on els blocs de granit, tarteres i camins es barregen en un recorregut que salva un desnivell acumulat de 9.200 m. i 55 km. de distància.
* Alçada. Els refugis es troben a una alçada entre els 1.900 m. i 2.400 m. L'alçada mitjana de la travessa és de 2.400 m. i el punt més elevat és el Collet de Contraix de 2.745 m.
* Seguretat. Tots els refugis estan connectats per ràdio i aquests en si mateix amb els Pompièrs de la Val d'Aran.

## Reglament

* Modalitat Open. Es pot començar en qualsevol refugi, sentit i dies. La travessa es pot acabar en el temps que es desitgi, tot i que normalment es fa de 4 a 6 dies.
* Modalitat Sky Runner. Es pot començar en qualsevol refugi i sentit. Per ser un 'Sky Runner' s'ha d'acabar la travessa en menys de 24 h. Es fa en unes dates concretes. El recòrd és de 9h 22min fet per Andreu Simon Aymerich, corredor amb diabetis tipus 1 el dia 30 de juliol de 2020.
* Forfait. És un petit full on s'han de segellar els segells dels refugis de pas. S'han de segellar tots en menys de 24 h per ser un 'Sky Runner' i en més de 24h per comprovar que s'ha completat tota la travessia.

## Colls i muntanyes

* Els colls més durs són: Contraix, Monestero i Dellui.
* Les muntanyes més significatives són: Els Encantats, Pic de Peguera, Pic de Subenuix i Punta Alta de Comalesbienes.

## Refugis

Els nou refugis són:
* Refugi de la Restanca, (2.010 m.), Vall d'Arties
* Refugi Joan Ventosa i Calvell, (2.220 m.), Vall de Boí
* Refugi d'Estany Llong, (2.000 m.), Aigüestortes
* Refugi de Colomina, (2.395 m.), Vall Fosca
* Refugi Josep M. Blanc, (2.310 m.), Vall d'Espot
* Refugi Ernest Mallafré, (1.885 m.), Sant Maurici
* Refugi d'Amitges, (2.310 m.), Sant Maurici-Ratera
* Refugi de Saboredo, (2.310 m.), Tredòs-Salardú
* Refugi de Colomers, (2.100 m.), Circ de Colomèrs

## Vegeu també

* Carros de foc
* Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici

## Referències

* ↑ Reportatge del New York Times del 29.06.2003
* ↑ «Ultimas horas de Arnau Julià en las dos vueltas de 'Carros'» (en castellà). revista Trail, 31-07-2011. [Consulta: 7 agost 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Carros de foc
# Carles d'Aquitània

Carles d'Aquitània és el nom dels següents personatges:
* Carles I d'Aquitània o Carles II el Calb (Frankfurt, Sacre Imperi, 823 - Avrieux, França, 877), rei d'Aquitània (852-855)
* Carles II d'Aquitània el Jove o l'Infant (Frankfurt, ~847 - Buzançais, 866), fill de Carles el Calb i rei d'Aquitània (855-856)
* Carles III de França (879 - 929), rei de França, nominalment posseïdor d'Aquitània (884)
* Carles d'Aquitània (arquebisbe) (~825 - 863), fill de Pipí I i germà de Pipí II
# Carles d'Aquitània (arquebisbe)

Carles d'Aquitània (vers 825/830 - 4 de juny de 863) fou príncep d'Aquitània, fill de Pipí I i germà de Pipí II.
Carles va quedant en mans de Lotari el 840 i va viure a la seva cort posteriorment. El 848 fou cridat pel seu germà Pipí amenaçat per Carles el Calb, i va fugir de la cort amb alguns senyors que el van seguir i el mes de març del 849 es va dirigir a Aquitània però va tenir la desgràcia de caure (junt amb el seu seguici) en una emboscada preparada per Vivià comte del Maine, abat laic de Saint-Martin de Tours i cambrer de Carles II, sent enviats a Carles II (que era el seu oncle i padrí) que li va perdonar la vida i el va enviar a Chartres on va convocar una dieta pel mes de juny; en aquesta assemblea Carles, en presència de tots els senyors, va declarar de manera solemne que volia abraçar l'estat eclesiàstic i que ho feia per decisió pròpia sense cap pressió (si bé és evident que el seu oncle el va obligar). Els bisbes presents el van tonsurar i Carles el va enviar a l'abadia de Corbie on va restar un temps i on fou diaca.
Es va evadir d'aquest monestir el 854 per anar a ajudar altre cop al seu germà, i va reclutar un petit contingent, però va tenir poc èxit i el mateix any fou ferit greument en un joc nocturn amb els seus amics i una espasa li va penetrar en una part del cap; en endavant fou epilèptic. Refugiat a la cort de Lluís el Germànic el 855, aquest el va fer nomenar arquebisbe de Magúncia i arxicanceller el 8 de març del 856.

## Bibliografia

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
* Dictionnaire de biographie française. Roman d'Amat i R. Limousin-Lamothe (ed). París, 1967.
# Carles d'Habsburg

Carles d'Habsburg és el nom dels següents personatges:
* Carles d'Habsburg o Carles II d'Àustria Interior (Viena, 1540 - Graz, 1590), arxiduc d'Àustria, duc de l'Àustria Interior
* Carles d'Habsburg o Carles II de Castella
* Carles d'Habsburg o Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic
* Carles d'Habsburg o Carles VI del Sacre Imperi Romanogermànic i pretendent als regnes hispànics durant la guerra de Successió
* Carles d'Habsburg (Príncep d'Astúries) (Valladolid, 1545 - Madrid, 1568), infant de Castella i príncep d'Astúries, Girona i Viana (1556-1568)
* Carles Pius d'Habsburg-Lorena i Borbó (Viena, 1909 - 1953) pretendent carlí al tron espanyol amb el nom de "Carles VIII"
* Carles d'Habsburg-Lorena (1961), polític austríac, cap de la casa d'Habsburg-Lorena
Vegeu també:
* Carles d'Àustria
* Carles I d'Àustria i IV d'Hongria
* Carles Lluís d'Àustria
# Carlos Joel Salcedo Hernández

Carlos Joel Salcedo Hernández (Guadalajara, 29 de setembre de 1993) és un jugador de futbol professional mexicà que, actualment, juga com a defensa a l'Eintracht Frankfurt i a la selecció mexicana de futbol.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Eintracht Frankfurt. Arxivat de l'original el 2018-06-14. [Consulta: 17 juny 2018].
# Antístenes d'Esparta

Antístenes d'Esparta (en llatí Antisthenes, en grec antic Ἀντισθένης) fou un almirall (navarc) espartà a la guerra del Peloponès.
L'any 412 aC se li va confiar el comandament d'un esquadró per operar a la costa de l'Àsia Menor i se li va encarrega de succeir a Astíoc en cas que els comissionats espartans decidissin de privar-lo del comandament. No torna a aparèixer fins al 399 aC quan junt amb dos comissionats més va ser enviat a inspeccionar els afers d'Àsia Menor i va prorrogar el comandament de Dercil·lides per un any més.

## Referències

* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponès, VIII, 39
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, III, 2-6
# Bussiares

Bussiares és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 113 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bussiares era de 113 persones. Hi havia 42 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 17 parelles sense fills i 17 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 57 habitatges, 46 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 57 habitatges eren cases. Dels 46 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris i 17 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 30 en tenien cinc o més. 40 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 24 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bussiares el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 76 persones, 54 eren actives i 22 eren inactives. De les 54 persones actives 50 estaven ocupades (28 homes i 22 dones) i 4 estaven aturades (4 dones i 4 dones). De les 22 persones inactives 11 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de serveis i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bussiares a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bussiares a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.