OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Boucardicus randalanai

Boucardicus randalanai és una espècie de caragol terrestre pertanyent a la família Cyclophoridae.

## Hàbitat

Viu als boscos tropicals i subtropicals secs entre 340 i 530 m d'altitud.

## Distribució geogràfica

Es troba a Madagascar.

## Estat de conservació

La seua principal amenaça és la fragmentació de les seues poblacions.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* 1 2 3 Emberton, K.C. (2000). "Boucardicus randalanai." 2000 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2000. [Consulta: 13 abril 2023]

## Bibliografia

* Hilton-Taylor, C., 2000. 2000 IUCN Red List of Threatened Species. IUCN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.
# Ca l'Aiguader

Ca l'Aiguader és una masia de Palau-solità i Plegamans (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Actualment el seu ús és residencial.

## Descripció

Masia amb evidents transformacions del seu aspecte original. A la façana trobem un portal d'entrada, d'arc rodó adovellat. Al primer pis (on generalment s'hi ubicaven les estances d'habitatge) hi ha tres finestres rectangulars, emmarcades amb llinda i ampit lleugerament treballats. Al segon pis, on segurament es trobarien les golfes, s'observa una senzilla obertura rectangular. La coberta és de teula àrab a dues vessants. El mur de la façana principal és arrebossat i acaba en una forma ondulada amb elements decoratius (un gerro a cada extrem i una bola amb punxa al centre) com a coronament; a la façana també hi ha un rellotge de sol. Té molts edificis semiabandonats annexos al voltant.

## Història

Aquesta masia va ser una granja lletera fins a l'any 1995-1996.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Aiguader». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Club Medina de Lleida

El Club Medina de Lleida fou un club de basquetbol català de la Sección Femenina a Lleida.
Va ser fundat l'any 1965 dins l'Escola de Magisteri. L'equip jugava a les competicions provincials, dirigit per Josep Maria Reixach. L'any 1968 entrà a formar part de la Sección Femenina i adoptà el nom de Club Medina. A principis dels anys setanta el club ascendí a la segona divisió estatal, i entre les temporades 1973-74 i 1976-77 jugà a la primera divisió espanyola. Entre d'altres, destacaren les jugadores Pepa Calvet i Blanca Rubin de Celis. L'entitat va desaparèixer amb la dissolució de la Sección Femenina durant la Transició Espanyola.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Club Medina de Lleida». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Carles d'Orleans

Carles d'Orleans és el nom dels següents personatges:
* Carles d'Orleans o Carles I d'Angulema (?, 1459 -?, 1496), Comte d'Angulema i de Périgord (1467 - 1496).
* Carles I d'Orleans (París, 1394 - Amboise, 1465), príncep de França, duc d'Orleans i duc de Valois (1407 -1465).
* Carles II d'Orleans (Saint Germain-en-Laye, 1522 - Forestmontier, 1545), príncep de França, duc d'Orleans i d'Angulema
* Carles III d'Orleans (Saint-Germain-en-Laye, 1550 - Vincennes, 1574), Duc d'Orleans (1550 -1560) i rei de França (1560 -1574).
# Dispositiu HANS

El dispositiu HANS (Head and Neck Support - suport del cap i el coll) és un element de seguretat obligatori en molts esports d'automobilisme. Està fet principalment de fibra de carboni i té forma de U; la part de darrere es posa rere el clatell i els dos braços queden estirats per sobre els pectorals. El dispositiu reposa sobre les espatlles. Només està unit al casc - i no al cinturó de seguretat, ni al cos del pilot, ni al seient - per mitjà de dues àncores a cada costat, de manera similar al dispositiu Hutchens però més enrere. Després, s'instal·len els cinturons de seguretat de manera que passin just per sobre del dispositiu HANS a l'espatlla del conductor i que es creuin al centre del ventre del pilot. Així doncs, el dispositiu HANS està subjectat pel cos del pilot, no pel seient. El dispositiu serveix per evitar que el cap sigui projectat cap endavant en un accident, però sense restringir el moviment del coll. Quan el cos és projectat cap endavant en un accident, el dispositiu HANS roman al seu lloc a sobre dels cinturons de seguretat gràcies a la fricció de la superfície de goma amb els seus braços. Això redueix les possibilitats de sofrir lesions al cap o al coll, especialment una fractura cranial basilar.
El dispositiu fou dissenyat a principis dels anys 80 pel Dr. Robert Hubbard, un professor d'enginyeria biomecànica a la Michigan State University. Després de parlar la mort del pilot Patrick Jacquemart, mort en un accident en tests a causa de lesions cranials, es decidí que calia algun tipus de protecció per evitar les lesions cranials degudes a les aturades sobtades, especialment en els accidents. La causa principal de mort en pilots de cotxe durant les curses eren els moviments violents del cap, en què el cos roman a la seva posició gràcies als cinturons de seguretat però la inèrcia fa que el cap es mogui cap endavant. Encara es debat si el popular pilot de la NASCAR Dale Earnhardt morí a causa d'un cinturó de seguretat trencat o d'una subjecció inadequada del cap i el coll.
Molts pilots troben difícil acostumar-se al dispositiu, afirmant que és incòmode i restrictiu, i temen que pugui provocar més lesions i problemes dels que evitava. Alguns deien que la posició del dispositiu fa que els cinturons transmetin menys sensació de seguretat o que fa que rasqui contra l'espatlla i la clavícula. Tanmateix, molts d'aquests problemes són causats per una configuració incorrecta dels cinturons, talles equivocades o pel fet que alguns pilots, incòmodes amb la llibertat de moviments del cap que permet el HANS, redueixen la longitud de les tires. Els cinturons semblen estar menys ajustats a causa de les proteccions addicionals i la distribució més àmplia del pes que ofereix el HANS; les relliscades del cinturó són degudes a una configuració incorrecta del cinturó.

## Altres

* El pilot polonès de Fórmula 1 Robert Kubica va patir un esgarrifós accident al Gran Premi del Canadà del 2007. Es considera que el HANS va ser el que li va salvar la vida.

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
* HANS a f1.com (anglès)
# Barranc del Grau (Sant Esteve de la Sarga)

El Barranc del Grau, en algun mapa Barranc del Grau de les Xulles, és un barranc del terme de Sant Esteve de la Sarga, a la zona de Sant Esteve de la Sarga.
Es forma a 1.167,5 m. alt., a l'extrem sud-est del Cingle de Lledó, des d'on davalla cap al nord-oest. En el decurs del seu recorregut va rebent tot de barrancs afluents, la majoria per l'esquerra: barranc del Serrat, de la Fou, de la Carbonera, del Teix, fins que el seu curs queda menys encaixat pel costat de llevant, i aleshores rep el barranc del Comunet i barranc dels Burgals per la dreta, fins que s'aboca en el barranc de la Maçana.
# Blau de Coomassie

El Blau de Coomassie, (en anglès Coomassie blue o Coomassie Brilliant blue) és el nom de dos tints similars derivats del trifenilmetà que van ser desenvolupats per a l'ús en la indústria tèxtil. Actualment però, el seu ús majoritari és per al tint de proteïnes en bioquímica analítica, principalment gels d'electroforesi, com en el de tipus SDS-PAGE. La diferència entre el Blau de Coomassie G-250 i el Blau de Coomassie R-250 rau en l'addició de dos grups de metil en aquest últim. El nom Coomassie és una marca registrada de Imperial Chemical Industries.

## Color del tint

El sufix "R" al nom de Blau de Coomassie R-250 és una abreviatura de Red (vermell en anglès), donat que el color blau del tint té un lleuger to vermellós. Per a la variant "G" (Green, verd en anglès) el color blau té un més tint verdós. El "250" originalment denotava la puresa del tint.
El color dels dos tints depèn de l'acidesa de la solució. La variant "G" del tint ha estat estudiada en detall. A un pH inferior a 0 el tint té un color vermell amb una absorció màxima a una longitud d'ona de 470nm. A un pH al voltant d'1 el tint és de color verd, amb una absorció màxima a 620nm, mentre que per sobre de pH2 el tint és blau brillant amb un màxim a 595nm. A pH7 el tint té una absortivitat molar de 43.000M$^{-1}$cm$^{-1}$.
Els diferents colors són resultat de les diferents estats de càrrega de la molècula del tint. En la forma vermella, tots tres àtoms de nitrogen tenen una càrrega positiva. Els dos grups d'àcid sulfònic tenen valors de pK$_a$ extremadament baixos, i normalment serà carregat negativament, per tant, a un pH al voltant de zero el tint serà un catió amb una càrrega total de +1. El color verd correspon a una forma de tint sense càrrega global. En medis neutres (pH7), només l'àtom de nitrogen del grup funcional difenilamina porta una càrrega positiva, i el blau de la molècula de tint és un anió amb un total de càrrega de -1. El pK$_a$ per la pèrdua dels dos protons són 1.15 i 1.82. Al final de protó es perd sota condicions alcalines i el tint es torna de color rosa (pK$_a$ 12.4).

## Referències

* 1 2 3 Chial, H. J.; Thompson, H. B.; Splittgerber, A. G. «A spectral study of the charge forms of Coomassie Blue G». Analytical Biochemistry, vol. 209, 2, 1993, pàg. 258–266. DOI: 10.1006/abio.1993.1117. PMID: 7682385.
# Brou de gínjol

El brou de gínjol, en italià brodo di giuggiole, és un xarop preparat a partir dels gínjols que es fa a Itàlia.
El brou de gínjol és ric en vitamina C i sucres, és dolç i molt saborós.
L'expressió italiana "andare in brodo di giuggiole" (anar a brou de gínjol), es refereix a aquells que manifesten una gran felicitat donada per la bondat d'aquest producte i, per tant, amb el plaer en consumir-ho i té gran afinitat amb la nostra "estar més content que un gínjol".

## El fruit

El gínjol, fruita del ginjoler de la família de les Rhamnaceae, planta provinent de Síria i ja coneguda a Itàlia el 1660, emprat en el vocabulari de l'Accedemia della Crusca de l'època, avui és conreada també a Itàlia i és típica de la zona dels Colli Euganei al Vèneto. Essent un dels darrers fruits a madurar, és usat per a fer el lícor homònim.

## Recepta
### Ingredients

* 1 quilo de gínjols
* 1 quilo de sucre
* 2 penjolls de raïm moscatell
* 2 gots de vi preferiblement negre
* 2 codonys
* ratlladura d'1 llimona
* una mica d'aigua

### Preparació

Deixar assecar els gínjols durant un parell de dies, sense pelar-los. Pesar i ficar-les en una olla, cobrir amb aigua. Netejar els grans de raïm i afegir-los a l'olla juntament amb el sucre. Cuinar durant una hora a foc lent. Afegir els codonys i el vi. Augmentar la temperatura i fer evaporar el vi. Cap al final de la cocció (quan s'està gelificant) afegir la llimona ratllada, Bullir fins a obtenir un xarop cremós. Triturar-ho, colar-ho i deixar refredar i segellar en pots esterilitzats. Guardar-ho en un lloc fresc i fosc unes dues setmanes.

## Referències

* ↑ «"Andare in brodo di giuggiole" sul sito della Treccani». [Consulta: 13 octubre 2018]. (italià)
* ↑ «Giuggiolo e giuggiole». [Consulta: 28 març 2014]. (italià)
* ↑ «Ricetta con fonti bibliografiche». Arxivat de l'original el 7 de gener 2014. [Consulta: 28 març 2014]. (italià)
* ↑ «Recepta del brou de gínjols». [Consulta: 18 setembre 2015]. (italià)
# Chondrostoma angorense

Chondrostoma angorense és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al nord d'Anatòlia (Turquia).

## Referències

* ↑ Agassiz L. 1832. Untersuchungen über die fossilen Süsswasser-Fische der tertiären Formationen. Neues Jahrb. Mineral. Geol. Geogn. Petrefaktenk. v. 3. 129-138.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Elvira, B., 1997. Taxonomy of the genus Chondrostoma (Osteichthyes, Cyprinidae): an updated review. Folia Zool. 46 (Suppl. 1):1-14.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Forno Canavese

Forno Canavese és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 35 quilòmetres al nord-oest de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 3.336 habitants.
Forno Canavese limita amb els següents municipis: Pratiglione, Corio, Rivara, Rocca Canavese i Levone.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 11 abril 2020].
# Carles d'Aragó i Tagliavia

Carles d'Aragó i Tagliavia (Palerm, 25 de desembre de 1521 - Madrid, 23 de novembre de 1599), conegut com el duc de Terranova, i anomenat " el gran sículo ", va ser un noble sicilià que va exercir diversos càrrecs d'Estat al servei de l'Imperi espanyol durant el regnat Felip II.
Va ser conseller d'Estat, gran conestable del regne de Sicília i dues vegades el seu president, ambaixador a la cort de Rodolf II, virrei de Catalunya (1581-1582) i governador del Milanesat (1581-1592).
Pels seus serveis a l'imperi, va ser creat i duc de Terranova (1561), i príncep de Castelvetrano (1565) i i comte del Borguetto (1566), a part de cavaller de l'Orde del Toisó d'Or, tot i que va morir abans de rebre el collaret. També va ser marquès d'Ávola, Gran d'Espanya.

## Matrimonis i descendència

Va casar la primera vegada amb Margherita Ventimiglia, filla de Simón Ventimiglia, marquès de Geraci, un dels títols més importants de Sicília, amb qui va tenir per fills a:
* Giovanni d' Aragona Tagliavia, que es va casar amb Maria de Marinis Moncada, que va aportar en dot el marquesat de Favara i de San'Angelo Muxaro.
* Simone d'Aragona Tagliavia, que després d'estudiar a la Universitat d'Alcalá de Henares, va ser ordenat cardenal per Gregori XIII.
* Ottavio d' Aragona Tagliavia, militar al servei dels Àustries.
* Giuseppe d' Aragona Tagliavia, que va morir jove durant un duel a Milà.
* Anna d' Aragona Tagliavia, dona de Giovanni Ventimiglia, marquès de Geraci.
* Margherita d' Aragona Tagliavia, dona de Luigi Sanseverino, príncep de Bisignano.
* Giulia d' Aragona Tagliavia, dona de Fabrizio Carafa, príncep de Roccella.
Després d'enviudar de la seva primera dona, sent un home d'edat avançada, va contreure un segon matrimoni amb Isabella Moncada, filla del comte d'Aderno.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Bazzano, Nicoletta. «Biografía de Carlo d' Aragón (o Aragona) Tagliavia y Aragona». Real Academia de la Historia, 2018. [Consulta: 28 abril 2023].
* ↑ Francisco Xavier de Garma y Durán: Theatro universal de España: descripcion eclesiastica y secular de todos sus reynos y provincias, tomo IV, pág. 59.
* ↑ Real Academia Matritense: Anales de la Real Academia Matritense de Heráldica y Genealogía (2007), vol. X, págs. 292-294.
* ↑ Francesco Maria Emanuele e Gaetani: Della Sicilia nobile (1754), pág. 20.
* ↑ Historia de la insigne Orden del Toyson de Oro, vol I, pág. 258.
* ↑ VV.AA.. Historia de las órdenes de caballería y de las condecoraciones Españolas (tomo I, 2ª parte). Madrid: Imprenta de Tomás Rey, 1864, p. 603.
# Districte de Bergstraße

Districte de Bergstraßi (en alemany: Kreis Bergstraßi) és un Landkreis (districte) en el Regierungsbezirk Darmstadt, de l'estat federal de Hessen (Alemanya). Els territoris veïns al nord són els districtes de Groß-Gerau i Darmstadt-Dieburg, a l'est el d'Odenwaldkreis i al sud el districte de l'estat de Baden-Württemberg de Rhein-Neckar-Kreis i la ciutat de Mannheim. A l'oest es troba el Rin com a frontera natural del Rheinland-Pfalz. A l'esquerra del Rin es troba la ciutat lliure de Worms i el districte de Rhein-Pfalz-Kreis. La capital del districte recau sobre la ciutat de Heppenheim.

## Geografia

Una part del Kreises es troba dintre dels límits del bosc d'Odenwald, l'altra part es troba a la plana d'Oberrheinischen Tiefebene i pertany parcialment a la regió de Hessischen Ried.

## Composició del districte

(Habitants a 30 de juny de 2005)
| Ciutats 1. Bensheim (39.642) 2. Bürstadt (15.354) 3. Heppenheim (25.434) 4. Hirschhorn (Neckar) (3.692) 5. Lampertheim (31.779) 6. Lindenfels (5.362) 7. Lorsch (12.752) 8. Neckarsteinach (3.897) 9. Viernheim (32.884) 10. Zwingenberg (6.980) Gemeindefreies Gebiet 1. Michelbuch | Municipis 1. Abtsteinach (Sitz: Ober-Abtsteinach) (2.423) 2. Biblis (8.936) 3. Birkenau (10.419) 4. Einhausen (6.018) 5. Fürth (11.071) 6. Gorxheimertal (Sitz: Unterflockenbach) (4.117) 7. Grasellenbach (Sitz: Hammelbach) (3.954) 8. Groß-Rohrheim (3.735) 9. Lautertal (Sitz: Reichenbach (Odenwald)) (7.325) 10. Mörlenbach (10.634) 11. Rimbach (8.584) 12. Wald-Michelbach (11.516) |

## Vegeu també

* Würzburg
* Districte de Rhein-Berg

## Enllaços externs

* Web oficial de la ciutat Arxivat 2016-07-03 a Wayback Machine.
* gastwirtschaft-zur-bergstrasse
# Barranc del Ginebrell

El barranc del Ginebrell, és un barranc de l'antic terme de Fígols de Tremp, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Es forma a Collatrava, al sud-oest del quilòmetre 8 de la carretera C-1311, a 963 m. alt. Des d'aquest lloc baixa en direcció sud-est, deixant el Tossal Gros i la Masia del Caçador a la dreta (ponent). S'uneix al barranc de Montllobar al cap de poc tram de recorregut, que és força curt.
# Bones pràctiques

Per bones pràctiques o millors pràctiques s'entén un conjunt coherent d'accions que han rendit bé o fins i tot excel·lent servei en un determinat context i que s'espera que, en contextos similars, rendeixin resultats semblants.
Les "bones pràctiques" depenen dels experts i la seva popularitat, de les modes i, per això darrer, és possible que algunes resultin contradictòries entre elles mateixes.

## Vegeu també

* ITIL : Un conjunt de millors pràctiques àmpliament difós
* Normes ISO 9000 : Estàndards de qualitat
* Mètode just a temps : Millor pràctica que busca reduir l'estoc d'insums
* Benchmarking
* GEOMunicipal - Millors Pràctiques aplicades al govern electrònic

## Referències

* ↑ «Código de Buenas Prácticas».
# Bufotoxina

Les bufotoxines són una família de lactones esteroides tòxiques que es troben a les glàndules parotoides, pell i verí de molts gripaus (gènere Bufo); altres amfibis i algunes plantes i bolets. La composició exacta varia molt amb la font específica de la toxina. Pot contenir: 5-MeO-DMT, bufagina, bufalina, bufotalina, bufotenina, bufotionina, epinefrina, norepinefrina i serotonina. El terme bufotoxina també es pot usar específicament per descriura una bufagina amb suberilargina conjugada
Extractes de la pell de certs gripaus asiàtics, cpm Bufo bufo gargarizans, sovint es troben en alguns remeis populars xinesos. La substància tòxica present en els gripaus es pot dividir per la seva estructura química en dos grups:
* bufadienolides que són glucòsids cardíacs (per exemple, bufotalina, bufogenina)
* Substàncies relacionades amb la triptamina (per exemple, bufotenina)

## Referències

* ↑ Siperstein MD, Murray AW, Titus E «Biosynthesis of cardiotonic sterols from cholesterol in the toad, Bufo marinus». Archives of Biochemistry and Biophysics, 67, 1, 01-03-1957, pàg. 154–60. DOI: 10.1016/0003-9861(57)90254-0. PMID: 13412129.
* ↑ Lincoff, Gary; Mitchel, Duane H. Toxic and Hallucinogenic Mushroom Poisoning: A Handbook for Physicians and Mushroom Hunters. Nova York: Van Nostrand Reinhold, 1977. ISBN 978-0-442-24580-1.
* ↑ Kißmer, B.; Wichtl, M. «Bufadienolide aus Samen von Helleborus odorus» (en alemany). Planta Medica, 52, 2, 1986, pàg. 152–3. DOI: 10.1055/s-2007-969103.
* ↑ Chen KK, Kovaríková A «Pharmacology and toxicology of toad venom». Journal of Pharmaceutical Sciences, 56, 12, 01-12-1967, pàg. 1535–41. DOI: 10.1002/jps.2600561202. PMID: 4871915.

## Enllaços externs

* http://www.californiaherps.com/frogs/pages/b.b.boreas.html Arxivat 2013-10-30 a Wayback Machine.
* http://www.erowid.org/animals/toads/toads_health1.shtml
# Chondrostoma beysehirense

Chondrostoma beysehirense és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al llac Beysehir (Turquia). Els mascles poden assolir els 14,7 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Agassiz L. 1832. Untersuchungen über die fossilen Süsswasser-Fische der tertiären Formationen. Neues Jahrb. Mineral. Geol. Geogn. Petrefaktenk. v. 3. 129-138.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Bogutskaya, N.G., 1997. Chondrostoma beysehirense, a new cyprinid fish from Beysehir Lake, Central Turkey. Ichthyol. Explor. Freshwat. 8(2):151-158.
# Formiguer calb

El formiguer calb(Gymnocichla nudiceps) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae) i única espècie del gènere Gymnocichla. Habita la selva humida, boscos i matolls d'Amèrica Central i zona limítrofa del nord de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Formiguer calb». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2-1-2021 (català)
# Caràcters

* Aquest article tracta sobre l'obra de Teofrast. Vegeu-ne altres significats a «Caràcters, revista de llibres».
Caràcters (περὶ αὶσθήσεως [καὶ αισθητῶν) és una obra de Teofrast en què descriu els diferents tipus de persones que poden existir i ha estat un model per a la teoria sobre el personatge. Fortament inspirada en els plantejaments ètics del seu mestre Aristòtil, el llibre descriu amb ironia pessimista diferents tipus morals, ressaltant-ne els vicis. Cada tipus inclou una descripció breu, en format de text expositiu, amb exemples de la seva actuació, que sovint recullen fets quotidians o cites. L'obra tingué gran ressò durant l'edat mitjana i el barroc, tant com a exercici de composició com per a buscar inspiració artística.
Els caràcters descrits en l'obra són:
* el sorneguer
* el llagoter
* el xerraire
* el rústec
* l'afalagador
* el bandarra
* el bocamoll
* el fantasiaire
* el barrut
* el gasiu
* el brètol
* l'imtempestiu
* l'eixelebrat
* el talòs
* el superbiós
* el supersticiós
* el malcontent
* el malfiat
* el fastigós
* el carregós
* el bufanúvols
* el ganyó
* el fatxenda
* l'arrogant
* el covard
* el manaire
* el desficiós
* el maldient
* el malànima
* el tinyeta

## Referències

* ↑ http://www.obradoredendum.cat/obres/CaractersSumari.pdf Arxivat 2011-09-03 a Wayback Machine. Índex de la versió catalana
* ↑ de La Bruyère, J. Les caractères de Théophraste avec les Caractères ou, les moeurs de ce siècle [par M. de La Bruyère.Traduction nouvelle, avec le texte grec, des notes critiques et un discours préliminaire sur la vie et les écrits de Théophraste, par Coray,...] (en francès), 1799, p. 131.
Viccionari
# Chetia gracilis

Chetia gracilis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: Angola.

## Referències

* 1 2 «Chetia gracilis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).