OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corriol becllarg

El corriol becllarg (Charadrius placidus) és una espècie d'ocell de la família dels caràdrids (Charadriidae) que habita durant l'estiu vores de llacs i rius al sud-est de Sibèria, est de la Xina i Honshu i Shikoku, al Japó, arribant en hivern al sud de la Xina i nord d'Indoxina.
# César Abis Gundián

César Abis Gundián (Gijón, 1903-Moscou, 1968) va ser un obrer i militant comunista espanyol.

## Biografia

Va néixer a Gijón en 1903. Obrer ferroviari de professió, es va afilar al Partit Comunista d'Espanya (PCE) en 1933. Després de l'esclat de la Guerra civil va passar a formar part del comissariat polític de l'Exèrcit Popular de la República, exercint com a comissari de la 27a Divisió des d'agost de 1938. Al final de la contesa es va veure obligat a marxar a l'exili, instal·lant-se a la Unió Soviètica. Allí treballaria com a obrer a Kramatorsk i a la fàbrica Boriets de Moscou.
Va morir a Moscou el 18 de juny de 1968.

## Referències

* 1 2 Alzines Moral, 2008, p. 156.
* 1 2 Encinas Moral, 2008, p. 156.
* ↑ Engel, 2005, p. 296.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 188.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Encinas Moral, Ángel Luis. Fuentes históricas para el estudio de la emigración española a la U.R.S.S. (1936-2007). Madrid: Exterior XXI, 2008.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 2005. 84-922644-7-0.
# Copacabana (Rio de Janeiro)

Copacabana és un dels barris més famosos de la ciutat de Rio de Janeiro, Brasil. Localitzat a la zona sud de la ciutat, té una bonica platja en forma de mitja lluna i té el sobrenom de Princesinha do Mar degut a l'època daurada als anys 30, 40 i 50. Barri de bohemis, glamour i riquesa, Copacabana donà origen a moltes músiques, llibres, pintures i fotografies, tornant-se referència turística del Brasil. El barri fa frontera amb Lagoa, Ipanema, Botafogo i Leme.
El barri està ple de bons restaurants, bars, cafès, hotels, cinemes, bancs, esglésies, sinagogues (tradicionalment hi ha la comunitat jueva carioca), botigues i teatres.
El comerç està bastant diversificat, amb botigues elegants i cares barrejades i altres de perfil més popular. A partir de la dècada de 1960, la fama creixent va atreure nous pobladors provocant una gran densitat de població, fet que reduí l'estil confortable de la zona i generà una forta especulació immobiliària. La zona es va tornar en un microcosmos brasiler, unint famílies de classes diferents en aquest tros de terra espremut entre el mar i la muntanya. La població de Copacabana, de totes maneres, és en la seva major part, de classe mitjana i mitjana-alta.
* Vista de la platja de Copacabana.
* Vista del "Copacabana Palace".

## Referències

* ↑ «História de Copacabana» (en portuguès brasiler). [Consulta: 19 agost 2020].
* ↑ «Top 10 Most Popular Beaches in the World, Beach Vacation - photos4travel», 10-06-2016. Arxivat de l'original el 2016-06-10. [Consulta: 19 agost 2020].
* ↑ «Bairros do Rio» (en portuguès). [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de julho de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Copacabana - InfoEscola», 26-01-2013. Arxivat de l'original el 2013-01-26. [Consulta: 19 agost 2020].
# Cantó de Poissy

El cantó de Poissy és un cantó francès del departament d'Yvelines, situat al districte de Saint-Germain-en-Laye. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Achères
* Carrières-sous-Poissy
* Poissy

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-214 du 21 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département des Yvelines
# Cost per clic

El cost per clic (CPC) és un mecanisme de compra de publicitat per a determinats objectius de màrqueting. En el model de CPC, l'anunciant no paga en funció de l'audiència que veu un anunci, sinó en funció de l'usuari que respon a l'anunci, fent-hi un clic —i manifestant-hi, així, el seu interès a visitar la web de l'anunciant— per a saber-ne més coses.
El cost per clic és la quantitat de diners o suma de diners que un anunciant determinat paga al motor de cerca on té contractats els serveis, per un clic en l'anunci. Alguns motors de cerca populars són Google, Yahoo! i MSN.
L'avantatge és que només es paga pels clics fets en l'anunci. El pagament per clic ofereix la possibilitat d'arribar a un alt percentatge d'usuaris d'Internet, que, a més a més, estan interessats en el producte o servei equivalent. En la mesura que un anunci esdevé més popular, més amunt es troba en el lloc d'enllaços patrocinats i més barates en són les relacions amb les paraules clau.
La metodologia del cost per clic consisteix en un sistema de licitació. La campanya comença amb la creació de certs anuncis de text, l'elecció de les paraules clau i la decisió de quant es vol pagar per a cada visitant qualificat. Per cada paraula clau es pot comprar un anunci; el competidor també la pot comprar: sistema de licitació. Qui ofereix el millor preu per clic es posa més amunt en l'espai on es mostren els anuncis.
Quan van aparèixer els enllaços patrocinats en els cercadors, ningú no podia imaginar que aquells senzills i breus textos que apareixen amb els resultats de recerca, que enllacen amb altres pàgines web, acabarien essent el motor del creixement de la publicitat online i la base dels ingressos de Google.
El mètode dels enllaços patrocinats ha aconseguit revolucionar el mercat de la publicitat online i, alhora, ha aconseguit democratitzar-lo i fer-lo accessible a tothom. Gràcies al sistema de cost per clic, qualsevol negoci, per petit que sigui, pot fer publicitat a Internet i pagar només quan aconsegueix resultats. Ho pot fer des d'una inversió mínima. Aquest sistema també va permetre que siguin milers els anunciants a tot el món que usaven les solucions de Google per a vendre els seus productes. Són innumerables les webs que arreu del món aconsegueixen generar ingressos amb anuncis a Google —o amb altres sistemes similars, com l'ofert per Yahoo!, entre d'altres. Es tracta tant d'empreses de gran format i milions d'usuaris com de petits blogs amb pocs visitants.

## Referències

* ↑ Web 2.0: El usuario, el nuevo rey de internet. Ismael Nafría.

## Enllaços externs

* Cómo definen Yahoo! y Google el precio final a pagar por clic Arxivat 2009-12-27 a Wayback Machine. (castellà)
* Coste por click ¿Cuánto debo pagar por clic para que sea rentable? (castellà)
* Paid Search Advertising: Google AdWords, Yahoo Search Marketing & Microsoft adCenter Arxivat 2010-02-08 a Wayback Machine. (anglès)
# Cantó de Pointe-à-Pitre-2

El cantó de Pointe-à-Pitre-2 és una divisió administrativa francesa situat al departament de Guadalupe a la regió de Guadalupe.

## Composició

El cantó comprèn part de la comuna de Pointe-à-Pitre.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Georges Brédent | PPDG | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Dipodillus harwoodi

Dipodillus harwoodi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu al sud-oest de Kenya i el nord i centre de Tanzània. Els seus hàbitats naturals són els boscos oberts i secs, així com les sabanes. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del naturalista i taxidermista anglès Leonard C. Harwood.

## Referències

* ↑ Cassola, F. Gerbillus harwoodi. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 17 juliol 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 180. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Cugucia

Cugucia o cogucia deriva de la paraula cucut, cornut. Al comtat franc de Tarragona als segle xi i xii, pena imposada sobre els béns de la muller adúltera, com a dret del senyor jurisdiccional. Institució de dret públic, fou regulada pels Usatges de Barcelona en el sentit que si l'adulteri no havia estat consentit pel marit, aquest i el senyor es partirien en igual proporció els béns de l'adúltera; si hi havia hagut consentiment del marit, el benefici passaria íntegre al senyor; no caurien en la pena de pèrdua de béns les dones que haguessin adulterat per temor o manament del marit, i, si elles volien, eren separades del marit i recuperaven el dot i l'escreix. A partir del s. XIII, mal ús de dret privat, derivat de l'antiga institució de dret públic, a benefici dels senyors de masos o bordes, com a pena sobre el pagès de remença cuguç, encara que aquest no hagués consentit l'adulteri, sinó tan sols pel fet que hagués existit. Fou abolida per la sentència de Guadalupe el 1486.

## Vegeu també

* Mals usos

## Referències

* ↑ «Cugucia siciliana». [Consulta: 11 novembre 2019].
# Casa Assumpció Ribó

La Casa Assumpció Ribó és una obra de Matadepera (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

S'ha considerat ambient els fronts edificats de cases unifamiliars que conserven encara els trets arquitectònics essencials de la primera implantació urbana, l'habitatge rural bastit arran del camí.
Les cases estan arrenglerades al carrer i comparteixen parets mitgeres. Tenen una amplada d'un o dos cossos (uns 4 o 5 m cada un), i dues plantes d'alçada, connectades per una escala situada a la meitat de la profunditat de la casa. La façana es caracteritza per una entrada espaiosa, necessària per les tasques agrícoles i unes finestres petites tant la dels baixos com la de la planta pis. A la part del darrere dins la mateixa parcel·la hi havia l'hort. A l'interior de la casa s'hi poden trobar instal·lacions relacionades amb les tasques agrícoles (cups, forn de pa). Com elements constructiu hi trobem la volta de maó pla.

## Història

Aquest edifici va ser un dels primers establiments urbans de Matadepera, situant-se al camí ral que anava de Barcelona a Manresa durant el període 1768-1850. L'habitatge rural entre mitgeres evoluciona, a partir de la segona meitat del segle xix fins a principis del XX, guanya profunditat i alçada malgrat segueix tenint planta baixa i pis. La petita finestra del pis es substitueix per un balcó, la finestra de la planta baixa guanya llargada i s'hi posa una reixa, i l'entrada es fa per un cancell amb portes opaques.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Assumpció Ribó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2021].
# Cristall iònic

Un cristall iònic és un tipus de compost iònic en forma d'agregat estable en què un conjunt d'ions (cations i anions) ordenats perfectament en l'espai formen aquest cristall, és a dir, un catió (signe +) estarà rodejat de signes - (anions). Un exemple de cristall iònic pot ser NaCl (la sal comuna).

## Característiques físiques

* Punt de fusió alt
* Fràgils si no estan sota pressió
* Dúctils sota pressió
* Poden presentar conductivitat elèctrica
* Òpticament transparents
* Quan es dissolen en dissolvents polars, obtenim dissolucions conductores de l'electricitat per part dels anions i cations.

## Referències

* ↑ Diversos autors. Física i química 1 Batxillerat. Nau Llibres, 2011, p. 58. ISBN 8476428251.
# Dipodillus stigmonyx

Dipodillus stigmonyx és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de la zona de Khartum (Sudan), on viu a tres localitats situades a l'oest del Nil Blanc. Els seus hàbitats naturals són les planes rocoses i els herbassars oberts amb sorra consolidada. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Schlitter, D.; Granjon, L. Gerbillus stigmonyx. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 27 juliol 2017.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Cristal·linitat

La cristal·linitat és el grau d'ordre estructural d'un sòlid. En un cristall els àtoms o les molècules estan disposats d'una manera regular i periòdica. El grau de cristal·linitat té una gran influència en la duresa, densitat transparència i difusió. En un gas les posicions relatives dels àtoms o les molècules són completament aleatòries. Els materials amorfs com els vidres i líquids representen un cas intermedi i tenen ordre sobre distàncies curtes (uns pocs espais atòmics o moleculars) però no sobre distàncies llargues.
Molts materials (com vidres ceràmics o alguns polímers) es poden preparar una mescla de regions cristal·lines i amorfes. En aquests casos la cristal·linitat normalment s'expressa com percentatge sobre el volum del material que és cristal·lí. Tanmateix en els casos de materials completament cristal·lins pot variar el grau de perfecció estructural pels seus defectes cristal·logràfics
Per mesurar la cristal·linitat es fa servir la difracció de raigs X, però també les tècniques de calorimetria.

## Cristal·linitat de roques

La geologia descriu quatre nivells qualitatius de cristal·linitat:
* Roques holocristal·lines: roques ígnies constituïdes per elements perfectament cristal·litzats
* Roques hipocristal·lines: roques constituïdes en part per cristalls i en part per vidre.
* Roques hipohialines parcialment vidrosos;
* Roques holohialines (com l'obsidiana) completament vitris.

## Referències

* ↑ Cruells, Montserrat; Lllorca, Núria; Molera, Pere; Roca, Antoni; Vinyals, Joan. Ciència dels materials. Barcelona: Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona, 2007. ISBN 978-84-475-3178-3.
* ↑ «holocristal·lí». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cristal·linitat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Centre Cívic El Club

El Centre Cívic El Club és un edifici de Sant Miquel de Fluvià (Alt Empordà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat, situat a uns dos-cents metres de l'ajuntament. És un edifici de planta rectangular, amb coberta a dues aigües i una sola planta. L'accés a aquest edifici es fa a través d'un porxo decorat amb tres arcs de mig punt sostinguts amb columnes salomòniques decorades amb mosaic. Els arcs estan decorats amb mosaics de petites tessel·les amb els colors groc i blanc. Aquest colors es repeteixen a la decoració sota el ràfec, i també a les obertures de la façana lateral, on aquests mosaics formen un guardapols. La testera de la façana té forma ondulada i al centre d'aquesta hi ha la data 1922.

## Referències

* ↑ «Centre Cívic El Club». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 maig 2020].
# Dendrochirus zebra

Dendrochirus zebra és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 25 cm de llargària màxima.
* Coloració vermellosa amb cinc franges fosques.

## Reproducció

Es pot reproduir en captivitat.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls de corall i de clima tropical (30°N-15°S) que viu fins als 60 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del mar Roig i l'Àfrica oriental fins a Samoa, el sud del Japó (incloent-hi les illes Ogasawara) i Austràlia (incloent-hi l'illa de Lord Howe).

## Observacions

És verinós per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cuboctàedre cubitruncat

En geometria, el cuboctàedre cubitruncat o cuboctàedre cuboctatruncat és un políedre uniforme no convex indexat com a U$_{16}$. Té un símbol de Schläfli tr{4,3/2}. Té 20 cares (8 hexàgons, 6 octàgons i 6 octogrames), 72 arestes i 48 vèrtexs.

## Bibliografia

* Wenninger, Magnus (1983), Dual Models, Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-54325-5 p. 92

## Vegeu també

* Llista de políedres uniformes

## Referències

* ↑ Maeder, Roman. «16: cubitruncated cuboctahedron». MathConsult. Arxivat de l'original el 2015-03-29.

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Cubitruncated cuboctahedron» a MathWorld (en anglès).
* Weisstein, Eric W., «Tetradyakis hexahedron» a MathWorld (en anglès).
# Centre Cultural la Beneficència

El Centre Cultural la Beneficència és un centre cultural situat a l'antiga casa de la Beneficència de la ciutat de València. El seu origen és un antic hospici del segle xix, i en la dècada de 1990 va ser restaurat i preparat com a centre cultural i sala d'exposicions, on s'hi troben diferents institucions de l'àrea de cultura de la Diputació de València, de qui depén. Al seu interior es troben el Museu Valencià d'Etnologia i el Museu de Prehistòria de València.

## Edifici

L'edifici es va construir en 1841 sobre les restes de l'antic convent de la Corona i va ser obra de l'arquitecte Joaquín María Belda, per iniciativa de la Diputació Provincial. La institució es va crear a l'empara de l'antiga legislació liberal vuitcentista, que conferia a ajuntaments i diputacions el paper principal en el socors de la indigència. Fins 1982 es va dedicar a l'educació de nens. En 1995 es va convertir en el Centre Cultural La Beneficència i va patir una profunda remodelació -la segona de la seva història, havent estat la primera a 1944- a càrrec de l'arquitecte Rafael Rivera. En l'actualitat alberga el Museu de Prehistòria de València, el Museu Valencià d'Etnologia i altres serveis de la Diputació Provincial de València.

## Contingut

Dins d'aquest centre es troben:
* El Museu Valencià d'Etnologia
* El Museu de Prehistòria de València
* El Servei d'Investigació Prehistòrica.
* La Institució Alfons el Magnànim.
* El Centre de Publicacions de la Diputació de València.

## Sales d'exposicions

El Museu de Prehistòria alberga sales permanents amb materials arqueològics que comprenen des de la prehistòria valenciana fins a època visigoda.
El Museu Valencià d'Etnologia presenta l'exposició permanent amb sales dedicades a La Ciutat, Horta i marjal i Secà i muntanya.
També s'organitzen exposicions temporals i tallers didàctics sobre la societat i la cultura a través del temps.

## Vegeu també

* Barri del Carme
* Centre del Carme

## Referències

* 1 2 3 4 Seguí, 2015, p. 27.
* ↑ «Centro Cultural La Beneficencia» (en espanyol europeu). [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ Seguí, 2015, p. 34.
* ↑ Seguí, 2015, p. 37.

## Enllaços externs

* Museu Valencià d'Etnologia Arxivat 2007-02-09 a Wayback Machine.
* Museo de Prehistoria de Valencia Arxivat 2006-08-10 a Wayback Machine.
* Institut Alfons el Magnànim

## Bibliografia

* Seguí, Joan. «"Esta exposición no es para este museo" : las salas permanentes del Museu Valencià d'Etnologia». A: El desafío de exponer : procesos y retos museográficos. Bilbao: Universidad del País Vasco. Servicio Editorial, 2015, p. 185. ISBN 978-84-9082-190-9.
# Crossodactylodes pintoi

Crossodactylodes pintoi és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Peixoto, O.L. & Potsch de Carvalho-e-Silva, S. 2004. Crossodactylodes pintoi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Don Joan o el festí de pedra

Don Joan o el festí de pedra (títol original en francès, Dom Juan ou le Festin de pierre, sovint anomenat pels francesos, simplement, Dom Juan) és una obra teatral del segle xvii escrita per Molière. Està basada en l'exitosa peça teatral El burlador de Sevilla y convidado de piedra (1630), el protagonista de la qual es diu don Juan Tenorio, atribuïda a Tirso de Molina. El fet de prendre històries i personatges castellans en el teatre de França d'aquesta època es dona també en, per exemple, Le Cid de Corneille.
D'altra banda, a Espanya, el personatge, arquetip i llegenda de Don Joan és sobretot conegut per una obra posterior, en castellà, el Don Juan Tenorio (segle xix) de José Zorrilla, que ha esdevingut un clàssic del teatre en castellà i que es representa regularment tant a Espanya com en altres països hispanoparlants.
El Dom Juan de Molière, en cinc actes, va ser estrenat el 1.665 a París. Hi destaca el llibertinatge de l'argument, és a dir el corrent artístic de l'època que es manifestava per la llibertat en l'amor i contra els matrimonis de conveniència, tot i que no s'enfronta a l'Església.
# Diferenciació planetària

En ciència planetària, la diferenciació planetària és el procés de separació dels diferents constituents d'un cos planetari a conseqüència del seu comportament físic o químic, en el qual el cos es desenvolupa en capes diferents de composició; els materials més densos d'un planeta s'enfonsen fins al centre, mentre que els materials menys densos pugen a la superfície. Aquest procés tendeix a crear un nucli i un mantell. De vegades, amb formes diferents químicament d'escorça a la part superior del mantell. El procés de diferenciació planetària s'ha produït en els planetes, planetes nans, l'asteroide 4 Vesta, i els satèl·lits naturals (com la Lluna).

## Escalfament

Quan el Sol va encendre la nebulosa solar, hidrogen, heli i altres materials volàtils es van evaporar en el volum al voltant. El vent solar i la pressió de radiació van forçar aquests materials de baixa densitat de distància des del Sol. Les roques i els elements que els comprenen, van ser despullades de les seves primeres atmosferes, però es van mantenir, en acumular-se en protoplanetes.
Els protoplanetes tenien majors concentracions d'elements radioactius al principi de la seva història, la quantitat de la qual s'ha reduït amb el temps a causa del deteriorament radioactiu. L'escalfament, a causa de la radioactivitat, els impactes i parts d'altres protoplanetes, van créixer per esdevenir finalment planetes. A les zones foses, va ser possible per als materials més densos s'enfonsin cap al centre, mentre que els materials més lleugers es van elevar a la superfície. Les composicions d'alguns meteorits (acondrita) mostren que la diferenciació també es va dur a terme en alguns asteroides (p.e.: Vesta), que són cossos parentals dels meteoroides. L'isòtop radioactiu de curta vida $^{26}$Al va ser probablement la principal font de calor.
Quan els protoplanetes van acrear més material, l'energia en l'impacte provoca un escalfament local. A més d'aquest escalfament temporal, la força gravitacional en un cos prou gran crea pressions i temperatures que són suficients per fondre alguns dels materials. Això permet reaccions químiques i diferències de densitat per barrejar i separar materials, i fer que els materials tous s'estenguin sobre la superfície.
A la Terra, un tros gran de ferro fos és prou més dens que el material de l'escorça continental per forçar el seu camí a través de l'escorça al mantell. En el sistema solar exterior un procés similar pot tenir lloc però amb materials més lleugers: pot ser amb hidrocarburs com el metà, aigua com a líquid o gel, o diòxid de carboni congelat.

## Teories de la formació del nucli

* Catàstrofe del ferro
* Model de pluja de sortida

## Notes

* ↑ de Pater, I., and Lissauer, J.J. 2001. Planetary Sciences, Cambridge Univ. Press.
* ↑ Prialnik D., Merk R., 2008. Growth and evolution of small porous icy bodies with an adaptive-grid thermal evolution code. I. Application to Kuiper Belt objects and Enceladus. Icarus 197: 211–220.