OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Museu Històric de l'Alliberament de Roma

El Museu Històric de l'Alliberament de Roma és un museu de Roma (Itàlia) ubicat en un edifici tristament famós durant el període de l'ocupació nazi d'Itàlia. El palau de Via Tasso va ser la seu de la SS a Roma i entre les seves parets van ser empresonats, torturats i assassinats molts membres de la resistència italiana. El 4 de juny de 1944, durant l'alliberació de Roma, la població va entrar al palau, símbol del nazisme, i van saquejar-lo i alliberar-ne els presoners. L'edifici durant un temps també va ser la seu de l'Associació Nacional de Partisans d'Itàlia, i no va ser fins a l'any 1950 que la seva propietària el va donar a l'Estat i es creà el Museu Històric de l'Alliberament de Roma, un museu commemoratiu que recull documents, objectes, fotografies… relacionades amb l'ocupació nazi de la capital italiana i també mostra el que van viure les persones que van ser empresonades per la SS en el palau.
L'ocupació alemanya d'Itàlia, com en la resta de països ocupats, també es va caracteritzar per la forta repressió contra els moviments dissidents al règim i la deportació de milers de jueus italians als camps d'extermini. La vida sota l'ocupació nazi va ser especialment dura pels ciutadans de Roma, que van veure com els soldats alemanys els requisaven el menjar i el carbó, fet que va provocar que molts romans patissin la fam i el fred de l'hivern. L'ocupació de Roma finalitzà el 4 de juny de 1944, quan la Wehrmacht es retirava davant de l'avanç de les tropes aliades. Un any després de l'alliberació, el cineasta Roberto Rossellini amb la seva pel·lícula Roma, ciutat oberta va fer un fantàstic retrat de la vida a la capital italiana durant el domini nazi.

## Referències

* 1 2 «Museu Històric de l'Alliberament de Roma». Gencat.cat. Memorial Democràtic de Catalunya. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 26 setembre 2016].
# Quintanilla de Onésimo

Quintanilla de Onésimo és un municipi de la província de Valladolid, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Antigament s'anomenava Quintanilla de Abajo i va canviar el seu nom després de la guerra civil espanyola perquè és la localitat de naixement del polític feixista Onésimo Redondo Ortega, fundador de les JONS.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1115 | 1175 | 1081 | 1139 |
# Pargas

Pargas (en suec Parainen) és un municipi de Finlàndia, situat a la província de Finlàndia Occidental i a la regió de Finlàndia Pròpia. El 2022 tenia 14.991 habitants.

## Referències

* ↑ «North Ostrobothnia (Finland): Settlements in Municipalities» (en anglès), 31-12-2022. [Consulta: 1r juny 2024].
# Paul Dessau

Paul Dessau (Hamburg, 19 de desembre de 1899, Berlín oriental, 18 de juny de 1979) va ser un compositor alemany.
Músic precoç, als 12 anys ja donava concerts com a violinista al conservatori de Berlín, on seguí els estudis. En la dècada dels 1920, fou director d'orquestra, al Teatre de l'Òpera de Colònia, i més tard, a les de Berlín, Hamburg i Magúncia; malgrat tot, acabaria per abandonar aquestes activitats per dedicar-se plenament a la seua vocació: la composició.
El 1933, fugint del nazisme (era d'origen hebreu), emigrà a França; d'ací passà als Estats Units d'Amèrica el 1939, on travaria amistat amb Arnold Schönberg i Bertolt Brecht, amb el qual col·laborà estretament en diverses ocasions. Cal citar aquí les seves realitzacions musicals per a El cercle de guix caucasià i Mare Coratge (1946), La condemna de Lúcul (1951) i Puntila i el seu criat Mátti (1961).
Igual que Brecht, Dessau tornà al seu país el 1948; fixant la seva residència a Berlín oriental, on seguint la seva labor creadora, aconseguí tres vegades (1953, 1956 i 1965) el premi nacional de Música de la República Democràtica Alemanya.
Autor, a més, d'una coneguda Sonata per a piano (1915); un Concertino (1925) per a violí, flauta, clavecí i trompa; Marianlieder, composició per a cor i vuit instruments; i òperes com ara Lancelot (1918) i Einstein (1973), obres cíviques i himnes depurats i, alhora assequibles fins i tot per al públic menys entès, se'l considera per les seves característiques i el seu estil integrat en el moviment, netament germànic, de la Nova Objectivitat.
La seva activitat en el camp de l'ensenyament el portaria a escriure Treball a l'escola (1960), llibre de síntesi pedagògica digna de gran atenció. Vicepresident de l'Acadèmia de Belles Arts de Berlín oriental (1959-62), fou membre del Partit Comunista des dels primers anys de la seva residència en aquella zona.

## Bibliografia

* Tom No. 18 de l'Enciclopèdia Espasa
# Resolució 1682 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1682 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 2 de juny de 2006. Després de recordar les resolucions anteriors sobre la situació a Costa d'Ivori i la subregió, incloses les resolucions 1652 (2005) i 1667 (2005), el Consell va autoritzar un augment de la força de l'Operació de les Nacions Unides a Costa d'Ivori (UNOCI).

## Detalls

El Consell de Seguretat va expressar la seva preocupació per la continuació de la crisi a Costa d'Ivori, els obstacles al procés de pau de totes les parts i la seva amenaça per a la regió.
Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va prendre nota de les recomanacions del secretari general de les Nacions Unides Kofi Annan i va autoritzar un augment de la força d'UNOCI fins al 15 de desembre de 2006 de fins a 1.500 personal addicional, incloent 1.025 militars i 475 policies.
La resolució va declarar la disposició del Consell de mantenir la situació sota revista.

## Referències

* ↑ «Security Council strengthens Côte d'Ivoire mission». United Nations, 02-06-2006.
* ↑ Mehler, Andreas; Melber, Henning; Walraven, Klaas Van. Africa Yearbook. BRILL, 2007, p. 80. ISBN 978-90-04-16263-1.
* ↑ «UN Security Council to boost peacekeeping in Ivory Coast». BakuTODAY.net, 03-06-2006. Arxivat 21 de gener 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-01-21. [Consulta: 20 gener 2018].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 - 2006)
* Operació Unicorn
* Primera Guerra Civil de Costa d'Ivori

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Talègol cama-roig

El talègol cama-roig (Talegalla jobiensis) és una espècie d'ocell de la família dels megapòdids (Megapodiidae) que viu a la selva del nord de Nova Guinea i a l'illa de Yapen.

## Referències

* ↑ «Talègol cama-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Quercus yingjiangensis

Quercus yingjiangensis és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins del subgènere Cyclobalanopsis, del gènere Quercus.

## Descripció

Quercus yingjiangensis és un arbre perennifoli que creix fins als 20 metres d'altura. Les branques són primes, de color porpra fosc quan s'assequen, lleugerament solcades, subglabres, lenticel·lades, amb lenticel·les grises. El pecíol és prim, 1-1,5 cm. El limbe és oval-lanceolat, de 9-12 x 3-4 cm. La part de sota de les fulles són verdes, farinoses, escassament amb pèls estrellats i glabrescent, base arrodonida a àmpliament cuneades de vegades obliqües, marges serrats i l'àpex acuminat. Les glans són solitàries. La cúpula és en forma de plat d'uns 3 cm de diàmetre, la paret d'uns 2 mm de gruix. Les núcules són ovoides icòniques d'uns 2 x 3 cm.

## Distribució

Quercus yingjiangensis creix a les muntanyes de l'oesta de la província xinesa de Yunnan (Yingjiang Xian, Su-Dian Mo-lon-ho), als 2500 m.
Després de la publicació del tractament familiar per a la Flora de la Xina, aquest nom va ser sinònim de Quercus brevicalyx

## Taxonomia

Quercus yingjiangensis va ser descrita per Rafaël Herman Anna Govaerts i publicat a World Checklist and Bibliography of Fagales 322. 1998.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
yingjiangensis: epítet

## Referències

* 1 2 Cheng Yi, Wu; De-yuan, Hong. «Cyclobalanopsis yingjiangensis» (en anglès). Flora of China Editorial Committee. 1999. Flora of China (Cycadaceae through Fagaceae). 4: 1–453 p. 398. Pequín & St. Louis: Science Press i Missouri Botanical Garden. [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ A. Camus per Min Deng et al. (Novon 20:. 401 de 2010).
* ↑ «Quercus yingjiangensis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 4 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Quercus yingjiangensis a Tropicos.org
* Quercus yingjiangensis
# Museu Honmé

El Museu Honmé, Palau Reial o Palau del Rei Toffa és un museu situat en una antiga residència reial de Porto-Novo, Benín. Conté un exemple d'alounloun, que és un instrument musical tradicional, i la majoria de mostres estan relacionades amb el període del Rei Toffa. Tant el palau com l'espai que l'envolta foren afegides a la llista provisional del Patrimoni de la Humanitat de la Unesco del 31 d'octubre de 1996 en la categoria Cultural.

## Referències

* ↑ Kraus, Erika; Reid, Felicie. Benin (Other Places Travel Guide). Other Places Publishing, 26 January 2010, p. 113. ISBN 978-0-9822619-1-0 [Consulta: 14 juny 2011].
* ↑ La ville de Porto-Novo : quartiers anciens et Palais Royal - UNESCO World Heritage Centre
# Quo Vadis, Aida?

Quo Vadis, Aida? és una pel·lícula de 2020 dirigida, produïda i escrita per la cineasta bosniana Jasmila Žbanić. Aquesta coproducció internacional va comptar amb la participació de dotze companyies de vuit països diferents: Bòsnia i Herzegovina, Alemanya, França, Àustria, Polònia, Romania, Països Baixos i Noruega. L'estrena va tenir lloc el 3 de setembre de 2020 a la 77a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, festival en el qual va competir pel Lleó d'Or. La pel·lícula també fou nominada als Premis Oscar de 2020 a la categoria de Millor pel·lícula de parla no anglesa. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Argument

L'11 de juliol de 1995, la traductora de l'ONU Aida intenta salvar a la seva família després que l'exèrcit de la República Srpska s'hagi apoderat de la ciutat de Srebrenica, poc abans de la matança. La seva família es troba entre els milers de ciutadans que busquen refugi al campament de l'ONU. Com a coneixedora de l'estat de les negociacions degut a la seva professió, Aida té accés a informació crucial que necessita per a interpretar.

## Palmarès

| Premi | Categoria | Resultat |
| 77a Mostra Internacional de Cinema de Venècia | Lleó d'Or | Nominat |
| Festival Internacional de Cinema d'Antalya | Millor pel·lícula | Guanyador |
| Pel·lícula candidata de Bòsnia i Hercegovina als Premis Oscar de 2020 | millor pel·lícula internacional | Guanyador |
| Premi BAFTA de 2021 | Millor pel·lícula de parla no anglesa | Nominat |
| Premi BAFTA de 2021 | Millor direcció | Nominat |
| Festival de Cinema d'El-Gouna | Millor pel·lícula | Guanyador |
| Premis Independent Spirit | Millor pel·lícula internacional | Guanyador |
| LuxFilmFest 2021 | Grand-Prix | Nominat |
| Festival Internacional de Cinema de Rotterdam | Premi del públic | Guanyador |
| Premis Oscar de 2020 | millor pel·lícula internacional | Nominat |
| Festival Internacional de Cinema de Sofia de 2021 | Millor pel·lícula dels Balcans | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Quo Vadis, Aida? Film by Bosnian Director Jasmila Zbanic on the Venice Biennale». Sarajevo Times, 29-07-2020. [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ Sharf, Zack. «Venice Film Festival 2020 Full Lineup: Luca Guadagnino, Chloe Zhao, Gia Coppola, and More». IndieWire, 28-07-2020. [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ L.K. «Film Jasmile Žbanić o genocidu u Srebrenici nominovan za Oscara!» (en bosnià). Klix.ba, 15-03-2021. [Consulta: 15 març 2021].
* ↑ «Quo Vadis, Aida? - El cinema de La 2 | RTVE Play Catalunya». RTVE Catalunya, 27-02-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Quo vadis, Aida?». Goita què fan, ara!. [Consulta: 27 febrer 2023].
# Salisbury (Pennsilvània)

Salisbury és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 878 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Salisbury tenia 878 habitants, 350 habitatges, i 218 famílies. La densitat de població era de 847,5 habitants/km².
Dels 350 habitatges en un 26% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,7% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 37,7% no eren unitats familiars. En el 33,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 21,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.875$ i la renda mediana per família de 36.188$. Els homes tenien una renda mediana de 30.682$ mentre que les dones 17.222$. La renda per capita de la població era de 12.973$. Entorn del 10,6% de les famílies i el 18,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Salisbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Salisbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Paul Dietrich Giseke

Paul Dietrich Giseke (8 de desembre de 1741 Hamburg, Alemanya - 26 d'abril de 1796), va ser un metge, botànic i bibliotecari alemany.
Giseke inicià els seus estudis al Gymnasium Acadèmic d'Hamburg. Es va graduar a la Universitat de Göttingen l'any 1767. Aleshores va participar en una expedició per França i Suècia on va conèixer Linnaeus, esdevenint el seu deixeble i amic.- Linnaeus va donar el nom del gènere Gisekia en el seu honor.
A la tornada es va assentar a Hamburg i hi va practicar la medicina, el desembre de 1771 va esdevenir professor de física al Gymnasium Acadèmic d'Hamburg.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Talègol de Waigeo

El talègol de Waigeo (Aepypodius bruijnii) és una espècie d'ocell de la família dels megapòdids (Megapodiidae) que viu en escàs nombre als boscos de muntanya de l'illa de Waigeo, prop de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Talègol de Waigeo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/05/2023(català)
# Quintana de la Roca (Castellcir)

La Quintana de la Roca és un paratge del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situada al nord del sector central del terme, al nord-oest de la masia de la Roca, a llevant de la urbanització del Prat i al nord de la Roureda. És a llevant del Camí de Santa Coloma Sasserra.

## Etimologia

Deu el seu nom al fet que aquests camps són adjacents a la masia de la Roca; la paraula quintana reflecteix exactament aquest concepte.
# Museu de la Resistència Holandesa

El Museu de la Resistència Holandesa és un museu d'Amsterdam que mostra, a través d'objectes i documents autèntics, de fotografies i d'audiovisuals la història d'Holanda sota l'ocupació alemanya durant la Segona Guerra Mundial. Sobre la base d'històries personals, s'explica les diverses reaccions de la societat holandesa davant de l'ocupació: els qui van col·laborar amb els alemanys, els que es van mantenir neutrals a causa del temor a l'ocupant i els que es van organitzar en un moviment de resistència per boicotejar l'ocupació. El museu fou creat el 1985, i es traslladà l'any 1999 a la seva actual ubicació a l'edifici Plancius, antiga seu d'una societat coral jueva.
En plena Segona Guerra Mundial, Holanda, que s'havia mantingut neutral, va ser ocupada per l'exèrcit de Hitler durant cinc anys, des del 14 de maig de 1940 fins al 5 de maig de 1945. Molts homes van ser forçats a treballar per a la indústria de guerra alemanya i s'aplicaren les mateixes polítiques repressives contra la població jueva, contra altres minories ètniques i contra totes aquelles persones que el règim nazi no considerava "dignes". A la fi de la guerra, tropes aliades amb el suport de la resistència holandesa van alliberar el país. Unes 120.000 persones van ser empresonades per haver col·laborat amb els ocupants.

## Referències

* 1 2 «Museu de la Resistència Holandesa». espaisdememoria.cat. Memorial Democràtic de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Sam Posey

Sam Posey va ser un pilot de curses automobilístiques estatunidenc que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 26 de maig del 1944 a Nova York, EUA.

## A la F1

Sam Posey va debutar a l'onzena i última cursa de la temporada 1972 (la 23a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 3 d'octubre del 1972 el GP dels Estats Units al circuit de Watkins Glen.
Va participar en un total de dues curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en dues temporades consecutives (1972 i 1973) aconseguint un dotzè lloc com a millor classificació en una cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | Posició | Punts |
| 1971 | Team Surtees | Surtees | Cosworth | SUD | ESP | MON | HOL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA Ret | CAN | USA Ret | | - | 0 |
| 1972 | Champcarr Inc. | Surtees | Cosworth | ARG | SUD | ESP | MON | BEL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA | CAN | USA 12 | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Pargasita

La pargasita és un mineral de la classe dels inosilicats, i dins d'aquesta pertany al grup del nom arrel pargasita. Va ser descoberta l'any 1814 al municipi de Pargas, a la regió de Finlàndia Pròpia (Finlàndia), sent nomenada així per aquesta localitat.
Un sinònim poc usat és el d'hornblenda pargasítica.

## Característiques químiques

És un inosilicat de sodi, calci i magnesi, hidroxilat i anhidre. Pertany al grup dels amfíbols de inosilicats de cada doble de tetraedres de sílice, i dins d'aquest al subgrup dels clinoamfíbols de calci. Està estretament relacionat amb la fluorcannil·loïta (CaCa₂(Mg₄Al)(Si₅Al₃)₈O$_{22}$F₂).
Forma una sèrie de solució sòlida amb la ferropargasita (NaCa₂[(Fe$^{2+}$)₄Al](Si₆Al₂)O$_{22}$(OH)₂), en la qual la substitució gradual del magnesi per ferro va donant els diferents minerals de la sèrie.
A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses: titani, crom, manganès, potassi, fluor, aigua i fòsfor.

## Formació i jaciments

Apareix com a mineral molt comú en argiles silícies i pissarres metamorfitzades amb hornblendes. També es forma en roques volcàniques andesítiques i roques ultramàfiques alterades.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: diòpsid, flogopita, corindó, espinel·la, calcita, hiperstena, augita o plagioclasa.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita al volcà de Rocanegra (Santa Pau, Garrotxa).

## Referències

* ↑ «Pargasite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Pargasite from Rocanegra volcano, Santa Pau, Garrotxa, Girona, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 29 gener 2024].
* Pargasita, mindat.org.
* Pargasita, webmineral.com.
* Manual de pargasita, Mineral Data Publishing.
# Península de Nova Escòcia

La península de Nova Escòcia, en anglès: Nova Scotia peninsula, és una península situada a la costa de l'Atlàntic d'Amèrica del Nord.
També havia tingut històricament el nom de península acadiana (d'Acàdia).

## Localització

La península de Nova Scotia forma part de la província de Nova Escòcia al Canadà i està connectada amb la província veïna de Nova Brunswick per l'Istme de Chignecto. Pel sud limita amb el Golf de Maine, per l'oest amb la Badia de Fundy pel nord amb l'estret de Northumberland i per l'est amb l'estret de Canso.
Les aigües de l'Estret de Canso separen aquesta península de l'illa del Cap Bretó.
Altres illes geològicament associades a aquesta península són Boularderie Island, Brier Island, Long Island, Pictou Island, Tancook Island i altres de més petites.

## Referències

* The Natural History of Nova Scotia - the Nova Scotia Museum of Natural History Arxivat 2006-12-10 a Wayback Machine.
# Resolució 1684 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1684 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 13 de juny de 2006 després de reafirmar les resolucions 955 (1994), 1165 (1998), 1329 (2000), 1411 (2002), 1431 (2002), 1449 (2002), 1503 (2003) i 1534 (2004) sobre el Tribunal Penal Internacional per a Ruanda (TRIR), el consell va allargar els mandats d'11 jutges més enllà de les dates de venciment per completar els judicis en què estaven participant.

## Detalls

En el preàmbul de la resolució, el Consell de Seguretat va recordar que l'Assemblea General va escollir 11 jutges el gener de 2003 per complir un mandat de quatre anys al TPIR del 25 de maig de 2003 al 24 de maig de 2007 A més, tres jutges que van renunciar van ser substituïts posteriorment pel Secretari General Kofi Annan d'acord amb l'estatut del TPIR.
En resposta a una sol·licitud del secretari general, el Consell va ampliar els termes dels 11 jutges següents fins al 31 de desembre de 2008:
* Charles Michael Dennis Byron (Saint Kitts i Nevis)
* Asoka de Silva (Sri Lanka)
* Sergei Aleckseievich Egorov (Rússia)
* Mehmet Güney (Turquia)
* Khalida Rachid Khan (Pakistan)
* Erik Møse (Noruega)
* Arlete Ramaroson (Madagascar)
* Jai Ram Reddy (Fiji)
* William Hussein Sekule (Tanzània)
* Andrésa Vaz (Senegal)
* Inés Mónica Weinberg de Roca (Argentina)
Es va cridar als Estats amb nacionals que actuïn com a jutges del tribunal que estiguessin disponibles com a magistrats permanents fins al 31 de desembre de 2008, per tal de facilitar l'estratègia de finalització de tots els judicis al TPIR i al Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (TPIAI) a per a la fi de l'any.

## Vegeu també

* Genocidi de Ruanda
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 – 2006)

## Referències

* ↑ «Security Council extends term for 11 Rwanda tribunal judges». United Nations, 13-06-2006.
* ↑ Bohlander, Michael. International criminal justice: a critical analysis of institutions and procedures. Cameron May, 2007, p. 195. ISBN 978-1-905017-44-7.

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» (pdf). Nacions Unides, 2006.
# Talía Roselló Saus

Talía Roselló Saus (Xest, 18 de gener de 1981) és una política valenciana, diputada al Congrés dels Diputats en la X$^a$ Legislatura.
Té estudis de Dret i d'Empresarials. És presidenta del Comitè Nacional de Joves Socialistes i membre del Consell Federal del PSPV-PSOE. Considerada propera al sector de Jorge Alarte fou la número 2 de la llista del PSPV-PSOE a l'ajuntament de Xest a les eleccions municipals espanyoles de 2011. El 2012 treballava com a assessora del grup municipal socialista a l'ajuntament de Paterna.
El juliol de 2015 va substituir en el seu escó Antoni Such Botella, alhora substitut d'Inmaculada Rodríguez-Piñero Fernández, escollida diputada a les eleccions generals espanyoles de 2011. Ha estat portaveu adjunta de la Comissió de Cooperació Internacional per al Desenvolupament del Congrés dels Diputats.

## Referències

* 1 2 Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ La lista de Alarte (y Lerma): experiencia sin 'punch' Valencia Plaza, 20 d'octubre de 2011
* ↑ Llistes de les eleccions municipals a Xest, El Punt-Avui, 12 de maig de 2011
* ↑ El PSOE de Cheste presenta su candidatura
* ↑ RESOLUCIÓ número 3908, de 12 de novembre de 2012, de l'Alcaldia, per la qual es reconeix la dedicació de dos regidors i de l'assessora del grup polític PSPV-PSOE, DOCV