OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Vicenç

Can Vicenç és una casa al nucli empordanès de Llabià. S'hi observen finestres gòtiques a les façanes. Cal destacar també el ràfec el qual encara conserva les lloses de pedra amb les que van ser construït en l'època medieval. És un dels edificis que formem part del Carrer Major, de dues plantes i en forma de U, queda un pati al mig. Està construït amb pedra i morter de calc, mentre que la coberta és de teules.

## Referències

* ↑ «Can Vicens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# DOCfield

DOCfield Barcelona és un festival per posar en valor la fotografia documental i el fotoperiodisme a Barcelona a través d'exposicions i activitats. Liderada per la Fundació Photographic Social Vision, la primera edició va ser el 2013.
L'edició de 2014 va aplegar una cinquantena d'exposicions. El 2016 va fer una radiografia d'Europa a través de 100 autors i 30 mostres. A més de les exposicions hi va haver tallers familiars, projeccions nocturnes i visites guiades. A l'edició del 2017, que va ser la cinquena, hi va haver alguns canvis. El festival va passar de 50 a 25 exposicions per concentrar els continguts i de celebrar-se a la primavera, a fer-ho a la tardor, en concret del 18 d'octubre al 30 de novembre. Nou de les exposicions formaren una ruta des del Palau Robert al monument a Colom. La resta d'espais foren dispersos, com Can Basté, la Casa Capella, l'Hotel H10, la Nau Bostik o l'Espai de Fotografia Francesc Català-Roca. Entre les temàtiques, destacà la mobilitat humana, el drama dels refugiats o la solitud contemporània. El pressupost va ser de 163.700 euros, la meitat del Banc Sabadell i la resta de la Generalitat de Catalunya i l'Ajuntament de Barcelona. El Banc Sabadell n'és el patrocinador principal.

## Referències

* ↑ «DOCFIELD BARCELONA 2014 - RTVE.es», 24-05-2014. [Consulta: 16 març 2018].
* ↑ «DOCfield 2014 : Barcelone à l'heure du photojournalisme» (en francès). Fisheye Magazine, 04-07-2014.
* ↑ «DOCfield>14, 50 exposicions de fotografia documental». Timeout, 15-05-2014 [Consulta: 16 març 2018].
* ↑ Farré, Natàlia «Docfield retrata a Europa» (en castellà). elperiodico, 18-05-2016.
* ↑ Farré, Natàlia «El Docfield pone el foco en los éxodos contemporáneos» (en castellà). elperiodico, 18-10-2017.
* ↑ «DOCfield Barcelona reflexiona sobre la movilidad humana en 25 exposiciones». La Vanguardia.
* ↑ Ribes, Antoni «DOCfield: viatges per plaer i migracions forçades». ARA, 18-10-2017 [Consulta: 16 març 2018].

## Vegeu també

* Silvia Omedes Alegre

## Enllaços externs

* DOCfield - Lloc web oficial
# Estació de Mandri

Mapa Metro Línies 9 i 10 :
Mandri és una estació en construcció de la L9/L10 del metro de Barcelona. En aquesta estació del Tram 3 (Zona Universitària – la Sagrera) hi tindran parada trens de la L9 i la L10.
Se situarà al carrer Mandri amb el passeig de la Bonanova, al districte de Sarrià - Sant Gervasi. L'estació tindrà un sol accés i donarà servei al barri de Sant Gervasi - la Bonanova, al Centre Mèdic Teknon, al Col·legi la Salle Bonanova, i al Centre Cultural Pere Pruna. Serà una estació de tipus pou de 74 metres de profunditat i 32 metres de diàmetre, disposarà de 6 ascensors de gran capacitat, 2 ascensors per a persones amb mobilitat reduïda (PMR), i una andana de 108 metres projectats.
La previsió inicial era obrir l'estació l'any 2007, però donats diversos contratemps es va anar endarrerint la data. El mes de juny del 2011 el Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya va anunciar que aquest tram, encara no construït, estava paralitzat temporalment mentre es buscava finançament, evitant al mètode alemany o peatge a l'ombra utilitzat a la resta de l'obra. La previsió actual és inaugurar-la l'any 2024, un any més tard de la posada en marxa del tram comú del túnel.
    Article principal: L9 del metro de Barcelona
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Aeroport T1 | Sarrià | El Putxet | Can Zam |
| Pratenc | Sarrià | El Putxet | Gorg |
| Font recorregut: PDI 2009-2018. |||||

## Referències

* ↑ «L9». gencat.cat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r juny 2011].
* ↑ PDI 2009-2018, pàg. 161
* ↑ Borrell, Anna «Metro. Línia 9». Anuari territorial de Catalunya 2005. Institut d'Estudis Catalans, pàg. 230 [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «Territori i Sostenibilitat presenta els pressupostos de 2011 amb l'objectiu de reactivar l'economia». Gencat.cat. Generalitat de Catalunya, 03-06-2011. Arxivat de l'original el 2012-01-20. [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «Aturat el tram central de l'L9 fins a garantir-ne el finançament». L'Avui, 04-06-2011. [Consulta: 6 juny 2011].
* ↑ «El tram central de l'L9 de metro es prepara per a la reactivació». La Vanguardia.
* ↑ «PDI de la regió metropolitana de Barcelona 2009-2018: Programa AX (ampliació de xarxa)» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità, 2009. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 21 setembre 2010].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Can Marc (Vilaür)

Can Marc és una obra del municipi de Vilaür (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat al sud del nucli urbà de Vilaür, a pocs metres de distància del poble pel carrer de la Font, a la zona coneguda com els Llaparts.

## Descripció

És una masia de planta rectangular, formada per diverses crugies, amb la coberta de dues vessants de teula i distribuïda en planta baixa, pis i golfes. Presenta un cos rectangular adossat al sud, amb sortida a una terrassa al nivell del primer pis la qual té unes escales exteriors d'accés directe, conseqüència d'una reforma efectuada al segle xix. La façana principal està orientada a ponent i presenta un gran portal de mig punt adovellat, amb la clau gravada amb la data 1583. Al pis, les obertures són rectangulars i estan emmarcades amb carreus de pedra. La central presenta la llinda decorada amb una petita creu i la inscripció "CRISTOPHUS MARCUS ME FECIT", mentre que la de l'extrem sud és de llinda plana amb permòdols decorats amb rosetes. El ràfec de la teulada està bastit amb maons plans pintats i decorats amb motius geomètrics, tot i que està força degradat, ja que probablement duia una inscripció actualment esborrada.
La façana sud presenta una galeria a l'últim nivell, oberta mitjançant quatre finestres d'arc de mig punt arrebossat. A la part superior hi ha les restes d'un antic rellotge de sol mig esborrat. La façana de llevant presenta un forn adossat a l'extrem sud, de planta circular i bastit amb pedra desbastada, amb una alçada fins al nivell del pis. Està ubicat dins d'un petit recinte delimitat amb una tanca de pedra, al que s'accedeix des de la banda sud, a través d'un portal d'arc rebaixat bastit amb maons. La façana està reforçada amb un contrafort posterior, bastit amb maons i situat al costat del forn. Des de l'interior d'aquest recinte s'accedeix a un porxo embigat que dona pas a les antigues quadres i corrals de la masia, mitjançant obertures d'arc rebaixat bastides amb maons.
La construcció és bastida en pedra, tot i que està arrebossada i pintada.

## Història

L'antiga masia datada vers el segle xvi mitjançant la inscripció incisa a una llinda que presenta la data de 1583. També es pot apreciar la inscripció CRISSTOPHVS MARCVS ME FECIT.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Marc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Bruno Barreto

Bruno Barreto (Rio de Janeiro, 16 de març de 1955) és un director de cinema brasiler.

## Biografia

Va néixer en Rio de Janeiro, fill de Lucy i Luiz Carlos Barreto. Va començar a fer la seva primera pel·lícula, Tati a l'edat de disset anys, amb la que va participar al 8è Festival Internacional de Cinema de Moscou. i que el va convertir en un dels directors de cinema més coneguts del Brasil. Els gèneres presents en les seves pel·lícules varien des de la comèdia, amb treballs com Dona Flor e Seus Dois Maridos (1976) i Bossa Nova (2000), fins als thriller com O Que É Isso, Companheiro? (1997), amb el que va participar al 47è Festival Internacional de Cinema de Berlín. Altres pel·lícules dirigides per Barreto inclouen Carried Away i View from the Top.
Barreto va estar casat amb la actriu Amy Irving entre 1996 i 2005, amb qui va filmar Bossa Nova i Carried Away. Van tenir un fill anomenat Gabriel.

## Controvèrsia

Segons Bloomberg News, els fiscals brasilers al·leguen que Barreto va arrasar una selva protegida a l'illa brasilera de Pico per construir una casa personal. El 2006 va ser acusat de talar il·legalment un bosc protegit. Barreto havia acordat en un procediment judicial el 2008 enderrocar aquesta casa i restaurar el terreny en un termini de 2 anys. Tot i això, quatre anys després, la fiscalia afirma que la casa continua intacta.

## Filmografia

* 2013 - Lluna al Brasil
* 2013 - Crô - O pel·lícula
* 2008 - Última Parada 174
* 2007 - Caixa Dois
* 2004 - O Casamento de Romeu e Julieta
* 2003 - View from the Top
* 2000 - Bossa Nova
* 1998 - One Tough Cop
* 1997 - O Que É Isso, Companheiro?
* 1995 - Carried Away
* 1992 - The Heart of Justice telefilm
* 1990 - Sota una altra bandera
* 1987 - Romance da Empregada
* 1986 - Além da Paixão
* 1986 - Três Amigos Nunca se Separam - curtmetratge
* 1984 - O Beijo no Asfalto
* 1982 - Gabriela
* 1979 - Amor Bandido
* 1976 - Dona Flor e Seus Dois Maridos
* 1974 - A Estrela Sobe
* 1972 - Tati
* 1971 - Emboscada - curtmetratge
* 1971 - A Bolsa, a Vida - curtmetratge
* 1970 - Este Silêncio Pode Significar Muita Coisa - curtmetratge
* 1969 - Divina Maravilhosa - curtmetratge
* 1968 - Dr. Strangelove and Mr. Hyde - curtmetratge
* 1967 - Bahia, à Vista – curtmetratge

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». MIFF. Arxivat de l'original el 16 de gener 2013. [Consulta: 10 novembre 2021].
* ↑ «Berlinale: 1997 Programme». berlinale.de. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2019. [Consulta: 8 gener 2012].
* ↑ Adriana Brasileir. «Brazil's Rich Build Homes in Nature Preserves». bloomberg.com. [Consulta: 12 març 2012].
# Dalzell (Carolina del Sud)

Dalzell és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 2.260 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dalzell tenia 2.260 habitants, 805 habitatges i 622 famílies. La densitat de població era de 127,4 habitants/km².
Dels 805 habitatges en un 45,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56% hi vivien parelles casades, en un 16,4% dones solteres, i en un 22,7% no eren unitats familiars. En el 19,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,5% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 34,5% entre 25 i 44, un 17,7% de 45 a 60 i un 6,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.750 $ i la renda mediana per família de 41.979 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.006 $ mentre que les dones 22.000 $. La renda per capita de la població era de 15.124 $. Entorn del 12% de les famílies i el 14,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dalzell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dalzell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dalí·Joies

Dalí-Joies és una exposició de joies dissenyades per Salvador Dalí entre els anys 1941 i 1970, i que es poden veure al Teatre-Museu Dalí de Figueres. És gestionada per la Fundació Gala-Salvador Dalí.
L'exposició inclou les trenta-set joies d'or i pedres precioses de la col·lecció Owen Cheatham, dues joies realitzades posteriorment i els vint-i-set dibuixos i pintures sobre paper que Salvador Dalí va realitzar per dissenyar les joies.
La història d'aquestes joies va començar el 1941, any que el milionari nord-americà Cummings Caterwoold va adquirir les primeres 22. Salvador Dalí dissenyava les peces sobre paper, amb tota mena de detalls i una gran precisió de formes, materials i colors, i la confecció es feia a Nova York, sota l'atenta supervisió de l'artista, als tallers de l'orfebre d'origen argentí Carlos Alemany. El 1958, les joies foren adquirides per The Owen Cheatham Foundation, una prestigiosa fundació nord-americana creada el 1934 que cedia la col·lecció de joies perquè diverses entitats benèfiques, educatives i culturals recaptessin fons amb l'exposició, i finalment van ser dipositades al Virginia Museum of Fine Arts de Richmond. La col·lecció de joies es va exposar temporalment al Teatre-Museu Dalí de Figueres durant els mesos d'agost i setembre de 1973, un any abans de la inauguració del Museu. L'any 1981 fou adquirida per un multimilionari saudita i, posteriorment, per tres entitats japoneses, la darrera de les quals és la que en va formalitzar la venda a la Fundació Gala-Salvador Dalí.
Totes les peces de la col·lecció són exemplars únics, i la combinació de materials, dimensions i formes concebuda per Salvador Dalí la converteixen en un conjunt irrepetible en el qual l'artista va saber plasmar amb una mestria excepcional la riquesa de la seva singular iconografia. Or, platí, pedres precioses (diamants, robins, maragdes, safirs, aiguamarines, topazis, etc.), perles, coralls i altres materials nobles es combinen per donar forma a cors, llavis, ulls, formes vegetals i animals, símbols religiosos i mitològics i formes antropomorfes.
A més de concebre les formes de les joies, Salvador Dalí també va seleccionar personalment cadascun dels materials utilitzats, i ho va fer no només en funció dels colors o del valor, sinó també per la significació i les connotacions simbòliques atribuïdes a les pedres precioses i als metalls nobles.
Algunes de les joies que integren aquesta col·lecció: L'ull del temps (1949), El cor reial (1953) o L'elefant de l'espai (1961).

## Referències

* ↑ «Dali-Joies, Teatre-Museu». Arxivat de l'original el 2016-10-09. [Consulta: 6 octubre 2016].
* ↑ Història al web de la Fundació

## Enllaços externs

* http://www.salvador-dali.org/museus/joies/index.html
# Cotxoa porpra

La cotxoa porpra (Cochoa purpurea) és una espècie d'au de la família dels túrdids. Es pot trobar a Bangladesh, Bhutan, Xina, l'Índia, Laos, Birmània, el Nepal, Tailàndia, i el Vietnam. El seu hàbitat natural són els boscos de les terres baixes i muntanyes tropicals i subtropicals.

## Referències

* BirdLife International 2004. Cochoa purpurea. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Vist el 25 de juliol del 2007.
* ↑ «Cotxoa porpra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Cotyledon

* Aquest article tracta sobre la planta amb flor. Vegeu-ne altres significats a «Cotyledon (alga)».
Cotyledon és un gènere de plantes amb flors de la família Crassulaceae.

## Característiques

Són plantes crasses menudes. Algunes espècies que abans formaven part d'aquest gènere han passat actualment a altres gèneres.

## Espècies

* Cotyledon chrysantha
* Cotyledon elisae
* Cotyledon galpinii
* Cotyledon hispanica – orella de monjo
* Cotyledon orbiculata – orella d'ase
* Cotyledon tomentosa -
* Cotyledon undulata

### Espècies que ja no pertanyen al gènere Cotyledon

* Cotyledon hispanica L. → Sedum hispanicum (L.) DC.
* Cotyledon sedoides DC. → Mucizonia sedoides (DC.) Webb
* Cotyledon umbilicus-veneris auct., non L. → Umbilicus rupestris (Salisb.) Dandy - melics, barretets, coca de paret, capellets

## Bibliografia

* Miguel Colmeiro, La botánica y los botánicos de la Península Hispano-Lusitana, 1858

## Enllaços externs

* Noms de plantes Arxivat 2010-02-15 a Wayback Machine.
# Càricles

Càricles és el nom dels següents personatges:
* Càricles d'Atenes, demagog atenenc
* Càricles, metge grec
# Danjoutin

Danjoutin és un municipi francès, es troba al departament del Territori de Belfort i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2005 tenia 3558 habitants.

## Geografia

Se situa al Sud i molt a prop de Belfort, capital del departament.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005 |
| 3317 | 3520 | 3695 | 3451 | 3103 | 3383 | 3558 |
# Danišovce

Danišovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1287.
# Cove (Oregon)

Cove és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 594 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cove tenia 594 habitants, 231 habitatges, i 176 famílies. La densitat de població era de 283,1 habitants per km².
Dels 231 habitatges en un 31,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,8% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 23,4% no eren unitats familiars. En el 21,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,1% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 23,1% entre 25 i 44, un 27,6% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.542$ i la renda mediana per família de 42.344$. Els homes tenien una renda mediana de 31.793$ mentre que les dones 24.063$. La renda per capita de la població era de 15.872$. Aproximadament l'11,1% de les famílies i el 12,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cruzada Gerundense

La Cruzada Gerundense fou un batalló aixecat durant el setge napoleònic de Girona de 1809.
El batalló estava format per voluntaris, i estava compost per vuit companyies (dues d'elles de religiosos), una brigada d'obrers i una de fusters. La denominació de Croada responia a la contraposició del catolicisme enfront del laïcisme revolucionari i imperial francès.
| « | El plan de Cruzada gerundense, que V. S. ha adoptado con acuerdo del Prelado de esa Ciudad, para resistir á los enemigos que nuevamente tienen sitiada la plaza y librarla por tercera vez de la furia del tirano, ha merecido toda la aprobación de la Suprema Junta de Gobierno del Reyno. Jamás la Religión ha exigido más de justicia, que se levante el estandarte de la Cruzada: jamás la Patria ha reclamado con más derecho este esfuerzo de sus hijos.-- Gerona, famosa en todas las épocas de nuestra historia y más famosa aun en la actual crisis de la patria, se ha puesto en la gloriosa precisión de superar el heroismo de Zaragoza. Llave del Principado, por la perfidia atroz de nuestros enemigos, la seguridad de la provincia entera consiste en su defensa, y Gerona no dexará burladas las esperanzas de sus conciudadanos, no olvidará tampoco que solo venciendo puede evitar los horrores y los estragos que la están amenazando. Poderosos son estos motivos para que S. M. que por otra parte les proporcionará todos los auxilios y socorros posibles para hacer levantar el sitio, confíe que serán inútiles los esfuerzos del enemigo; pero todavia quiere añadir el de los premios á que se hacen acrehedores los que se sacrifican con generosa resolución por la patria; acordando que los que se alisten en la Cruzada y acrediten haber subsistido en ella constantemente haciendo el servicio hasta el fin de la guerra, sean libres para siempre del personal. De Real orden lo comunico á V. S. para su inteligencia y cumplimiento, en contextación á su papel de 12 del corriente.-- Y de la misma lo comunico á V. E. para su gobierno é inteligencia en la parte que le toca. | » |
| — Martin de Garay. Sevilla, 29 de juny de 1809 |||
Acabada la Guerra del Francès, el rei Ferran VII d'Espanya va garantir mesures de recompensa a la ciutat de Girona i als membres de la Cruzada Gerundense.

## Referències

* ↑ (castellà) José M. Ribas, El episodio nacional, «Gerona», visto por un gerundense «Anales galdosianos [Publicaciones periódicas]. Año IX, 1974 - Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes».
* ↑ (castellà) www.1808-1814.org
* ↑ Decretos del Rey Don Fernando VII (en castellà). Fermín Martín de Balmaseda, 1819, p. 285.
# Cucal negre de les Kai

El cucal negre de les Kai (Centropus phasianinus spilopterus) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita manglars i aiguamolls de les illes Kai, a les Moluques sud-orientals. Freqüentment és considerada una subespècie del cucal faisà.
# Cucut esquirol bec-roig

Piaya melanogaster és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita la selva humida del sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela, Guaiana, est de l'Equador i del Perú, nord de Bolívia i oest amazònic del Brasil.