OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Imre Gyöngyössy

Imre Gyöngyössy (Pécs, 25 de febrer de 1930 – Budapest, 1 de maig de 1994) va ser un director i guionista de cinema hongarès.
Graduat a l'Escola d'Art Dramàtic i Cinema de Budapest el 1961, el 1969 va dirigir el seu primer llargmetratge. Des de finals dels anys 70 va viure i treballar a la República Federal Alemanya. La seva obra li va portar un gran èxit internacional. La seva pel·lícula Jób lázadása (La revolta de Job, 1983), que va codirigir amb Barna Kabay, fou nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa. Gyöngyössy va dir que intentava que la pel·lícula donés "un missatge no sols entre generacions sinó també entre nacions".
La seva dona Katalin Petényi va ser historiadora de l'art, guionista i editor, el seu fill Bence també va ser director. Va morir l'1 de maig de 1994 a Budapest, als 64 anys, el mateix dia que va morir el triple campió mundial de Fórmula 1 Ayrton Senna. És sebollit al cementiri Farkasréti de Budapest.
El 1997 se li va dedicar el documental In memoriam Gyöngyössy Imre.

## Filmografia

* 1966: Aranysárkány
* 1968: Férfi arckép
* 1969: Virágvasárnap
* 1972: Meztelen vagy
* 1974: Szarvassá vált fiúk
* 1975: Várakozók
* 1978: Havasi selyemfiú
* 1978: Két elhatározás
* 1980: Töredék az életröl
* 1981: Pusztai emberek
* 1983: Jób lázadása
* 1984: Yerma
* 1985: Add tudtára fiaidnak
* 1987: Boat People
* 1988: Cirkusz a holdon
* 1992: Fünfzig Jahre Schweigen: Deutsche in der UDSSR
* 1993: Holtak szabadsága
* 1994: Halál sekély vízben

## Referències

* 1 2 Simon, Andrew L. «Theater and Cinema». A: Made in Hungary: Hungarian Contributions to Universal Culture , 1998 , p. 115. ISBN 0-9665734-2-0 [Consulta: 2008-06-09 ].
* ↑ (hongarès) Gyöngyössy Imre, Színház- és Filmművészeti Egyetem
* ↑ «1983: Best Foreign-Language Film». A: Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc., 2008 [Consulta: 9 juny 2008].
* ↑ HUNGARY'S WARTIME ANGUISH IS RELIVED THROUGH 'THE REVOLT OF JOB', New York Times, 27 de maig de 1984
# La Encina

La Encina és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Ciudad Rodrigo, a l'Est amb Pastores, al Sud amb Martiago i Herguijuela de Ciudad Rodrigo i a l'Oest amb El Bodón.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 274 | 227 | 180 | 160 |

## Enllaços externs

* Encina Enllaç a Wikisalamanca
# Inocencio Jiménez Vicente

Inocencio Jiménez Vicente (Saragossa, 11 de setembre de 1876 – Madrid, 27 d'abril de 1941) va ser un jurista aragonès, un dels pioners de la previsió social i membre de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

Fill d'un espardenyer, estudià el batxillerat als escolapis. El 1901 va obtenir el premi extraordinari de Llicenciatura en la Facultat de Dret de la Universitat de Saragossa i el 1902 es va doctorar en la Universitat de Madrid. En 1903 va marxar a París per ampliar estudis, on va contactar amb figures destacades del catolicisme social europeu, al que dedicaria el millor de la seva vida participant activament en l'Acció Social Catòlica.
El 1906 va obtenir la càtedra de dret penal de la Universitat de Saragossa, on formà part de l'anomenat grup de Saragossa (Aznar, Juan Salvador Minguijón y Adrián, Latre, Sancho Izquierdo, etc.), amb els que el 1901 va fundar El Noticiero. Va promocionar cercles catòlics i va participar activament en les assemblees universitàries de 1902, 1905, 1915 i 1922, així com en l'Estatut de la Universitat en 1919. Entre 1906 i 1919 va recórrer tot Aragó promovent el cooperativisme i l'associacionisme agrari.
Va ser vocal de la Comissió de Llibertat Condicional, membre del Patronat de Presos Lliberts, fundador del reformatori El Buen Pastor i vicepresident del Tribunal Tutelar de Menors. En 1920 es va traslladar a Madrid i amb Josep Maluquer i Salvador va fundar l'Institut de Previsió Social, del que en fou nomenat director en 1931 a la mort de Maluquer.
En 1940 va obtenir la càtedra de Dret Penal de la Universitat de Madrid, va ser nomenat vocal de la Comissió de Codificació i va accedir a la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Obres

* La acción social en Bélgica Saragossa, 1904.
* Vademécum del propagandista de sindicatos obreros; Saragossa, 1909.
* Vademécum del propagandista de sindicatos agrícolas; Saragossa, 1909.
* Veinte años de Previsión Social; Madrid, 1929.
* Memorias del Instituto Nacional de Previsión desde 1931 hasta 1935. El Seguro Social y el privado; Madrid, 1934.
* Las inversiones de los Fondos de Previsión; Madrid, 1927.
* La unificación de los Seguros Sociales; Madrid, 1936, tercera edició.
* La obra de los Homenajes a la Vejez; Madrid, 1934.
* Los Tribunales Tutelares de Menores; Saragossa, 1932

## Referències

* ↑ «Inocencio Jiménez Vicente». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* ↑ Biografia Arxivat 2015-11-21 a Wayback Machine. al Diccionario de Catedráticos Españoles de Derecho
# Mantophryne lateralis

Mantophryne lateralis és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Papua Nova Guinea i Indonèsia.

## Referències

* Richards, S. & Parker, F. 2004. Mantophryne lateralis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Museu del Tractor

El Museu del Tractor és una col·lecció privada de tractors i màquines de camp a Santpedor, accessible al públic, considerat om un equipament privat d'ús cultural. Conté tant maquinari real com a maquetes funcionals. Situat a les antigues naus industrials d'una foneria al Carrer Tarragona, un local que el 2009 es trobava en mal estat. És un museu particular.
El museu té una exposició permanent i un magatzem que sumen més d'un centenar de peces. Albert Torras i Pey va començar la col·lecció el 1975 i la va obrir al públic el 2000. A més d'una quinzena de tractors restaurats i funcionals, s'hi troben altres eines que il·lustren la mecanització de l'agricultura al llarg del segle xx, des dels inicis, quan només hi havia eines tibades per cavalls. La col·lecció destaca per la quantitat de peces exposades i el seu nivell de restauració.
La col·lecció es pot visitar en demanar hora.

## Referències

* ↑ Pfenniger, Mariana; Juanola, Elisenda; Argimon, Eugènia; Roig, Aina. Pla d’equipaments culturals de Santpedor (pdf). Barcelona: Diputació de Barcelona, setembre 2009, p. 34.
* ↑ «El Segar i el Batre d'Avià recupera una cançó i una dansa tradicional | NacióBerguedà». NacióBerguedà. Nació Digital, 10-07-2015. [Consulta: 4 setembre 2022].
* 1 2 «Un patrimoni de col·lecció». Ajuntament de Santpedor. [Consulta: 4 setembre 2022].
* ↑ Pfenniger et al., 2009, p. 35.
* ↑ «Col·lecció de Tractors Albert Torras». A: Guía de museos de automoción de España (en castellà). Federació Espanyola de vehícles antics & Fundació RACE, febrer 2018, p. 14.
* ↑ «Santpedor acull l'únic Museu del Tractor de Catalunya», 26-09-2003.
* ↑ «Exposició de Tractors i Eines del Camp». Agència Catalana de Turisme. [Consulta: 4 setembre 2022].
# Kazuo Saito

Kazuo Saito (Prefectura de Saitama, Japó, 27 de juliol de 1951) és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Kazuo Saito va disputar 32 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Joana de Lestonnac

Joana de Lestonnac (Bordeus, 1556 - 1640) va ser una religiosa francesa, fundadora de la Companyia de Maria, primera congregació religiosa dedicada a l'educació de nenes. És venerada com a santa per l'Església Catòlica Romana.

## Biografia

Jeanne de Lestonnac Eyquem va néixer i es va formar en una família benestant de Bordeus. Era filla de Richard de Lestonnac i de Jeanne Eyquem i, per tant, neboda de Michel de Montaigne, famós filòsof i humanista. El seu pare era catòlic i la seva mare calvinista, i fou educada en la fe catòlica.
Des de la seva infància experimenta una profunda experiència espiritual i una inclinació per la vida religiosa: "tingues cura, filla meva, de no deixar apagar aquesta flama que he encès en el teu cor i que et mena a seguir-me amb un desig tan ardent".
El 1572 és desposada amb Gaston de Monferrant, baró de Landiràs, amb qui tindrà set fills. Als 41 anys mor el seu marit i cinc anys després ingressa al monestir de les monges fulienques de Tolosa. Tanmateix la rigorositat de la regla ultrapassa les seves forces i ha de deixar la vida monàstica.

### Fundació de la Companyia de Maria

Durant aquests anys el seu projecte va prenent formes més concretes. En un somni, anomenat en les seves obres la nit del Cister, quan era encara al monestir, entreveu una gran quantitat de noies joves desorientades per manca d'ajuda. Després de deixar la vida monàstica, es retira al castell de La Mothe per decidir el seu futur.
El 1605 la pesta fa estralls a Bordeus. Joana es dedica incansablement a l'atenció dels malalts i al seu voltant comencen a ajuntar-se un grup de noies joves amb semblant inquietud. La relació aleshores amb els jesuïtes esdevé fonamental, atès que ells també viuen la preocupació pels joves. Aconsellada pels jesuïtes F. Raymond i Jean de Bordes, i prenent com a model la Companyia de Jesús, projectà de fundar un institut religiós dedicat a l'educació de les noies.
L'any 1607 comença l'activitat de la Companyia de Maria, amb Joana de Lestonnac al davant d'una comunitat de germanes, que harmonitzen la pregària i la vida contemplativa i la dedicació a l'ensenyament i la instrucció cristiana de la dona. Maria és el model que volen imitar i la santa patrona protectora del nou institut. Serà aprovat i autoritzat per l'arquebisbe de Bordeus François d'Escoubleau de Sourdis el 25 de març de 1606, i a Roma l'aprovarà el papa Pau V el 7 d'abril de 1607.
Les fundacions de noves cases s'entenen ràpidament per tot França: quan Joana morí, als 84 anys, en 1640, la congregació ja tenia 30 cases.

## Veneració

Pius XII la canonitzà el 1949 i la seva festa se celebra el dia 15 de maig. El 1650 la Companyia realitza la primera fundació fora de territori francès, a Barcelona. Hi ha presència actualment a quatre continents.

## Vegeu també

* Companyia de Maria

## Referències

* ↑ L'educació de les dones: Joana Lestonnac i la creació de la Companyia de Maria. Barcelona: Institut Català de les Dones, 2008 [Consulta: 20 agost 2013].
# Mantophryne

Mantophryne és un gènere de granotes de la família Microhylidae que és endèmic de Papua Nova Guinea i Indonèsia.

## Taxonomia

* Mantophryne infulata (Zweifel, 1972).
* Mantophryne lateralis (Boulenger, 1897).
* Mantophryne louisiadensis (Parker, 1934).

## Referències

* IUCN (anglès)
# Pelle Svanslös och den stora skattjakten

Peter-No-Tail and the Great Treasure Hunt (suec: Pelle Svanslös och den stora skattjakten) és una pel·lícula animada sueca del 2000 dirigida per Mikael Ekman.

## Repartiment

* Björn Kjellman - Pelle Svanslös
* Cecilia Ljung - Maja Gräddnos
* Christer Fant - Elaka Måns
* Leif Andrée - Bill
* Göran Thorell - Bull
* Suzanne Ernrup - Gullan från Arkadien
* Brasse Brännström - Trisse
* Jonas Uddenmyr - Murre från Skogstibble
* Lena-Pia Bernhardsson - Maja Gräddnos mamma
* Peter Harryson - Pettersson
* Siw Malmkvist - Gammel-Maja i Domkyrkotornet
* Lars Dejert - Tusse Batong
* Krister Henriksson - Berättare
* Anna Björk - Inredningskatt

## Referències

* ↑ «Pelle Svanslös och den stora skattjakten». La Vanguardia. [Consulta: 31 juliol 2022].
# MySensors

MySensors és un marc de programari de bricolatge (fes-ho tu mateix) gratuït i de codi obert per a dispositius sense fil IoT (acrònim d'Internet de les coses) que permet que els dispositius es comuniquin mitjançant transmissors de ràdio. La biblioteca es va desenvolupar originalment per a la plataforma Arduino.
Els dispositius MySensors creen una xarxa de ràdio virtual de nodes que forma automàticament una estructura de malla autocurativa. Cada node pot transmetre missatges per a altres nodes per cobrir distàncies més grans mitjançant transceptors senzills de curt abast. Cada node pot tenir diversos sensors o actuadors connectats i pot interactuar amb altres nodes de la xarxa.
La xarxa de ràdio pot constar de fins a 254 nodes on un node pot actuar com a porta d'entrada a Internet o un controlador domòtic. El controlador afegeix funcionalitats a la xarxa de ràdio, com ara l'assignació d'identificadors i la consciència del temps.
El marc es pot executar de manera nativa a les plataformes i microcontroladors següents:
* Linux / Raspberry Pi
* ATMega 328P
* ESP8266
* ESP32
* ARM Cortex M0 (principalment el nucli Atmel SAMD tal com s'utilitza a Arduino Zero)

## Referències

* ↑ (2015) "" a IEEE International Workshop on Measurement and Networking.
* ↑ Assistant, Home. «MySensors» (en anglès). https://www.home-assistant.io.+[Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «[https://buildmedia.readthedocs.org/media/pdf/mysensors/latest/mysensors.pdf MySensors Documentation Release 1.5.0]» (en anglès). https://buildmedia.readthedocs.org.+[Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «MySensors — MySensors 1.5.0 documentation» (en anglès). https://mysensors.readthedocs.io.+[Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «MySensors» (en anglès). https://github.com.+[Consulta: 15 octubre 2022].
# Kazushi Hagiwara

Kazushi Hagiwara (萩原一至 Hagiwara Kazushi), és un mangaka, nascut el 4 d'abril de 1963 en Tòquio (Japó)
Inicià la seua carrera com ajudant d'Izumi Matsumoto, autor de Kimagure Orange Road però no tardà a cobrar identitat pròpia.
Hagiwara és reconegut per la creació del manga Bastard!!, que fa la seua primera aparició en 1987 de la mà de la revista japonesa Weekly Jump, amb una història curta dita Wizard!!, a partir de la qual arranca Bastard!!. Aquesta seria l'obra en la qual ocuparia gran part de la seua vida. Al principi fou polèmica a causa del nivell de violència i nus que contenia, però també a causa del perfeccionisme d'Hagiwara, que àdhuc comptant amb un gran equip d'ajudants, alguns d'ells ex companys de treball de l'estudi de Matsumoto, agrupats com Studio Loud in School, eren incapaços de mantenir un ritme de producció fluid i cobrir temps de lliurament, el que els portà a ser canviats de còmic setmanal a quinzenal, i així successivament. Els seus crítics generalment se centren en la manca de guió de les seues històries, així com en l'excessiva èmfasi en el sexe i la violència gratuïta com a element narratiu.
Notable en el seu treball és l'ús que dona de les trames fotomecàniques per a aplicar grises i l'estilitzación de la figura femenina, així com les constants referències a la música metal, cançons i grups musicals (dels quals Hagiwara es declara un gran seguidor). Les referències a altres animes i diferents tipus d'homenatges a la fantasia èpica en general també són freqüents. Hagiwara és considerat una personalitat, ja que sol participar constantment de jurat o convidat en diferent tipus d'esdeveniments realitzats per fans, a causa de la bona relació que manté amb ells. Entrà també en el món de l'animació com a part del projecte Campus Guardress.
Generalment ens deixa entreveure part de les vicissituds del seu treball en uns mini còmics que apareixen a l'acabar cada tom, dits Dia i Nit en Koenji (lloc on està situat el seu estudi), els temes del qual van des del seu problema amb els lliuraments fins a comentaris i reflexions sobre la seua vida com dibuixant.
Bastard!! ha estat publicat amb èxit en Europa, Japó i Estats Units, sent traduït a diferents llengües. Reconegut per la seua perfeccionisme, Hagiwara retoca cada nova edició que apareix de la seua sèrie.

## Obres

* Bastard!!
* Wizard!!: Bakuen no Seifukusha
* Virgin Tyrant
# Havre North

Havre North és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 973 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Havre North tenia 973 habitants, 422 habitatges, i 259 famílies. La densitat de població era de 111,8 habitants per km².
Dels 422 habitatges en un 28,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,4% hi vivien parelles casades, en un 15,4% dones solteres, i en un 38,6% no eren unitats familiars. En el 32% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.888 $ i la renda mediana per família de 25.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.250 $ mentre que les dones 17.277 $. La renda per capita de la població era de 10.921 $. Aproximadament el 18,8% de les famílies i el 23,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Havre North». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Havre North». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ian Boswell

Ian Boswell (Bend, Oregon, 7 de febrer de 1991) és un ciclista estatunidenc, professional des del 2010.

## Palmarès
### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2016. 71è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2015. 71è de la classificació general
* 2016. 80è de la classificació general
* 2018. 126è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2018. 79è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# L'hereu de Ca'n Pruna

L'hereu de Ca'n Pruna (títol original en castellà: El heredero de casa Pruna) és la primera pel·lícula de persecució del cinema espanyol, del director Segundo de Chomón, duta a terme en la seua etapa espanyola i realitzada en clau còmica. Rodada a Catalunya, és una pel·lícula inacabada, li falten segons, encara que es pot suposar el final. És un film molt ben construït per a l'època en la qual va ser realitzada. Manté l'atenció de l'espectador, va introduint personatges i peripècies, maneja el tòpic de la dona casadora a la recerca de nuvi.

## Argument

La trama gira entorn d'un jove hereu. El noi és un pagès solter i poc espavilat que està cercant esposa. Amb l'ajuda d'algú que li escriu, perquè és un home de camp illetrat, penja un cartell que resa: “El heredero de casa Pruna desea casarse. Le encontraréis en la Masía de Chicha-Chic, de Horta. Llevará en el ojal una rama de laurel”. Açò provocarà una gran revolada entre les joves dones fadrines de la població, la qual cosa desencadenarà una persecució de totes elles després de l'hereu a través de tota la localitat amb la finalitat de donar-li abast.

## Referència fílmica

Hi ha indicis que Chomón va prendre la idea d'una pel·lícula ja realitzada als Estats Units però adaptant-la al context espanyol. El film nord-americà Meet me at the fountain utilitza el mateix relat. D'aquesta pel·lícula nord-americana sí que coneixem el final en el qual el protagonista cau en un riu i només una dona es capbussa per a salvar-lo i amb la qual contraurà matrimoni després de ser rescatat.

## Comentaris

El caràcter còmic de la pel·lícula es dona en primer lloc per la caracterització del personatge com un pallasso, una persona grotesca i tan maldestra com innocent. La comicitat a més està en la carrera de les dones després del seu pretès nuvi. Aquestes dones a més van vestides amb l'aparatosa indumentària de l'època la qual unida al fet de la inusual pràctica de l'esport en l'època donava amb la contraposició i les dificultats que feien riure al públic. Per l'època en què es realitza el film, s'observen les característiques dels modes de representació primitius (M.R.P.) de les pel·lícules de l'època, on el mecanisme de raccord no funcionava encara, no obstant això, sí que es comença a donar certa continuïtat, donant-li un sentit narratiu al muntatge. Quant a l'enquadrament dels plànols, es deixa molt espai, prevalent els plànols generals amb la finalitat de mostrar tot, ja que la càmera era molt complicada de traslladar i no existia encara un dinamisme en els plànols, el rodatge es duia a terme amb llum natural i aprofitant els exteriors naturals amb una gran varietat d'aquests.

## Referències

* ↑ del Rey-Reguillo, Antonio. «Sobre remakes ejemplares y charlotadas avant la lettre en el cine primitivo español» (en castellà), 2009.

## Enllaços externs

* El Heredero de Casa Pruna
# Johan Devrindt

Johannes "Johan" Devrindt (Overpelt, 14 d'abril de 1944) fou un futbolista belga de la dècada de 1970.
Els seus principals clubs van ser RSC Anderlecht, PSV Eindhoven, Club Brugge, Lokeren, Winterslag i La Louviere. Fou 23 cops internacional amb la selecció belga de futbol, amb la qual disputà la Copa del Món de futbol de 1970.

## Referències

* ↑ Perfil Arxivat 2013-07-31 at Archive.is a Lokeren
* ↑ Perfil Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. a FC Brugge
* ↑ Perfil Arxivat 2013-08-01 at Archive.is a PSV
* ↑ Mamrud, Roberto. «Belgium - Record International Players». RSSSF, 29-10-2009.
* ↑ Johan Devrindt Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Intl career stats - EU Football
# Marco Mengoni

Marco Mengoni (Ronciglione, 25 de desembre de 1988) és un cantant italià.
Va aconseguir la fama el 2009, en guanyar la tercera temporada de la versió italiana del talent show X Factor. L'any següent va ser el tercer classificat en el 60è Festival de la Cançó de Sant Remo amb la cançó Credimi ancora.
A gener de 2011, havia venut un total de 220.000 còpies a Itàlia amb els seus dos primers EP i el seu àlbum en viu Re matto live. El 2010 es va convertir en el primer artista italià a guanyar el premi al Millor Artista Europeu en els premis MTV Europe Music Awards. El seu primer àlbum d'estudi, Solo 2.0, va ser llançat el setembre de 2011.
El 16 de febrer de 2013, va ser proclamat guanyador del 63è Festival de la Cançó de Sant Remo amb la cançó L'essenziale i es va anunciar que representaria a Itàlia al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2013; on finalment va quedar en setena posició amb 126 punts, millorant la posició d'Itàlia respecte a l'any anterior.
Una dècada més endavant, el 12 de febrer de 2023, va ser el vencedor del 73è Festival de la Cançó de San Remo amb la cançó Due vite, amb la qual cosa es va convertir en el representant d'Itàlia al Festival de la Cançó d'Eurovisió d'aquell any. Finalment va aconseguir la quarta posició amb 350 punts.

## Discografia

* 2010 - Re matto live
* 2011 – Solo 2.0
* 2013 – Pronto a correre
* 2015 – Parole in circolo
* 2015 – Le cose che non ho
* 2016 - Marco Mengoni Live
* 2018 – Atlantico

## Referències

* ↑ «Marco (vincitore!)» (en italiano). Rai 2.
* ↑ «X Factor, vince Marco e va a Sanremo» (en italiano). Andrea Laffranchi. Il Corriere della Sera, 02-12-2009.
* ↑ «Sanremo 2010, vince Valerio Scanu» (en italiano). TGCOM, 21-02-2010. Arxivat de l'original el 2011-08-16. [Consulta: 6 juliol 2014].
* ↑ «Mengoni, 'Re matto live' e' disco di platino» (en italià). ANSA, 19-01-2011.
* ↑ S.p.A, Società Editrice Athesis. «Sanremo, vince Marco Mengoni Brescia sul podio con Mr. Rain: terzo posto al debutto» (en italià), 2023.02.12T02:10:34+0100. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ 324cat. «Loreen guanya per segona vegada el festival d'Eurovisió per a Suècia», 14-05-2023. [Consulta: 14 maig 2023].