OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Splau!

Splau! és un centre comercial ubicat, entre Cornellà de Llobregat i el Prat de Llobregat, al costat de l'estadi del RCD Espanyol i visible des de la ronda litoral. Per la banda de Cornellà es troben l'avinguda del Baix Llobregat i el Barri de Riera mentre que per la banda del Prat hi ha el riu Llobregat i camps de conreu.
El centre, promogut per Acciona Inmobiliaria, va ser inaugurat l'11 de maig de 2010 i va crear 1700 llocs de treball. Acciona l'havia adquirit el 2007 a la promotora Lar Grosvenor, quan encara estava en plena construcció. El centre té 33.100 metres quadrats de superfície bruta per llogar, arrendada a 148 comerços i 3.100 places d'aparcament. El primer any de funcionament va rebre 7,5 milions de visites.
Els comerços s'agrupen en un anell de dues plantes i compta amb establiments de grans cadenes com Mercadona, MediaMarkt, Miró, Pull and Bear, Primark, Bershka, Zara, Oysho, H&M, i C&A entre moltes altres, així com una gran oferta de restauració en la qual destaquen Burger King, KFC i Viena. Disposa d'una bolera, sales de jocs recreatius i 18 sales de cinema en el seus primers anys, posteriorment s'han afegit 10 sales més, totes Full HD.
L'octubre de 2011 Acciona va anunciar la venda del centre a la immobiliària francesa Unibail Rodamco per 185 milions d'euros. Unibail, la primera immobiliària comercial europea, reforçà d'aquesta forma la presència a l'àrea de Barcelona, on ja posseïa els centres comercials de Glòries i La Maquinista.

## Referències

* 1 2 3 La Vanguardia, 11 maig 2010, Nuevo centro comercial junto al campo del Espanyol
* 1 2 3 4 5 La Vanguardia, 8 octubre 2011, "Acciona ven Splau! per 185 milions a Unibail"

## Enllaços externs

* Splau! - Lloc web oficial
# Pèsol farratger

El pèsol farratger o pèsol proteaginós és una cultivar de pèsol del qual la llavor seca es fa servir com farratge. És una selecció de pèsols amb major contingut de proteïna i menys de sucre que els pèsols hortícoles. Acostumen a tenir les flors de color blavós a diferència de la dels pèsols hortícoles que són de color blanc.
La producció de pèsol proteaginós a Europa, com a conreu de primavera, és una alternativa al conreu de la soia que en la seva major part es conrea a Amèrica, com a conreu d'estiu. Tanmateix les produccions de pèsol proteaginós resulten més irregulars que la dels cereals d'hivern.
El pèsol farratger és un conreu extensiu que es sembra a la darreria de la tardor i es cull des de la fi de la primavera o principi d'estiu. També es pot sembrar a l'hivern. Necessita desherbar-se amb un herbicida perquè les males herbes ofegarien les plantes. El principal problema fitopatològic és el pugó verd. El rendiment mitjà al Berguedà és d'uns 2.500 kg/ha.

## Referències

* ↑ Serra i Gironella, Joan «Resultats de les noves varietats de pèsol proteaginós de primavera per a gra». Full Tècnic - Conreus de Girona. IRTA - Fundió Mas Badia, 4, 01-11-2006. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 29 juliol 2011].
* ↑ Tuson i Valls, Josep. El cultiu del pèsol proteaginós al Baix Berguedà (pdf). Berga: Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca - Oficina Comarcal del Berguedà, 2003.

## Bibliografia

* Pois protéagineux : un atout pour l'agriculture européenne. (en francès). París: Institut technique des céréales et des fourrages, 1998. ISBN 2950870678.
* Munier-Jolain, Nathalie; Biarnès, Véronique; Chaillet,, Isabelle; Lecoeur, Jérémie. Agrophysiologie du pois protéagineux (en francès). París: INRA, 2005. ISBN 2738011829.
# Mònica Richart García

Mònica Richart García (Antella, 1992) és escriptora i professora de valencià. Va guanyar el Premi València Nova 2018 amb la novel·la Violeta i el llop.
Graduada en Traducció i Interpretació per la Universitat Autònoma de Barcelona i professora de valencià. És la cap del Departament de Valencià de l'Escola Oficial d'Idiomes de Paterna. Ha guanyat diversos certàmens de narrativa curta, com el Premi Universitat de València d'escriptura de creació. En 2018 va obtenir el Premi València Nova 2018, dins de la categoria de narrativa en valencià, amb Violeta i el llop. Aquesta és la seua primera novel·la.

## Obra

* Vint-i-cinc (Náyade, 2015)
* Violeta i el llop (Bromera, 2018)
* Va per l'aigua! (Fundació Bromera per al Foment de la Lectura, 2019)
* La dona invisible (Bullent, 2022)

## Premis i reconeixements

* VII Concurs de Relats Curts Online de Transports Metropolitans de Barcelona per Per a tu, que l'has vist.
* XII Premi Universitat de València d'escriptura de creació per Vint-i-cinc.
* XIV Certamen de Narrativa Breu de l'Ajuntament de València per Remiehzla.
* Premi València Nova 2018 per Violeta i el llop.
* Premi Soler i Estruch 2021 per La dona invisible

## Referències

* ↑ «Mònica Richart García». [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ admin. «El cocodrilo nunca muere y Vint-i-cinc» (en castellà), 23-11-2015. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «Violeta i la jove promesa», 04-11-2019. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «La escritora Mónica Richart García obtiene el primer premio del XIV Certamen de Narrativa Breve» (en castellà). [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «De la poesia al còmic: aquests són els guanyadors dels Premis literaris València i València Nova» (en castellà). [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «Mònica Richart guanya el Premi Soler i Estruch de narrativa de Castelló (la Ribera)». Nosaltres la veu, 12-09-2021 [Consulta: 19 setembre 2021].
# Saint-Jean-de-Bœuf

Saint-Jean-de-Bœuf és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 104 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Jean-de-Bœuf era de 104 persones. Hi havia 46 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 21 parelles sense fills i 17 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 65 habitatges, 44 eren l'habitatge principal de la família, 16 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 64 eren cases i 1 era un apartament. Dels 44 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 27 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Jean-de-Bœuf el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 69 persones, 57 eren actives i 12 eren inactives. De les 57 persones actives 55 estaven ocupades (24 homes i 31 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 12 persones inactives 5 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de serveis.
Els 2 serveis als particulars que hi havia el 2009 eren fusteries.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Jean-de-Bœuf a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Jean-de-Bœuf a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Oxybelis aeneus

Oxybelis aeneus és una espècie de serp arborícola de la família Colubridae, és diürna que s'especialitza a menjar sargantanes i ocasionalment insectes, anurs, ocells i fins a petits mamífers. Es distribueix des del sud d'Arizona, fins al nord d'Amèrica del Sud.

## Referències

* ↑ Reptile Database
# Oxybolos

L'oxybolos o oxybeles, a vegades escrit oxibeles, (Οξυβόλος, en grec; literalment “llançador de tretes”; una treta era un projectil de ballesta) era una màquina de guerra usada pels antics grecs des de l’any 375 aC.
Filó de Bizanci va esmentar els oxybolos en algunes de les seves obres.

## Descripció

Bàsicament era un gastrafetes molt gran, muntat en un suport. Els projectils eren una mena de tretes o dards relativament grossos i es llançaven per la força de flexió d'un arc compost (de fusta reforçada amb banya i tendons d'animals). També hi havia versions que podien llançar pedres rodones.

## Funcionament

L'arc es tensava amb una mena d'argue, accionat per palanques. Quan la corda quedava parada (amb l'arc tensat al màxim) s'immobilitzava amb un mecanisme de dispar. El tirador podia apuntar, orientant l'arma sobre el seu suport, i disparar quan li semblava.

## Potència

La majoria dels documents només indiquen aspectes generals sense donar xifres. Segons la referència adjunta, els oxybolos podien classificar-se en tres categories:
* els que tenien el suport amb unes dimensions de l'alçada d'un home
* els que pesaven uns 1.500 kg
* els que pesaven 3.500-4.000 kg
Els més grossos podien disparar un dard (o una pedra) de 18 kg a 450 metres. O bé un dard o una pedra d'uns 22,5 kg a 375 metres.

## Referències

* ↑ DCVB: Treta.
* ↑ Technology and Culture. University of Chicago Press, 1968.
* ↑ Apollodore de Damas; Athenaeus Mechanicus; Philon de Byzance Veteres mathematici. ex typographia regia, 1693.
* ↑ Patrick Tapinou. 'Elliniki Istoria' "Greek History": The History of Greek, (Elliniki), (Romaios); Technological, Military, Social and Political Development and Advancement. Xlibris AU, 31 gener 2017, p. 61–. ISBN 978-1-4836-6107-0.
* ↑ Spencer C. Tucker. A Global Chronology of Conflict: From the Ancient World to the Modern Middle East [6 volumes]: From the Ancient World to the Modern Middle East. ABC-CLIO, 23 desembre 2009, p. 463–. ISBN 978-1-85109-672-5.
* ↑ Syed Ramsey. Tools of War: History of Weapons in Ancient Times. Vij Books India Pvt Ltd, 12 maig 2016, p. 114–. ISBN 978-93-86019-80-6.
* ↑ Traite sur l'art des sieges et les machines des anciens ou l'on trouvera des comparaisons de leurs methodes avec celles des modernes (etc.). Jombert, 1778, p. 263–.
* ↑ Patrick Tapinou. 'Elliniki Istoria' "Greek History": The History of Greek, (Elliniki), (Romaios); Technological, Military, Social and Political Development and Advancement. Xlibris AU, 31 gener 2017, p. 59–. ISBN 978-1-4836-6107-0.
# Rafael Ramírez

Rafael Ramírez (¿?-4 de desembre de 1940) va ser un actor espanyol de començaments de segle xx, també treball com a comediant i actor de teatre, es va casar amb l'actriu Rafaela Lasheras, va morir el 4 de desembre de 1940.

## Referències

* ↑ «Hemeroteca Digital. Biblioteca Nacional de España». [Consulta: 19 maig 2020].
# Mònica Pérez i Blázquez

Mònica Pérez Blázquez (Barcelona, 1971) és una actriu catalana.

## Trajectòria
### Televisió

* El semáforo (1995/1997) a La1 de TVE. Ballarina.
* Una altra cosa (2002/2003) a TV3. Diversos personatges.
* Homo Zapping (2003/2005; 2017-?) a Antena3 / Neox. Diversos personatges.
* Buenafuente (2005/2007) a La Sexta. Asunción Angulo.
* Paranoia setmanal (2007) a Antena3. Diversos personatges.
* La que se avecina (2008) a Telecinco. Blanca Neruda (15 capítols) (Personatge principal) (2a. temporada)
* Lalola (2008/2009) a Antena3. Bibi.
* La escobilla nacional (2010) a Antena3. Diversos personatges.
* Ventdelplà (2010) a TV3. Petra (1 episodi).
* Catalunya aixeca el teló a TV3. Presentadora.
* Crackòvia (2012) a TV3. Diversos personatges (2 lliuraments).
* Polònia (2012/2013/2018) a TV3. Infanta Cristina (5 programes).
* Señoras que... (2012) a Neox. Diversos personatges (2 programes)
* Homo Zapping: Feliz año Neox (2016) a Neox. Diversos personatges (2 programes)

### Cinema

* Tapes (2005)
* Kibris, La llei de l'equilibri (2005)
* Cinemart (2007)
* Jodienda Warrick (2008) (Curtmetratge)
* Cambio de planes (2012) (Curtmetraje)
* Padre no hay más que uno (2019)

### Teatre

* Diverses obres independents (1989/1993)
* Instintos básicos (1993/1997) de Leo Bassi
* Diverses obres amb La Cubana (1997/2002)
* Diverses obres amb El Terrat (2002/2007)
* La Família Irreal (2012/2013)
* McGuffin (2017)
* Escape Room (2019)

## Referències

* ↑ «Tot són problemes - Capítol 7». TV3. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ «Mònica Pérez: “Quan veig que em poden fer avorrir la meva professió, me’n vaig”», 18-03-2020. [Consulta: 29 octubre 2022].
# Quintanilla de Arriba

Quintanilla de Arriba és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 254 | 240 | 200 | 226 |
# Oxycirrhites typus

Oxycirrhites typus és una espècie de peix pertanyent a la família dels cirrítids i l'única del gènere Oxycirrhites.

## Descripció

* Pot arribar a fer 13 cm de llargària màxima.
* Cos prim, moderadament comprimit, blanquinós i amb franges horitzontals i verticals que formen un patró quadricular.
* 10 espines i 13 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 7 radis tous a l'anal.
* Musell molt llarg (~ 1/2 la longitud del cap).
* Perfil superior del cap lleugerament còncau.
* Boca moderadament gran i amb dents canines petites.
* Opercle amb una espina plana.
* Preopercle fortament dentat.
* Les escates són llises, la línia lateral en té entre 51 i 53 i no en presenta cap a l'àrea que hi ha entre els ulls.

## Reproducció

És monògam, fortament territorial i de fresa pelàgica.

## Alimentació

Menja crustacis petits bentònics o planctònics.

## Hàbitat

És un peix marí, bentònic, associat als esculls i de clima tropical (24 °C-26 °C; 32°N-23°S) que viu entre 10 i 100 m de fondària (normalment, entre 30 i 100).

## Distribució geogràfica

Es troba a la Conca Indo-Pacífica (des del mar Roig i Sud-àfrica fins a les illes Hawaii, el sud del Japó i Nova Caledònia) i el Pacífic oriental (des del golf de Califòrnia fins al nord de Colòmbia i les illes Galápagos).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Whiteman, E.A. i I.M. Côté, 2004. Monogamy in marine fishes. Biol. Rev. 79:351-375.
* ↑ Donaldson, T.J. i P.L. Colin, 1989. Pelagic spawning of the hawkfish Oxycirrhites typus (Cirrhitidae). Environ. Biol. Fish. 24(4):295-300.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Baensch, H.A. i H. Debelius, 1997. Meerwasser atlas. Mergus Verlag GmbH, Postfach 86, 49302, Melle, Alemanya. 1216 p. 3a edició.
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.
* ↑ Khalaf, M.A., 2005. Fish fauna of the Jordanian Coast, Gulf of Aqaba, Red Sea. Journal of King AbdulAziz University-Marine Sciences. Vol. 15.
* ↑ Randall, J.E., 1985. Guide to Hawaiian reef fishes. Harrowood Books, Newtown Square, PA 19073, Estats Units. 74 p.
* ↑ Randall, J.E., H. Ida, K. Kato, R.L. Pyle i J.L. Earle, 1997. Annotated checklist of inshore fishes of the Ogasawara Islands. Nat. Sci. Mus. Monogr. (11):1-74.
* ↑ Nouguier, J. i D. Refait, 1990. Poissons de l'Océan Indien: les Iles Maldives. Réalisations Editoriales Pédagogiques, París. 304 p.
* ↑ Merlen, G., 1988. A field guide to the fishes of Galapagos. Wilmot Books, Londres. 60 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Retrat de Don García Ibáñez de Múgica

El Retrat de Don García Ibáñez de Múgica de Bracamonte és un llenç realitzat amb pintura a l'oli sobre llenç, atribuït a El Greco. Consta amb el número X-169 en el catàleg raonat d'obres d'aquest artista, realitzat pel seu especialista Harold Wethey.

## El personatge

Don García Ibáñez de Múgica de Bracamonte era descendent d'una familia de llinatge hidalgo, però que no pertanyía a la noblesa ni als Parientes Mayores del País Basc. Aquesta família tenia una casa-torre a Ordizia, Guipúscoa. García Ibáñez de Múgica va ascendir a les més altes instàncies del poder al contraure matrimoni amb Aldonza de Bracamonte. Doña Aldonza era filla de Juan de Bracamonte, senyor de Fuente el Sol (Província de Valladolid) i de Teresa de Vargas, veïna d'Àvila. Amb aquest matrimoni, García Ibàñez va entrar a formar part de la poderosa família Bracamonte.

## Anàlisi de l'obra

Oli sobre llenç; 120 x 100 cm.; Museu de la Catedral d'Àvila.
Obra autèntica d'El Greco, segons Manuel B. Cossío, Elizabeth du Gué Trapier, August L. Mayer, i José Camón Aznar.
Segons Harold E. Wethey, es tracta d'una obra de principis del segle xvii, realitzada per un seguidor d'El Greco. La negra figura destaca sobre un fons obscur, que contrasta amb el tapet verd. El color, la tècnica i el dibuix, segons aquest autor, no són propis del mestre cretent, ni tan sols després de la neteja de l'any 1963.
Segons Josep Gudiol, tot i el seu mal estat de conservació, cal considerar aquest llenç com una obra autógrafa d'El Greco. La postura de la mà dreta és gairebé la mateixa que la del Retrat de Francisco de Pisa, però aquí sobre una taula hi ha un birret negre. El personatge apareix un tant congelat en la seva actitud, amb un estret coll blanc i punys també blancs, que separen el seu rostre afilat i les seves mans de la vestimenta negra. El fons té uns ritmes verticals, que remarquen estructures de la paret. Tanmateix, a aquest llenç no s'hi nota el mateix interés pel personatge que hi ha en els millors retrats d'El Greco.

## Referències

* ↑ GARCÍA FERNÁNDEZ, ERNESTO. «PARENTESCO Y PODER: EL ASCENSO SOCIAL DE LA FAMILIA MÚJICA A LA CORTE DE LOS REYES CATÓLICOS» (en español) p. 37-72. ANUARIO DE ESTUDIOS MEDIEVALES, Enero-Junio 2017. [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ Cossío, Manuel Bartolomé. op. cit., p. 275-276.
* ↑ Frati, Tiziana. op. cit., p. 121.
* ↑ Wethey, Harold. E.. op. cit., p. 218.
* ↑ Gudiol, José. op. cit., p. 284.

## Bibliografia

* Cossío, Manuel Bartolomé; El Greco, de Cossío ; Lecturas Hispánicas; Zaragora-2016; ISBN 978-1539-83 2690
* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Frati, Tiziana; La obra pictórica completa de El Greco ; Clásicos del Arte Noguer-Rizzoli; Barcelona-Milán- 1969
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
# Sultanbeyli

Sultanbeyli és un districte d'Istanbul, Turquia, situat en la part anatòlia de la ciutat.

## Història

Situat als afores de la ciutat, Sultanbeyli estava compost de camps de cultiu fins i tot fa relativament poc temps. En els anys 1940 i 1950, les grans propietats de l'època otomana es van dividir en petites superfícies per permetre el desenvolupament dels assentaments d'immigrants de Bulgària. Es va crear una ciutat en els anys 1950, a través de la qual passava una de les carreteres procedents d'Ankara.

## Mahalleler

Abdurrahmangazi · Adil · Ahmet Yesevi · Akşemsettin · Battalgazi · Fatih · Hamidiye · Hasanpaşa · Mimarsinan · Mecidiye · Mehmet Akif · Necip Fazıl · Orhangazi · Turgutreis · Yavuz Selim
# Quercus xalapensis

Quercus xalapensis és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins de la secció dels roures vermells del gènere Quercus.

## Descripció

Quercus xalapensis és un arbre que creix fins als 10-30 m d'alçada i el tronc de 45-150 de diàmetre. L'escorça és aspra, grisa, fosca, espessa. Les branques fan 1-3 mm de diàmetre. En el primer any sense pèl, o lleugerament pubescents, de color vermell fosc marró gir gris, amb lenticel·les blanques plantejades; capolls ovoides va assenyalar, 2-4 mm de llarg, amb escates pubescents. Les fulles fan 7-19 per 2-7 cm, persistents, gruixudes, lanceolades a el·líptiques o ovades més o menys estretes, àpex agut, acuminat, base cuneada de vegades truncades o cordades, marge gruixut, amb truges de punta de les dents a prop de l'àpex, lleugerament revoluta sense pèl; anteriorment, o amb alguns pèls glandulars a prop de la base, flocs de pèls estrellats per sota de les aixelles de les venes, 8-12 parells de venes, va aixecar el revés; pecíol 0,5-3 cm de llarg, glabrescents. Les inflorescències masculines 6-10 cm de llarg. Les inflorescències són pistilades i molt curtes, amb flors 1-3. Les glans fan 1,8-2,4 cm, ovoides, mucronats, sols o en parelles en un peduncle 0,4-0,8 cm de llarg; cúpula de mitja canya amb escales adpresos, de color cafè, adjuntant 1/3 a 1/2 del pericarpi de fruits secs, dins pubescent, amb una maduració de 2 anys.

## Distribució

És endèmic a Centreamèrica, on creix entre els 1000 i els 2200 m a Mèxic, en els estats d'Oaxaca, Chiapas, Puebla, San Luis Potosí i Veracruz; a Guatemala, El Salvador, Hondures i Nicaragua. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat.

## Taxonomia

Quercus xalapensis va ser descrita per Humb. i Bonpl. i publicat a Plantae Aequinoctiales 2: 24, pl. 75. 1809.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
xalapensis: epítet geogràfic que al·ludeix a la seva localització a Xalapa.

### Sinonímia

* Quercus cupreata Trel. & C.H.Müll.
* Quercus cupreata f. serrata Trel. & C.H.Müll.
* Quercus huitamalcana Trel.
* Quercus paxtalensis C.H.Mull.
* Quercus runcinatifolia f. alata Trel. & C.H.Müll.
* Quercus sartorii Liebm.
* Quercus sartorii f. magna Trel.
* Quercus serra Liebm.
* Quercus sierramadrensis C.H.Mull.
* Quercus tenuiloba C.H.Mull.
* Quercus tenuiloba f. gracilis C.H.Mull.
* Quercus tenuiloba f. hirsuta C.H.Mull.
* Quercus vexans Trel.

## Miscel·lània

Per a Silvia Romero Rangel, en la seva revisió de la subsecció Acutifoliae, el 2006, la taxonomia d'aquest grup està fortament modificat. Vegeu a la seva classificació a: http://oaks.of.the.world.free.fr/Acutifoliae.htm.

## Referències

* ↑ Només un any per a Silvia Romero Rangel.
* ↑ «Quercus xalapensis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 16 juliol 2014].
* ↑ «Quercus xalapensis». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 18 juliol 2014].
* ↑ «Quercus xalapensis». The Plant List. [Consulta: 18 juliol 2014].

## Fonts

* Nixon, K. et al. 1998. Quercus xalapensis. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Descarregat el 23 d'agost de 2007.