OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramón González de Amezúa

Ramón González de Amezua y Noriega (Madrid, 27 d'octubre de 1921 - 16 de maig del 2015) va ser un organista i constructor d'orgues espanyol, que va ser director de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando des de 1991 fins a desembre de 2008.
Va estudiar als Conservatoris de Madrid i París al mateix temps que va obtenir el doctorat en enginyeria industrial, a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyers Industrials de Madrid.
De retorn de França al final de la guerra civil, el 1940 va fundar l'Organería Espanyola, una empresa constructora d'orgues, a la qual l'Església i l'Estat li encarregaren alguns dels més significatius d'Espanya i França, entre els quals destaquen els de la basílica de Lorda i el del Teatre Real de Madrid. Al llarg dels anys, l'empresa va construir més de 400 orgues, la majoria d'ells amb destinació a Europa, Amèrica del Nord i el Japó. També destaca per haver rebut l'encàrrec de restaurar alguns dels orgues més significatius de les catedrals d'Espanya, com l'orgue de la de Toledo.
Com a músic, ha destacat en l'orgue interpretant peces úniques, entre elles Pintures negres, que el compositor Cristóbal Halffter li va dedicar, i el 1995 va estrenar l'obra "Itinerari de l'Èxtasi", de Tomàs Marco.
A partir de juny de 2007 va ser president del Consell d'Administració de Radio_Televisión_Madrid.
Acadèmic de nombre de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, va ser-ne director des de 1991 fins a desembre de 2008, quan el substituí l'historiador de l'art Antonio Bonet Correa.
Va ser membre de l'Acadèmia Europea de Ciències i Arts des de 1997.
Entre altres distincions va ser:
* Cavaller de l'Orde d'Isabel la Catòlica.
* Encomana amb placa de la d'Alfons X el Savi.
* Medalla d'Or de les Belles arts.
* Gran Ufficiale de l'Orde de la Stella della Solidarietà Italiana.
* Membre dels Patronats Institut Cervantes, Fundació Banc Santander Central Hispano, Universitat Camilo José Cela, Fundació San Millán de la Cogolla i Membre d'Honor de la Fundació Amics del Museu del Prado.

## Referències

* ↑ Ramón González de Amezúa, en la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
* ↑ González de Amezúa, presidente del Consejo de Administración de RTVM, Madridiario, 30 de junio de 2007.
* ↑ Antonio Bonet, nuevo director de la Real Academia de Bellas Artes, El País, 15 de diciembre de 2008.
# Pachycara crassiceps

Pachycara crassiceps és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 54 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 900-2.191 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: Senegal, Mauritània i el sud de les Illes Canàries.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Zugmayer E., 1911. Diagnoses de poissons nouveaux provenant des campagnes du yacht "Princesse-Alice" (1901 à 1910). Bull. Inst. Oceanogr. (Mònaco) Núm. 193. 1-14.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Roule, L., 1916. Notice préliminaire sur quelques espèces nouvelles ou rares des poissons provenant des croisières de S. A. S. le Prince de Monaco. Bulletin de l'Institut Oceanographique (Mònaco) Núm. 320: 1-32.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E. i A.J. Almeida, 1990. Zoarcidae. p. 888-890. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Haedrich, R.L. i N.R. Merrett, 1988. Summary atlas of deep-living demersal fishes in the North Atlantic Basin. J. Nat. Hist. 22:1325-1362.

## Bibliografia

* Anderson, M.E., 1989. Review of the eelpout genus Pachycara (Zugmayer, 1911) (Teleostei: Zoarcidae), with descriptions of six new species. Proc. Cal. Acad Sci. 46(10):221-242.
* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Salut (prenom)

Salut és un prenom femení català, variant simplificada del prenom Maria de la Salut, derivat de l'advocació mariana a la Mare de Déu de la Salut, patrona de Palma i d'altres viles dels Països Catalans. Originalment, els prenoms derivats d'advocacions marianes completaven el nom de Maria (Maria de) fins que han pres significat per si mateixos, i, lògicament, són femenins.

## Origen

La Salut és una de les advocacions de la Mare de Déu. Dona nom a molts santuaris i ermites dels Països Catalans (Empordà, Urgell, Plana de Vic, Vallès, Mallorca, etc.). L'etimologia d'aquest nom ve del llatí salute, que significa salut.

## Festa onomàstica

* Mare de Déu de la Salut, 8 de setembre

## Vegeu també

* Municipis, barris i entitats de població:
** La Salut, barri de Barcelona
** La Salut, barri de Badalona
** Maria de la Salut, municipi de Mallorca
* Esglésies:
** Ermita de la Salut (el Papiol) (Baix Llobregat)
** La Salut (Sant Feliu de Pallerols) (Garrotxa)
** La Salut (Sant Feliu de Llobregat) (Baix Llobregat)
** Santuari de la Mare de Déu de la Salut (Sabadell)
* Festes:
** Aplec de la Salut, festivitat de Sabadell
** Festes de la Mare de Déu de la Salut d'Algemesí, festes de la vila d'Algemesí (País Valencià)

## Referències

* 1 2 «Programa de festes de la Mare de Déu de la Salut de Palma». Arxivat de l'original el 2011-09-26. [Consulta: 5 gener 2012].
* ↑ Col·lectiu, pàg. 72. «Llenguatge i cultura».
* ↑ http://dcvb.iecat.net/ Arxivat 2004-08-26 a Wayback Machine.
Viccionari
# Vaccí conjugat

Els vaccins conjugats o vacunes conjugades combinen un antigen feble amb un antigen fort com a portador de manera que el sistema immunitari tingui una resposta més forta a l'antigen feble.
Les vacunes s'utilitzen per prevenir malalties invocant una resposta immunitària a un antigen, la part estranya a l'organisme d'un bacteri o virus que el sistema immunitari reconeix. Això es realitza normalment amb una versió atenuada o morta d'un bacteri o virus patògens en la vacuna, de manera que el sistema immunitari pot reconèixer l'antigen més tard a la vida. Moltes vacunes contenen un únic antigen que el cos reconeixerà.
Tot i això, l'antigen d'alguns bacteris patògens no provoca una resposta forta del sistema immunitari, de manera que una vacunació contra aquest dèbil antigen no protegiria la persona més tard a la vida. En aquest cas, s'utilitza una vacuna conjugada per invocar una resposta del sistema immunitari contra l'antigen feble. En una vacuna conjugada, l'antigen feble s'uneix de forma covalent a un antigen fort, provocant així una resposta immunitària més forta a l'antigen feble. El més freqüentment, l'antigen feble és un polisacàrid que s'uneix a un antigen proteic fort. Tot i això, també s'han desenvolupat conjugats de pèptids amb proteïnes i proteïnes amb proteïnes.

## Exemples

Les vacunes conjugades més utilitzada són
* Antipneumocòccica conjugada decavalent (vacuna Pn10), contra el pneumococ.
* Antipneumocòccica conjugada 13-valent (vacuna Pn13), contra el pneumococ.
* Antimeningocòccica conjugada tetravalent, contra la infecció meningocòccica produïda per Neisseria meningitidis dels serogrups A, C, W i Y.
* Anti-meningococ C conjugada, contra la infecció meningocòccica produïda per Neisseria meningitidis del serogrup C

## Referències

* 1 2 «Understanding How Vaccines Work | CDC», 18-10-2018.
* ↑ Vaccine design : innovative approaches and novel strategies. Norfolk, UK: Caister Academic, 2011. ISBN 9781904455745. OCLC 630453151.
* ↑ Manual de vacunacions de Catalunya (pdf), maig 2018. :
# Osteochilus melanopleurus

Osteochilus melanopleurus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 60 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les conques dels rius Mekong i Chao Phraya, a la península de Malaca, Sumatra i Borneo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baird, I.G., V. Inthaphaisy, P. Kisouvannalath, B. Phylavanh i B. Mounsouphom, 1999. The fishes of southern Lao. Lao Community Fisheries and Dolphin Protection Project. Ministry of Agriculture and Forestry, Lao PDR.161 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Roberts, T.R., 1989. The freshwater fishes of Western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Mem. Calif. Acad. Sci. 14:210 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pseudomys occidentalis

Pseudomys occidentalis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic d'Austràlia. Es tracta d'un animal nocturn. El seu hàbitat natural són els matollars secs i els boscos que no han patit incendis en els últims 15 a 50 anys. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, occidentalis, significa 'occidental' en llatí.

## Referències

* ↑ Morris, K.; Burbidge, A.; Friend, T. Pseudomys occidentalis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 3 març 2018.
* ↑ Entrada «Pseudomys» d'Animalia (en anglès).
# Santiago Bonilla

Santiago Bonilla (Heredia, 1 de març de 1910 - San José, 1 de gener de 1993) fou un futbolista costa-riqueny de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció de Costa Rica.
Pel que fa a clubs, destacà a Club Sport Herediano. També jugà a Hispano de Nova York i a diversos clubs mexicans.
També fou entrenador a clubs com Club Sport Herediano, Club Sport Uruguay de Coronado, Orión FC, Club Sport Cartaginés, Club de Futbol Universidad de Costa Rica i Limón Fútbol Club a Costa Rica, així com al Club Deportivo Marte de Mèxic.

## Referències

* ↑ «Perfil a salfadeco.or.cr». Arxivat de l'original el 2016-07-29. [Consulta: 13 maig 2019].
* ↑ http://www.unafut.com/site/index.php?option=com_content&view=article&id=102%3A1930&catid=3&Itemid=35 Arxivat 2014-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 25 d'octubre de 2014. [Consulta: 9 agost 2011].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 24 d'octubre de 2014. [Consulta: 31 gener 2013].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 16 d'agost de 2011. [Consulta: 31 gener 2013].
* ↑ La Prensa, 18-9-1935
* ↑ «Perfil a losdechepe.tripod.com». Arxivat de l'original el 2019-05-13. [Consulta: 13 maig 2019].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 25 d'octubre de 2014. [Consulta: 30 gener 2013].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 25 d'octubre de 2014. [Consulta: 14 febrer 2012].
# Notoceras bicorne

Notoceras bicorne és una espècie de planta de la família brassicàcia. Es tracta de l'única espècie del gènere Notoceras.
Als Països catalans només es troba al sud del País Valencià (Baix Segura) en semideserts i erms de plantes anuals. La seva distribució és Sàharo-iraniana i Mediterrani sud, també es troba a Palestina.
És una herba anual de moltes tiges i prostrada, de 2 a 30 cm de llarg. Les fulles són oblongo-linears d'1,3 x 0,2-0,4 cm, pètals groguencs amb les síliqües acabades en una banya. Floreix de febrer a maig.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1990
# Trollstigen

La Trollstigen (en català: el camí del trol) és una carretera de muntanya situada al municipi de Rauma, comtat de Møre og Romsdal, Noruega.
És part de la Carretera Comtal Noruega 63 que connecta la ciutat d'Åndalsnes a Rauma amb el poble de Valldal a Norddal. És una atracció turística popular per la seva pronunciada pendent del 10% i 11 tancades corbes per un vessant costerut. Durant la temporada turística superior, al voltant de 2.500 vehicles hi passen diàriament. Durant la temporada 2012, 161,421 vehicles van travessar la ruta, en comparació amb els 155,230 vehicles durant l'any 2009.
La carretera és estreta amb moltes corbes tancades, i encara que diverses corbes es van ampliar durant l'any 2005 al 2012, els vehicles de més de 12,4 metres de llarg estan prohibits a la carretera. Durant les temporades de 2011 i 2012, els autobusos de fins a 13,1 metres se'ls va permetre temporalment com un judici. En els 700 metres de desnivell hi ha un aparcament i diversos balcons d'observació en que s'hi veuen les corbes i la cascada Stigfossen. Stigfossen cau 320 metres cap avall del vessant de la muntanya. El pas té una altura aproximada de 850 metres.
Trollstigen està tancat durant finals de tardor i l'hivern. Una temporada normal de funcionament s'estén des de mitjans de maig a octubre, però de vegades pot ser més curta o més llarga depenent de les condicions climàtiques.

## Galeria

* Botigues de souvenirs dalt l'altiplà. La muntanya Trollklørne al fons.
* Alnesreset - punt més alt i la frontera dels municipis de Rauma i Norddal.
* La cascada Stigfossen i un pont des de baix.
* Competició d'esquí al voltant del 1952 (amb el campió olímpic Stein Eriksen).
* Les muntanyes Trolltind des de la vall de Romsdal.
* Trollstigen (agost 2004)abans de la modificació de les corbes inferiors.
* Un senyal de trànsit que indica alerta per trolls.
* Nou centre de visitants que va obrir al juny de 2012.

## Referències

* ↑ Sunnmørsposten 26 July 2012 p. 12.
* ↑ NRK news (accessed 21 September 2012)
* ↑ Adresseavisen, 10 de novembre de 2012.
* ↑ Statens vegvesen
* ↑ NRK news Maig 28, 2011 (consultat el 23 de setembre 2012)
* ↑ «Statens vegvesen». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 6 juny 2016].

## Enllaços externs

* Vegeu aquí una panoràmica de 360° de Trollstigen
# Osteochilus nashii

Osteochilus nashii és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de l'Índia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pushkin (cràter)

Pushkin és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 232 km de diàmetre. Porta el nom del poeta rus Alexander Pushkin (1799-1837), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Pushkin». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 12-10-2016. [Consulta: 16 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Rec de la Font

El Rec de la Font és un curs d'aigua del terme de Naüja, a l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord. Es forma a la zona sud-est del poble de Naüja per la unió del Rec del Racó, el Torrent Mitjà i el Rec de la Devesa, i es va allunyant del poble gradualment cap al sud-oest, travessant una zona de pastures, fins que s'aboca en el Rec de Rigat a l'oest de la comuna, prop d'Oceja.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «- Naüja». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Naüja i la Guingueta d'Ix». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Paweł Brożek

Paweł Brożek (Kielce, 21 d'abril de 1983) Paweł Łukasz Brożek és un futbolista polonès que actualment juga de davanter pel Wisła Kraków i la selecció de futbol de Polònia.

## Enllaços externs

* Perfil de jugador a 90minut.pl (polonès)
* Perfil de jugador a FIFA.com Arxivat 2011-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Samfaina de Colors

Samfaina de Colors és el projecte creatiu liderat per la cantant, multiinstrumentista, compositora i pedagoga musical Mirna Vilasís.
Ha creat 24 espectacles en 35 anys de trajectòria, ha enregistrat 9 CD, ha fet 5.732 funcions i ha rebut l'aplaudiment unànime de més de 2,5 milions d'espectadors.
Els darrers espectaclesAndròmines (2021) i Sense lluna (2022), marquen un punt d'inflexió en les creacions de Samfaina de colors, ja que aposten per un major risc artístic i per la internacionalització de la companyia. Com a conseqüència d'aquesta nova visió el 2022 es reformula l'espectacle De bracet (2009) per donar una major riquesa artística i escènica. Aquests són els espectacles que actualment estan en gira.
Per al 2023, Samfaina de colors inicia una nova línia de treball amb l'estrena de Música, llums i ombres, el taller de l'espectacle Sense lluna, que enriqueix i innova la tasca artística de Samfaina de colors per crear nous públics actius.

## Premis

* Sense lluna - Premi FETEN 2023 a Millor música original (2023)
* Sense lluna - Espectacle recomanat per la Comissió de Música de Redescena (2023)
* El Grill Esteve i l'Orquestra del Bosc - Premi «Rialles» d'Òmnium Cultural al millor espectacle infantil (2003)

## Discografia

* Convit a la festa (P.D.I., 1994)
* Ralet, ralet (Discos a mà, 2001)
* Nou pometes té el cançoner (Discos a mà, 2003)
* De bracet (Discos a mà, 2009)
* Cançons de bressol (Edicions 62, 2011)
* Càpsules (Discos a mà, 2012)
* Els tres porquets es caguen de por (Discos a mà, 2016)
* Els cistells de la Caputxeta (Discos a mà, 2018)
* Andròmines (Discos a mà, 2021)

## Referències

* ↑ «Nació Digital - Els sabadellencs Samfaina de Colors celebren 30 anys amb un nou espectacle».
* ↑ «Entrevista a Mirna Vilasís amb Robert Maza de Vilassar Ràdio».
* ↑ Enderrock.cat. «Els millors discos per a públic familiar del 2021 segons Enderrock | Enderrock.cat». [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ «Entrevistes a Samfaina de colors (Pau Duran, Núria García i Aleix Graell)».
* ↑ «Premios FETEN 2023 - Cultura Gijón Xixón (Gala de entrega de premios)».
* ↑ «Premios FETEN 2023 - Web de Gijón».
* ↑ «Samfaina de Colors - Redescena». [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ «La companyia Samfaina de Colors el premi Rialles al millor espectacle».
# Nukerke

Nukerke és un nucli del municipi de Maarkedal a la província de Flandes Oriental a la regió flamenca de Bèlgica en la regió aturonda coneguda com les Ardenes Flamenques. L'1 de gener de 1978 fusionà amb Maarkedal. Té uns 2150 habitants per a una superfície de 1194 hectàrees.
El primer esment del pobble Nova Ecclesia data del 1116. El poble pertanyia a l'arquebisbat de Cambrai, més tard a l'arquebisbat de Mechelen i actualment al bisbat de Gant.
Des de 1861 es troba a la línia ferroviària Gent-Ronse al qual troba un túnel de 415 m, el primer de Flandes. És un poble rural d'agricultura sensa indústria que aprofita la terra argilosa fèrtil.
És un paisatge amb pujols amb desnivells de 30 a 112 metres sobre el nivell mitjà del mar, creuat per una xarxa de rierols afluents del Holbeek i del Maarkebeke, dels quals el Molenbeek és el principal. Com el seu nom indica (molen = molí) antany hi havia dos molins d'aigua, avui desaparegut. El centre del poble és fal cim d'un pujol d'uns 87 metres. Excepte una limonaderia, no hi ha cap indústria.

## Monuments i llocs d'interès

* El molí «Ter Hengst», darrere molí a vent dels cinc que tenia el poble, reformat i funcional.
* L'església de la Mare de Déu: l'edifici actual data de 1717
* El relleu accidentat i ubèrrim crea paisatges idíl·lics apreciats pels ciclistes i vianants.

## Persones

* De 1964 a 1970 l'escriptor Hugo Claus hi va llogar un mas.
* Marcel Janssens (1931-1992), ciclista, mort a Nukerke
* El pintor Leo Piron
* Joana van der Gheynst, filla il·legítima de Carles V

## Referències

* 1 2 3 «Nukerke(ID: 21263)» (en neerlandès). De Inventaris van het Bouwkundig Erfgoed (Inventari del patrimoni arquitectural). Onroerend Erfgoed (Agència del govern de Flandes del Patrimoni, Data incorrecta.
* 1 2 «Nukerke». Heemkundige kring Businarias Maarkedal (Cercle d'història local Businarias Maarkedal). Arxivat de l'original el 2014-04-29. [Consulta: 3 febrer 2013].
* ↑ Denewet, Lieven. «Ter Hengst (Nukerke)» (en neerlandès). Molenecho's. [Consulta: 29 abril 2014].
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Nukerke
# Trolltunga

Trolltunga, la llengua del trol en noruec, és una roca que sobresurt horitzontalment fora de la muntanya a Skjeggedal, població que pertany al terme municipal d'Odda (Noruega). Està a una altitud de 1.100 metres sobre el nivell del mar i a 700 metres sobre del llac Ringedalsvatnet. L'excursió per arribar-hi comença a Skjeggegal on hi ha el funicular Mågelibanen però que actualment no està en servei. L'alternativa per salvar aquest primer tram és agafar el camí marcat amb una T o pujar les escales del funicular, que tot i que està prohibit és comú fer-ho. En total són més de 10 quilòmetres amb una durada d'unes 4-5 hores. A pocs minuts del Trolltunga hi ha el refugi anomenat Reinaskorsbu, propietat de l'Associació Noruega d'Excursionisme (DNT), amb 6 llits. Degut a la neu, l'excursió al Trolltunga només es pot fer de juny a octubre.
# Pasu Sar

El Pasu Sar, també anomenada Passu Sar o Pasu I, és una muntanya de la Batura Muztagh, una serralada secundària del gran massís del Karakoram, al Pakistan. Amb els seus 7.476 metres és la 54a muntanya més alta de la Terra. El cim es troba a la carena principal de la Batura Muztagh, uns 7 km a l'est del Batura Sar i juntament amb el seu cim veí del Pasu Diar (també Pasu Est o Pasu II) de 7.284 metres forma el massís de Pasu.

## Ascensions

La primera ascensió d'aquest cim va tenir lloc el 7 d'agost de 1994 pels alpinistes alemanys Max Wallner, Dirk Naumann, Ralf Lehmann i Volker Wurnig, en un ascens i descens fet amb esquís.
El Pasu Diar havia estat escalat el 1978 per l'aresta sud.

## Referències

* ↑ «Pasu Sar, Pakistan». peakbagger.com [Consulta: 13 novembre 2016].
* 1 2 Alpine Club Library - Himalayan Index