OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ctenomys porteousi

Ctenomys porteousi és una espècie de mamífer rosegador histricomorf de la família dels ctenòmids. És endèmica de l'Argentina.

## Referències

* ↑ Bidau, C.; Lessa, E.; Ojeda, R. Ctenomys porteousi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 gener 2009.
# Helena (Oklahoma)

Helena és una població dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 443 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Helena tenia 443 habitants, 177 habitatges, i 120 famílies. La densitat de població era de 462,3 habitants per km².
Dels 177 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 7,3% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 29,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 21,2% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 23% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.705 $ i la renda mediana per família de 36.528 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.563 $ mentre que les dones 18.839 $. La renda per capita de la població era de 14.985 $. Entorn del 9,9% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Helena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Helena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
Viccionari
# El Bosc (Vic)

El Bosc és una masiaa de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular coberta a quatre vessants. Consta de planta baixa i dos pisos. La façana és orientada a migdia, i al centre s'hi obre un portal d'arc deprimit. A la part dreta, adossat al mas, hi ha un cos de galeries de planta baixa i pis. Al pis superior s'hi obren arcades.
El mas es troba voltat de dependències agrícoles.
És construïda amb pedra i arrebossada. L'estat de conservació és força dolent malgrat la tradició històrica del mas.

## Història

Aquest mas reemplaçà l'antiga domus o casa forta coneguda per Montalegre, documentada als segles XII i XIV. Als fogatges de 1553 de la quadra de Sant Joan de Riuprimer hi trobem registrat a Luis Montalegre. A la part esquerre de la façana, damunt un turonet de margues blavoses, es conserven encara les parets de l'antiga masia, en un lloc privilegiat i avui destinada a corrals.
La quadra de Sant Joan de Galí, a la qual pertanyia el mas, era una de les antigues quadres independents que s'uní al segle X a la confederació de Quadres Unides d'Osona. Fou independent políticament fins al 1840, quan s'uní a Sentfores. Religiosament depenia de Santa Eulàlia de Riuprimer.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «El Bosc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# El Borró

El Borró és una masia situada al municipi d'Avinyó a la comarca catalana del Bages.

## Referències

* ↑ «El Borró». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Johannes Regis

Johannes Regis (1425 $^{(Gregorià)}$ - Soignies, 1496 $^{(Gregorià)}$) fou un compositor neerlandès del Renaixement. Va ser un conegut compositor a finals del segle xv, va ser un col·laborador principal del Còdex Chigi i va ser secretari de Guillaume Dufay.
El seu nom verdader era Koninck, que té el mateix significat en flamenc. A jutjar pel que escriu Tinctoris en el pròleg del Exposito manus and Proportionale musices de 1476, degué viure a mitjan segle xv i, segons sembla, restà amb correspondència amb Obrecht. De la seva vida tan sols se'n sap que fou Magister puerorum de la catedral d'Anvers, secretari de Dufay i canonge de Soignies el 1474.
Quant a composicions en la Col·lecció de fragments de misses de Petrucci de Frosombone (1508) s'hi troba el Credo a veus de la missa Village de Regis. En el primer llibre de motets a 5 veus, publicat pel mateix editor, s'hi troben quatre composicions d'aquest gènere del compositor Regis, i en la col·lecció Harmonicé musices Odhecaton, del repetit tipògraf (Venècia, 1503), s'hi pot veure una cançó francesa de Regis. Finalment, en la capella pontifícia de Roma existeixen diverses misses seves, manuscrites.

## Referències

* ↑ Fallows, David «The Life of Johannes Regis, ca. 1425 to 1496». Revue belge de Musicologie. Societe Belge de Musicologie, Vol. 43, 1989, pàg. 143-172. DOI: 10.2307/3686765 [Consulta: 17 agost 2019].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 50, pàg. 205. (ISBN-84-239-4550-2)
# Consell Popular de la República Popular de Donetsk

El Consell Popular (en rus: Народный Совет) és segons la constitució de l'autoproclamada República Popular de Donetsk, una part secessionista d'Ucraïna, parlament de la RPD, representatiu i l'únic òrgan legislatiu del poder estatal de la RPD. Igual que el mateix estat, actualment el Consell Popular no es reconeix per països membres de l'ONU com a autoritat legítima de qualsevol nivell.
# Farmville (Virgínia)

Farmville és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 6.845 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Farmville tenia 6.845 habitants, 2.050 habitatges, i 1.074 famílies. La densitat de població era de 379,2 habitants per km².
Dels 2.050 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 32,5% hi vivien parelles casades, en un 17,4% dones solteres, i en un 47,6% no eren unitats familiars. En el 38,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,7% tenia menys de 18 anys, un 40,7% entre 18 i 24, un 16,5% entre 25 i 44, un 13,6% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 63,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.343 $ i la renda mediana per família de 33.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.974 $ mentre que les dones 20.764 $. La renda per capita de la població era de 13.552 $. Entorn del 19,9% de les famílies i el 22% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Farmville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Farmville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Ctenomys osvaldoreigi

Ctenomys osvaldoreigi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels ctenòmids. És endèmic de la província de Córdoba (Argentina), on viu a altituds de més de 2.000 msnm. El seu hàbitat natural són els herbassars d'altiplà. Està amenaçat pels incendis i el pasturatge de bestiar.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del biòleg i paleontòleg argentí Osvaldo Reig.

## Referències

* ↑ Bidau, C.; Lessa, E.; Ojeda, R. Ctenomys osvaldoreigi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 febrer 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 302. ISBN 978-0801893049.
# Helena (Mississipi)

Helena és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 778 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Helena tenia 778 habitants, 266 habitatges, i 222 famílies. La densitat de població era de 148,7 habitants per km².
Dels 266 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,9% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 16,5% no eren unitats familiars. En el 14,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,92 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 13% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 24,4% de 45 a 60 i un 9,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.302 $ i la renda mediana per família de 36.302 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.588 $ mentre que les dones 18.173 $. La renda per capita de la població era de 12.346 $. Entorn del 6,2% de les famílies i el 5,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Helena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Helena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# El Molí d'en Bach

El Molí d'en Bach és una obra d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici rectangular de petites diensions prop de la masia d'en Bach.
L'antic maolí està format de planta baixa i dos pisos amb teulada a dues vessants i el carener perpendicular a la façana principal. Hi ha poques obertures i quasi cap element decoratiu. A la part posterior se li afegí un cos rectangular de planta baixa i pis amb una galeria posterior.

## Història

El trobem citat al Nomenclàtor de la provincia de Barcelona, l'any 1860.

## Referències

* 1 2 3 «El Molí d'en Bach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Claudia de re nummaria

Claudia de re nummaria va ser una llei romana que establia que la moneda anomenada victorito, que havia estat portada d'Il·líria a la primera meitat del segle ii, fos reencunyada a Roma amb la imatge de la Victòria.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 30 [Consulta: 19 abril 2022].
# Feliks I Lipiński

Feliks Lipiński (Zakliczyn, 1765 - [...?], 1847) fou instrumentista, compositor i director d'orquestra.
Actuà a Polònia coma director d'orquestra i també com a virtuós del clarinet i del violí.
És autor d'un Allegro de concert. Fou el pare dels compositors i músics Karol Lipiński (1790-1861), Feliks II Lipiński (1815-1869) i Anton del qual nomes se'n sap que fou un violinista excel·lent, però s'ignoren tota classe de dades biogràfiques.

## Referències

* ↑ Sowiński, Albert. Les musiciens polonais et slaves, anciens et modernes: dictionnaire biographique des compositeurs, chanteurs, instrumentistes, luthiers, constructeurs d'orgues, poètes sacrés et lyriques, littérateurs et amateurs de l'art musical. Précédé d'un ré sumé de l'histoire de la musique en Pologne et de la description d'anciens instruments slaves. Notices sur la bibliographie musicale polonaise. Fragments de compositions des grand-maîtres polonais et détails sur les pèlerinages célèbres en Pologne. A. Le Clere et cie, 1837, p. 371 [Consulta: 28 setembre 2018].

## Bibliografia

* Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 715. (ISBN 84-7291-226-4)
# Herbert Southworth

Herbert Rutledge Southworth (Canton, Oklahoma, 6 de febrer de 1908 - 30 d'octubre de 1999) va ser un escriptor, periodista i historiador estatunidenc especialitzat en la Guerra Civil espanyola i la posterior dictadura de Franco. La publicació del seu llibre contra el franquisme "El mite de la croada de Franco" va provocar que el Ministeri d'Informació i Turisme, sent ministre Manuel Fraga Iribarne, creés el Gabinet d'Estudis sobre Historia —Secció d'Estudis sobre la Guerra d'Espanya— sota la direcció de Ricardo de la Cierva amb la funció declarada d'establir un servei de contrainformació que detingués la nova perspectiva de la història sobre la guerra civil espanyola.

## Dades biogràfiques

Va néixer a Canton, Oklahoma, Estats Units. Va cursar estudis d'Història en la Universitat d'Arizona, al Texas Technological College i a la Universitat de Colúmbia. Durant la Segona Guerra Mundial va ser un dels primers a ser reclutat pel govern dels Estats Units per preparar la propaganda de guerra contra les Potències de l'Eix.
En 1946 va establir una emissora privada de ràdio comercial en Tànger. Després de la independència del Marroc, Southworth es va traslladar a viure a França. Allí va escriure diversos llibres en els quals deslegitimava la visió que el franquisme tenia de la seva pròpia història. Southworth va ser amic i deixeble de Pierre Vilar, i un dels mestres de Paul Preston. Després d'una llarga malaltia, però sense deixar mai la investigació, va morir en 1999.

## Obres

* 1963 - El mito de la cruzada de Franco, Editorial Ruedo Ibérico.
   * 2008 - El mito de la cruzada de Franco, Barcelona, Debolsillo, 978-84-8346-574-5, 69 pp.
* 1967 - Antifalange, estudio crítico de "Falange en la guerra de España, la unificación y Hedilla" de Maximiano García Venero Ruedo ibérico.
* 1977 - Guernica, Guernica, University of California Press, Berkeley, Los Angeles, Londres, ISBN 0-520-02830-9
   * 1977 - La destrucción de Guernica
* 2000 - El lavado de cerebro de Francisco Franco: conspiración y guerra civil, Crítica. 355 pp.
   * 2002 - Conspiracy and the Spanish Civil War: the brainwashing of Francisco Franco

## Referències

* ↑ Ronald Hilton. «Herbert Southworth and the Civil War». World Association of International Studies de la Universitat Stanford, 22-11-1999.
* ↑ Gibson, Ian. "Southworth y 'El mito de la cruzada'"
* ↑ guardian.co.uk, Obituary Tuesday 9 November 1999
* ↑ El último relato, Ricard Vinyes, a Público, 20/10/2010
* ↑ Paul Preston, Herbert Southworth: His crusading journalism exposed the lies behind Franco's Spain, The Guardian, 9/11/1999, consultat el 20 de desembre de 2010
* ↑ El mito de la cruzada de Franco, p. 4
* ↑ El mito de la cruzada de Franco, a googlebooks

## Enllaços externs
### Obituaris

* Recordando a Herbert Southworth, 18/12/1999, Gabriel Jackson, El País
* Herbert Southworth, a American Historical Association, Paul Preston, The Guardian
# El Corbacho

El Corbacho és una obra de la literatura medieval castellana que neix amb el propòsit de condemnar la luxúria i el mal amor (carnal) oposat al bon amor (espiritual), tal com explica el seu subtítol: Reprobación del amor mundano. Escrit per l'Arxipreste de Talavera en 1438, usa l'estructura del sermó religiós.

## Argument i estructura

L'obra es divideix en quatre parts de longitud desigual, precedides per un pròleg i amb un capítol de cloenda final. A la primera part introdueix els arguments teòrics per condemnar el mal amor. Comença exposant els problemes que es deriven d'un amor excessiu: l'oblit de les obligacions religioses, la violència i l'embogiment de l'enamorat. Posteriorment abunda en exemples de diferents sectors especials per mostrar com ningú no està lliure dels perills de l'amor. Més endavant repassat com per culpa del mal amor es poden infringir els deu manaments de l'església (un per capítol), es cau en els set pecat capital i es perden les virtuts personals, tant les de naixença com les relatives al propi estat.
La segona part se centra en els defectes de les dones, que veu com a principals inductores del mal amor, amb catorze capítols farcits d'exemples. A la tercera analitza els caràcters dels homes, segons la teoria dels humors, i com cada personalitat porta a un tipus diferent de relació amorosa. La quarta part, la més breu, condemna l'astrologia i el suposat paper que juga en la inducció de l'enamorament. Acaba amb una lloança a Déu i un darrer advertiment sobre les conductes desviades i els seus riscos.

## Anàlisi

L'obra ha estat durant anys considerada com un exemple de misogínia medieval, malgrat que les crítiques també incloguin el mal amor dels homes. La visió medieval es reforça pel substrat religiós i per la influència clara del Libro de buen amor, que tracta el mateix assumpte. El catàleg de casos prové dels exempla presents als manuscrits de l'època. Però al llibre, escrit al prerenaixement, apareixen ja elements que prefiguren l'edat moderna, com el distanciament de l'amor cortès, considerat fals i no realista, i la influència de l'obra de la qual pren el títol, Il Corbaccio, de Giovanni Boccaccio. Quant al contingut discursiu, prové de diverses fonts, com el Llibre de les dones de Francesc Eiximenis, el tractat De Amore d'Andreas Capellanus i la literatura popular.
L'autor usa una llengua plena de col·loquialismes malgrat les referències cultes que amaren tot el llibre, ja que considerava que apropar-se al poble era la millor manera de fer arribar el seu missatge moral. Abunden els refranys, les anècdotes de la vida quotidiana, els jocs de paraules i les enumeracions d'adjectius en una prosa molt treballada. Les escenes de sàtira alternen amb disquisicions filosòfiques i l'extens catàleg de tipus humans aporta al llibre un marcat to costumista.

## Referències

* ↑ Deyermond, Alan D., Historia de la literatura española, vol. 1: La Edad Media, Barcelona, Ariel, 2001 (1ª ed. 1973). ISBN 843448305X
* ↑ M. MENÉNDEZ PELAYO, Orígenes de la novela, I, Madrid 1943

## Enllaços externs

* Obra al CVC
# El Coro (Sarrià de Ter)

El Coro és una obra de Sarrià de Ter (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici anomenat el Coro es va bastir a sobre dos edificis existents. La planta de l'immoble és trapezoïdal. La façana a la placeta de la Font té una longitud de 12 m i la del carrer del Firal mesura 22 m. La façana presenta una rica ornamentació d'esgrafiats i una balconada correguda al primer pis amb barana de forja.
La planta baixa es destinava a cafè i escenari per a representacions teatrals i la planta superior servia com a sala de ball.

## Història

L'edifici existent feia funció de magatzem de vins i quadres de cavalleries i pertanyia a la família Encesa. Fou Rafael Masó l'encarregat de adaptar-lo com a seu de l'Orfeó Joventut de Sarrià.
L'any 1936 l'edifici fou adquirit pel Govern de la Generalitat per adaptar-lo com escola. Aquesta adequació la portà a terme Emili Blanch. El projecte que prèvia fer un pati a l'altra banda del carrer, construir una piscina i un camp de futbol, mai es va acabar de concloure.
L'any 1940 l'edifici va tornar a recuperar-se com a cafè.
L'any 1963 l'immoble va passar a ser propietat de l'Agrupació de Flequers de Sarrià de Ter, Pont Major i Sant Julià de Ramis.
Actualment aquest immoble és propietat municipal i l'any 2001 es va reformar com a centre de dinamització per a la gent gran.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «El Coro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 maig 2019].
# Charles Austin Gardner

Charles Austin Gardner (6 de gener de 1896-?24 de febrer de 1970) va ser un botànic, i explorador australià.

## Biografia

Va néixer a Lancaster, Anglaterra, emigrant amb la seva família, a Austràlia Occidental quan tenia tretze anys.
Va mostrar interès en Arts i en la Botànica des de jove, i guanya el càrrec de recol·lector botànic del "Departament Forestal" l'any 1920. A l'any següent, és botànic de la "Expedició d'Exploració Kimberley", resultant en la seva primera publicació botànica: Botanical Notes, Kimberley Division of Western Austràlia, on descriu vint noves espècies.
L'any 1924 és transferit al "Departament d'Agricultura", i seguint una reorganització ministerial, el 1928, és designat Governador Botànic i Curador de l'Herbari Estatal.
Va viatjar extensament, publicant al voltant de 320 articles, els més importants van ser Contributions to the Flora of Western Austràlia a Journal of the Royal Society of Western Austràlia (de 1923), Enumeratio Plantarum Australiae Occidentalis (1930) i Flora of Western Austràlia Vol. 1, Part 1, Gramineae (1952). Va descriure vuit gèneres i 200 espècies.
L'any 1937 es va convertir en el primer botànic australià oficial d'enllaç ("Australian Botanical Liaison Officer") del Royal Botanic Gardens, Kew.
Es retira l'any 1962, i mor a conseqüència de la diabetis a Subiaco (Austràlia Occidental) el 24 de febrer de 1970, als 74 anys. La seva col·lecció personal botànica va ser llegada a la Comunitat Benedictina de Nova Norcia Austràlia Occidental, però seria transferida a l'Herbari Estatal a Perth al juny del 1970.

## Honors

Va rebre la "Medalla de la Royal Society of Western Austràlia" el 1949.

## Publicacions

* Charles Austin Gardner. 1985. Wildflowers of Western Austràlia. 16a edició de St George Books, 160 pàg. ISBN 086778007X
* ------------------------------------, h.w. Bennetts. 1956. The Toxic Plants of Western Austràlia, Perth, West Australian Newspapers
* helen Ogden, Charles Austin Gardner. 1929. Flowers of Western Austràlia. Editor H. Ogden & I. Richardson. 7 pàg.

## Referències

* Botanists of the Eucalypts. Commonwealth Scientific and Industrial Research Organization, 1978. ISBN 0-643-00271-5.
* «Gardner, Charles A. (1869 - 1970)». Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 4 agost 2006].

## Bibliografia addicional

* 1996. Description of botanist's work (Gardner, C. A.) Wildflower Society of Western Austràlia newsletter 34 (4): 15-18

## Enllaços externs

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Joan Robert Masdeu Mayans

Joan Robert Masdeu Mayans (Nonasp, 1943) és un mestre i polític formenterenc, diputat al Parlament de les Illes Balears en la IV Legislatura.

## Biografia

Fill de Francesc Masdeu Giménez, va fer els primers estudis a Eivissa, es graduà en magisteri a l'Escola Normal Jaume Balmes de Barcelona i a l'Escola Superior de Belles Arts Sant Jordi. Treballà com a mestre a Sant Adrià del Besòs fins al 1970, quan fou destinat a Eivissa i el 1972 al col·legi de Sant Ferran de ses Roques de Formentera, fins que el 2004 es va jubilar.
Fou candidat del Grup d'Independents de Formentera (GUIF) a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1991, però no fou escollit. Sí que serà elegit diputat per l'AIPF a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1995, on fou escollit membre del Consell Insular d'Eivissa i Formentera. A les eleccions municipals espanyoles de 1999 fou escollit regidor a l'ajuntament de Formentera. Durant la seva gestió es va millorar el paviment de les carreteres i el centre mèdic. A les eleccions de 2003 hi participà de manera testimonial en les llistes del GUIF.

## Referències

* ↑ Joan Robert Masdeu Mayans Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. a l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera
* ↑ Composició de l'ajuntament de Formentera