OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lutjanus stellatus

Lutjanus stellatus és una espècie de peix de la família dels lutjànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 55 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud del Japó fins a Hong Kong.

## Ús comercial

És una espècie habitual en els mercats de peix viu de Hong Kong.

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1790. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 4. i-xii + 1-128.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., 1985. FAO species catalogue. Vol. 6. Snappers of the world. An annotated and illustrated catalogue of lutjanid species known to date. FAO Fish. Synop. 125(6):208 p.
* ↑ Randall, J.E., H. Ida, K. Kato, R.L. Pyle i J.L. Earle, 1997. Annotated checklist of inshore fishes of the Ogasawara Islands. Nat. Sci. Mus. Monogr. (11):1-74.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Akazaki, M., 1983. A new lutjanid fish, Lutjanus stellatus, from southern Japan and a related species, Lutjanus rivulatus (Cuvier). Jap. J. Ichthyol. 29(4):365-373.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Lau, P.P.F. i L.W.H. Li, 2000. Identification guide to fishes in the live seafood trade of the Asia-Pacific region. World Wide Fund for Nature, Hong Kong. 137 p.
* ↑ Shen, S.C. (ed.), 1993. Fishes of Taiwan. Department of Zoology, National Taiwan University, Taipei. 960 p.
* ↑ Lee, C. i Y. Sadovy, 1998. A taste for live fish: Hong Kong's live reef fish market. Naga ICLARM Q. 21(2):38-42.
# Menjamel de Timor

El menjamel de Timor (Lichmera flavicans) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'illa de Timor, a les illes Petites de la Sonda.

## Referències

* ↑ «Menjamel de Timor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Presó de Lao Bao

La presó de Lao Bao és una presó situada a Lao Bao, Quang Tri, a 22 km de Khe Sanh, al poble de Duy Tan, comuna de Tân Thành, districte de Huong Hoa, a l'oest és el riu de Sepon, a l'est és l'alta muntanya. La presó va ser construïda el 1908 pels francesos en una àrea de prop de 10 hectàrees, completament aïllat de les àrees poblades.
La presó va ser una de les 5 grans presons de la Indoxina francesa en aquest moment. La presó va ser construïda per a presos polítics. La presó tenia inicialment la cèl·lula A i B de cèl·lules, incloent-hi dos blocs de cel fetes de bambú, parets de terra, 15m 4m de llarg alt, 5 metres d'ample. Només hi havia una sortida i entrada una, el que solia ser fosc per dins. Des 1931-1932, els colons francesos van construir dos nous habitatges A i B. Les noves cases havia mur de pedra, terra de ciment.
Avui en dia, aquesta presó es classifica com un lloc històric especial pel govern vietnamita.
# Serra d'Alzina

La Serra d'Alzina és una serra del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, del Pallars Jussà, situada a ponent del poble d'Alzina, al nord-est de Beniure i de Sant Esteve de la Sarga.
És una de les serres del costat nord de la Feixa. És a la part nord del terme, prop del termenal amb Castell de Mur.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Notropis blennius

Notropis blennius és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 «Notropis blennius» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Simons, Andrew M. & Mayden, Richard L. (1997): Phylogenetic Relationships of the Creek Chubs and the Spine-Fins: an Enigmatic Group of North American Cyprinid Fishes (Actinopterygii: Cyprinidae). Cladistics 13(3): 187-205.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Santa Maria de les Esglésies

Santa Maria de les Esglésies és una església del municipi de Navars (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una construcció Romànica d'una sola nau. De l'estil primitiu solament es conserva el mur de l'epístola gairebé totalment cobert per esbarzers. La porta actual està orientada a ponent.

## Història

Considerada del s. XI en la seva base primera i pertanyent al cenobi de Sant Cugat del Recó, el s.XIIII-XIV apareix esmentada com un propietat del Monestir de St.Llorenç prop Bagà; aquest monestir hi va organitzar una comunitat de monges. Alguns autors creuen que fou advocada a Sant Maties. Al segle x l'església "Ecclesias Clavatas", apareix dins els béns de Ripoll, lligada a Sant Cugat del Racó. L'any 1326 l'abat del Monestir de Sant Llorenç prop Bagà, Guillem Savila, vengué la batllia i el mas de les Esglésies, per 2000 sous.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Maria de les Esglésies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Oskar Schultz-Gora

Oskar Schultz-Gora (Góra [avui: Gmina Stara Kiszewa, a Polònia], Prússia Occidental, 25 de setembre de 1860) - Jena, 25 de desembre de 1942) va ser un romanista i occitanista alemany.

## Vida i obra

Schultz-Gora va finalitzar el 1878 els estudis secundaris a Malbork. Entre 1878 i 1882 va estudiar a les universitats de Heidelberg, Roma, Ginebra, Leipzig i Berlín i es va doctorar (encara amb el nom d'Oskar Schultz) sota la direcció d'Adolf Tobler amb una tesi intitulada Die Lebensverhältnisse der italienischen Trobadors, sobre les relacions entre els trobadors italians. Va ser professor d'institut entre 1886 i 1892 a Altenburg. El 1893 es va habilitar a Berlin amb la tesi Die Briefe des Trobadors Raimbaut de Vaqueiras an Bonifaz I, Markgrafen von Monferrat (Halle a. S. 1893, traduïda a l'italià: Florència: 1898.) El 1900 va ser nomenat professor extraordinari a Berlín fins que el 1904 es va convertir en professor ordinari a la Universitat de Königsberg; d'aquesta va passar el 1911 a la d'Estrasburg, i el 1919 a la de Jena, on va ser, fins a la seva jubilació el 1928, director del seminari de filologia romànica. Amb el germanista Alois Brandl van ser els editors del la revista Archiv für die neueren Sprachen und Literaturen.
Schultz-Gora és un nom molt conegut pel seu manual d'ensenyament de l'occità antic, Altprovenzalisches Elementarbuch, reeditat nombroses vegades i present en moltes biblioteques universitàries.

## Obres

* Die provenzalischen Dichterinnen. Leipzig 1888, Ginebra 1975 [sobre les trobairitz]
* Altprovenzalisches Elementarbuch. Heidelberg 1906, 6ena edició 1973 [manual d'antic occità]
* Provenzalische Studien. I, II, Estrasburg 1919, 1921 ["estudis occitans", recull d'estudis]

## Referències

* ↑ El nom de naixement és Oskar Schultz; després hi afegí el nom del seu lloc d'origen, ja que Oskar Schultz és un nom freqüentíssim.
* ↑ Epistole del trovatore Rambaldo di Vaqueiras al marchese Bonifazio I del Monferrato, Sansoni, 1898. Cartes del trobador Raimbaut de Vaqueiras al marquès Bonifaci de Montferrat

## Bibliografia

* Nota necrològica Zeitschrift für romanische Philologie. vol. 63, 1943, p. 550–560
* Karl Voretzsch: Oskar Schultz-Gora: 1860–1942. Sein Leben und Schaffen. 1943
# Marques

* Per a altres significats, vegeu «Marques (Sena Marítim)».
Les Marques (Le Marche, en italià) són una regió del centre d'Itàlia. Són banyades, a l'est, per la mar Adriàtica, i comprenen les províncies d'Ancona, Ascoli Piceno, Fermo, Macerata, i Pesaro i Urbino. La capital és Ancona.

## Orografia

La regió té una morfologia molt variada, predominantment muntanyosa, que culmina al Monte Vettore (2.478 m), als Apenins d'Úmbria-Marques. Presenta un relleu barrancós, amb cursos fluvials paral·lels, que desguassen a l'Adriàtica; els principals són el Metauro, el Foglia, l'Esino, el Potenza, el Chienti i el Tronto. Les planes ocupen només l'11% del territori (al fons de les valls i, sobretot, al sector nord-oest de la costa adriàtica d'Ancona).

## Organització territorial

La regió està composta per cinc províncies:
* Província d'Ancona
* Província d'Ascoli Piceno
* Província de Fermo
* Província de Macerata
* Província de Pesaro i Urbino

## Economia

Els nuclis més importants són els d'Ancona, primer centre regional, de Pesaro, d'Ascoli Piceno i de Macerata. El sector primari ocupa un 30% de la població activa, amb conreus de blat, blat de moro, farratge, oliveres i vinya. Hi ha activitat pesquera a San Benedetto del Tronto i a Ancona. S'hi practica una ramaderia destinada a la producció de carn. La indústria és modesta, bé que es destaquen alguns centres, de tradició antiga, com Fabriano, de fabricació de paper. Hi ha construcció naval a Ancona, indústria tèxtil a Iesi i ceràmica a Pesaro i Recanati. Al sector nord de la costa pren impuls l'activitat turística, sota l'àrea d'influència de Rimini. Hom ha instal·lat una refineria de petroli a Falconara Marittima.

## Vegeu també

* Arquitectura longobarda

## Enllaços externs

* Regione Marche
* Mapa Marche Arxivat 2006-10-17 a Wayback Machine.
* ItalianVisits.com: Marche
# Maria Olga de Moraes Sarmento da Silveira

Maria Olga de Moraes Sarmento da Silveira (Setúbal, 26 de maig de 1881 — Lisboa, 1948) fou escriptora i feminista.
Era filla i neta de militars, i passà part de la infantesa a Elvas, on es feu amiga de Virgínia Quaresma. Es casà als 16 anys amb un metge de l'Armada, mort poc de temps després en combat, a Cuamato (Angola).
Estava molt relacionada amb el grup d'intel·lectuals portuguesos que a la primeria del segle XX lluità pels drets civils, jurídics i polítics de les dones.
Va dirigir la publicació Sociedade Futura, creada el 1902, i succeí en el càrrec a Ana de Castro Osório, que fou una de les principals teòriques de l'alliberament femení.
Milità en la Lliga Portuguesa da Paz, i cofundà i fou presidenta de la seua Secció Feminista el 1906.
El 18 de maig del 1906 pronuncià, en la Societat de Geografia de Lisboa Arxivat 2018-11-04 a Wayback Machine., una conferència sobre el Problema feminista. Viatjà com a conferenciant a Amèrica del Sudi visità el Brasil, l'Uruguai, i l'Argentina. Al Brasil, es feu amiga de l'escriptora Júlia Lopes d'Almeida.
Visqué a París durant la Primera Guerra Mundial. Fou companya i parella de la baronessa Hélène de Zuylen de Nyevelt, de la família Rothschild, a qui salvà de l'Holocaust en portar-la a Lisboa i després a Nova York. També registrà les seues Memórias.
Molt vinculada a la terra natal, Setúbal, llegà a la Cambra Municipal tots els seus béns, incloent-hi la seua biblioteca i una vasta col·lecció d'autògrafs de personalitats de relleu en l'art, la música i la literatura, en targetes postals, cartes, llibres i dissenys. Aquest llegat forma part ara del patrimoni del Museu de Setúbal i el Convent de Jesús.

## Algunes obres

* Problema feminista (1906)
* Mulheres illustres: A Marqueza de Alorna (sua influència na sociedade portuguesa, 1750-1839) (amb prefaci de Teófilo Braga). Editor Livraria Ferreira (1907)
* Art, Literatura & Viagens (1909)
* A Infanta Dona Maria e a Cort Portuguesa (1909)
* La Patrie Brésilienne (1912)
* Sa Majesté la Regni Amélie de Portugal, Princesse de France (1924)
* Teófilo Braga: Notas e Comentários (1925)
* As Minhas Memórias: Tempo Passado, Tempo Ausente (1948)

### Condecoracions rebudes

* Legió d'Honor
* Orde de Crist
* Orde de Santiago de l'Espasa

## Vegeu també

* LGBT
* Història de la dona

## Referències

* ↑ "Maria Olga de Morais Sarmento da Silveira". En: Dicionário no Feminino (séculos XIX-XX), direcció de Zília Osório de Castro i João Esteves, coord. António Ferreira de Sousa, Ilda Soares de Abreu e Maria Emília Stone (Lisboa: Livros Horizonte, 2005), pp. 736-37.
* ↑ SARMENTO, Olga Moraes. As Minhas Memórias (Lisboa: Portugália, 1948), pp. 189.
* ↑ As Minhas Memórias, pp. 312-13. Vd. também Homossexuais no Estado Novo de São José Almeida (Lisboa: Sextante Editora, 2010), pp. 116-118.
* ↑ «Olga Moraes Sarmento (1881-1948)» (en portugués). Arxivat de l'original el 14 d'abril de 2013. [Consulta: 7 abril 2013].
# Menjamel de Vogelkop

El menjamel de Vogelkop (Melidectes leucostephes) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i zones amb herba de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Menjamel de Vogelkop». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Sheri Stewart Tepper

Sheri Stewart Tepper o Sheri S. Tepper (prop de Littleton, Colorado, 16 de juliol de 1929 - 22 d'octubre de 2016) és una escriptora estatunidenca autora de nombroses novel·les de ciència-ficció amb un rerefons feminista i ecològic, i també de misteri i de terror.
Nascuda com a Shirley Stewart Douglas, a més de com a Sheri S. Tepper (pel seu segon marit), ha publicat amb diversos pseudònims, com ara A. J. Orde, E. E. Horlak, i B. J. Oliphant, i també Sheri S. Eberhart, pel cognom del seu primer marit.

## Obres

Aquestes són algunes de les seues novel·les traduïdes a l'espanyol:
* The Gate to Women's Country (1988)
* Grass (Doubleday, 1989) – nominada als premis Hugo i Locus 1990
* The Family Tree (1997) – nominada a l'Arthur C. Clarke Award 1998
* The Margarets (Eos, 2007) – nominada al John W. Campbell Memorial 2008, i a l'Arthur C. Clarke 2009

## Referències

* ↑ «Tepper, Sheri S» (en anglès). SFE: The Science Fiction Encyclopedia, 31-08-2018. [Consulta: 3 novembre 2018].
# Notropis cahabae

Notropis cahabae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Alabama.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S. 1818. Description of two new genera of North American fishes, Opsanus, and Notropis. Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 2 (3) (gener del 1818). 203-204.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Notropis cahabae» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Simons, Andrew M. & Mayden, Richard L. (1997): Phylogenetic Relationships of the Creek Chubs and the Spine-Fins: an Enigmatic Group of North American Cyprinid Fishes (Actinopterygii: Cyprinidae). Cladistics 13(3): 187-205.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Santa Sabina

«Santa Sabina» té aquests significats:
* Per a la santa romana, màrtir del segle ii, vegeu: Sabina de Roma.
* Per a la santa de Talavera de la Reina, màrtir en Àvila al segle iv, vegeu: Vicenç, Sabina i Cristeta.
* Per a la basílica romana, vegeu: basílica de Santa Sabina.
* Santa Sabina (títol cardenalici)
# Passeig del Canadell

El Passeig del Canadell és una obra de Palafrugell (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Passeig del Canadell està situat al costat de la platja del mateix nom, a un nivell més elevat, destinat en la seva part inferior a allotjar les barques en petits magatzems. Els edificis, situats a una banda del passeig i encarats a mar, ofereixen una interessant mostra de diverses tipologies de cases d'estiueig, principalment del segle xix. Cal remarcar que en aquest passeig conviuen harmònicament grans casals d'estils històrics amb petits habitatges de caràcter més popular.

## Història

El barri d'estiueig del Canadell es va formar a partir del darrer quart del segle xix al costat de la platja del mateix nom. Es conserva encara el caràcter i l'harmonia arquitectònica del conjunt, principalment del passeig del Canadell, situat davant del mar.

## Referències

* 1 2 «Passeig del Canadell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Mannardita

La mannardita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la priderita. Rep el nom en honor del Dr. George William Mannard (1932-1982), geòleg canadenc, pel seu interès en els minerals i els dipòsits minerals de la Colúmbia Britànica.

## Característiques

La mannardita és un òxid de fórmula química Ba(Ti₆V3+ 2)O$_{16}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1983. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mannardita pertany a «04.DK: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitjana); estructures de túnel» juntament amb els següents minerals: akaganeïta, coronadita, criptomelana, hol·landita, manjiroïta, priderita, redledgeïta, henrymeyerita, estronciomelana, romanechita i todorokita.

## Formació i jaciments

La mannardita va ser descrita gràcies a les mostres de dues localitats: Rough claims, a la Colúmbia Britànica (Canadà) i la mina Shiti, a la província de Shaanxi (República Popular de la Xina). També ha estat descrita en altres indrets del Canadà i de la Xina, així com al Brasil, Itàlia, Rússia i Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Mannardite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 febrer 2018].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 22 febrer 2018].
# Marie-Josée Frank

Marie-Josée Meyers-Frank, més coneguda com a Marie-Josée Frank, (Echternach, 12 d'abril de 1952) és una política luxemburguesa, militant del Partit Popular Social Cristià (CSV) des de 1994.
Des de les eleccions legislatives de 1999 és membre de la Cambra de Diputats per la circumscripció de l'Est, quan va aconseguir quatre vots més que Nicolas Strotz per ser tercera a la llista del partit a la circumscripció (en la que justament tres representants van obtenir l'escó). Durant cinc anys va mantenir la posició de diputada però a les eleccions legislatives de 2004 va perdre aquest tercer lloc en favor de Lucien Clement, mentre que el partit no va poder habilitar un quart lloc a la circumscripció. No obstant això, l'elecció de Fernand Boden i Octavie Modert al nou govern, deixà vacant aquestes places, permetent-li ser novament membre de la Cambra de Diputats des del 3 d'agost de 2004 fins ara.
Fou alcaldessa de Betzdorf de l'1 de gener de 1999 fins al 2011, havent estat membre del consell comunal des de l'1 d'agost de 1996.

## Referències

* 1 2 3 Marie-Josée Frank (en francès). Cambra de Diputats de Luxemburg.
* ↑ «1999: Circonscription Est» (en francès). Service Information et Presse, 07-04-2009. [Consulta: 10 abril 2009].
* ↑ «2004: Circonscription Est» (en francès). Service Information et Presse, 07-04-2009. [Consulta: 10 abril 2009].

## Enllaços externs

* Biografia oficial a la Cambra de Diputats (francès)
# Mas de Giner (Tortosa)

El Mas de Giner és un edifici de Tortosa (Baix Ebre) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt de construccions format per l'edifici principal de la masia, uns corrals d'ovelles al davant (paridores) i restes dels antics abeuradors i un pou per al ramat.
El cos principal té forma de L invertida, formada per dos cossos independents adossats. El cos nord era utilitzat en principi com a habitatge, té una sola planta i és cobert a un vessant. La façana mira al nord i al davant tenia un porxo, ara desaparegut. Actualment s'ha eliminat la distribució interior. Són interessants els enreixats de les finestres, força deteriorats.
El segon cos és cobert a doble vessant. Antigament era dividit en dues plantes, però ara ha desaparegut tant aquesta distribució com la de les estances. Es va ampliar la porta d'entrada i s'utilitza com a magatzem de maquinària. La coberta és de teules sobre canyes, sostinguda per cabirons de fusta. A l'interior, la sosté un alt pilar central que arriba fins a la carena.
Les paridores mantenen l'estructura però es troben molt deteriorades. En general, tot el conjunt està molt transformat interiorment i força degradat.

## Història

Malgrat trobar-se dins el terme de Tortosa, just en el límit amb Amposta, tradicionalment ha pertangut a gent d'aquesta darrera població.
És possible que el cos que té la façana orientada a l'est sigui més antic, tant per la mateixa orientació com pel sistema de coberta i la distribució que tenia, en dos pisos i habitacions petites, ara desaparegudes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas de Giner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Polícar

Polícar és un municipi de la província de Granada, amb una superfície de 5,34 km², una població de 241 habitants (2004) i una densitat de població de 45,13 hab/km².