OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1150 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1150 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de gener de 1998. Després de reafirmar totes les resolucions sobre Geòrgia, particularment la Resolució 1124 (1997), el Consell va prorrogar el mandat de la Missió d'Observació de les Nacions Unides a Geòrgia (UNOMIG) fins al 31 de juliol de 1998.
Tant Geòrgia com Abkhàzia van donar la benvinguda a la proposta del Secretari General Kofi Annan per enfortir la participació de les Nacions Unides en el procés de pau i un pla per a la seva implementació. A més, els drets humans havien de ser respectats per ambdues parts. Mentrestant, hi havia preocupació per la situació a la regió de Gali, a causa de l'ús de mines terrestres, crims, segrestos, assassinats i grups armats, que van interrompre la procés de pau i el retorn de refugiats.
El Consell de Seguretat va observar amb satisfacció que es van completar moltes de les bases per al procés de pau, però encara no s'han resolt aspectes importants del conflicte a Abkhàzia. Es va demanar un diàleg directe entre les parts i es va destacar la inacceptabilitat de canvis demogràfics derivats del conflicte i el retorn segur dels refugiats. Les activitats dels grups armats i l'establiment de mines a la regió de Gali van ser condemnades en la resolució, que també va demanar protecció al personal de la UNOMIG i la continuació de l'ajuda humanitària internacional.

## Referències

* ↑ «Security Council unanimously adopts resolution extending mandate of observer mission in Georgia until 31 July». United Nations, 30-01-1998.
* ↑ «Georgian conflict». UN Chronicle.
* ↑ «Peacekeeping mission updates (January–March 1998)». International Peacekeeping, 5, 3, 1998, pàg. 155–173. DOI: 10.1080/13533319808413736.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Guerra d'Abkhàzia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Llegenda del gall de Barcelos

La llegenda del gall de Barcelos narra la intervenció miraculosa d'un gall mort com a prova d'innocència d'un home erròniament acusat d'un crim. Està associat a la creu del segle xvi que forma part de les restes del Museu Arqueològic i que té les seves cares esculpides amb imatges que descriuen la llegenda.
Segons la llegenda, els habitants de Barcelos estaven alarmats feia temps per un crim, del qual no se n'havia descobert l'autor. Un dia aparegué un gallec que semblà sospitós. Les autoritats decidiren empresonar-lo malgrat els seus juraments d'innocència i afirmar que era només de pas en peregrinació a Santiago de Compostel·la, complint una promesa.
Condemnat a la forca, l'home demanà que el duguessin en presència del jutge que el condemnà. Concedida l'autorització el dugueren a la residència del magistrat que, en aquell moment, estava celebrant un banquet amb uns amics. El gallec reafirmà la seva innocència i, davant la incredulitat dels presents, assenyalà amb el dit cap el gall rostit que havia damunt la taula i exclamà: “És tan cert que jo sóc innocent com cert és que aquest gall cantarà quan m’enforquin.”
El jutge ignorà l'apel·lació, però quan el pelegrí estava sent penjat, el gall rostit s'aixecà damunt la taula i cantà. Comprenent el seu error, el jutge va córrer cap a la forca i descobrí que el pelegrí s'havia salvat gràcies a un nus mal fet. L'home fou immediatament alliberat i continuà el seu camí.
Alguns anys més tard, el gallec hauria tornat a Barcelos per esculpir el Cruzeiro do Senhor do Galo en honor de la Verge Maria i a Sant Jaume, monument que es conserva al Museu Arqueològic de Barcelos, situat al Palau dels Comtes de Barcelos.

## Referències

* ↑ Pàgina web de la Câmara Municipal de Barcelos
# Museu del Tapís Contemporani

El Museu del Tapís Contemporani estava emplaçat a la Casa Aymat de Sant Cugat del Vallès, on va tenir la seva seu la Fàbrica de Catifes i Tapissos Aymat (fundada per Tomàs Aymat l'any 1926 i amb activitat fins al juliol de 1980). Era la subseu del Museu de Sant Cugat dedicada al tapís contemporani i l'art tèxtil, on es presentava una col·lecció única de tapissos realitzats al llarg del segle xx. El Museu del Tapís mostrava la història de la manufactura fundada per Tomàs Aymat; les innovacions introduïdes per l'Escola Catalana del Tapís, a partir dels anys cinquanta, així com importants obres d'artistes destacats d'aquest moviment, com Josep Grau-Garriga, Aurèlia Muñoz, Josep Royo, Maria Teresa Codina, Maria Assumpció Raventós o Magdalena Abackanowicz entre d'altres.
El museu va tancar les portes l'any 2019 i va heretar part del projecte el Centre Grau-Garriga d'Art Tèxtil Contemporani. L'Ajuntament de Sant Cugat continua sent propietari de la col·lecció de tapissos i art tèxtil contemporani vinculat. Avui és un espai de creació i residències artístiques.

## Referències

* ↑ «Tapisseries Aymat». Gran Enciclopèdia Catalana (GEC).
* ↑ «Tomàs Aymat i Martínez». Gran Enciclopèdia Catalana (GEC).
* ↑ «Aymat, aquella fàbrica de catifes». Josep Maria Cabrerizo. Revista Tot Sant Cugat. Arxivat de l'original el 2017-02-11. [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ «La Mirada Tàctil al Museu del Tapís Contemporani. Casa Aymat. Sant Cugat del Vallès». Patrimoni cultural. Diputació de Barcelona..
* ↑ «Escola Catalana del Tapís». Museu de Sant Cugat. Arxivat de l'original el 2017-01-09. [Consulta: 8 febrer 2017].
# Maria Codina i de Cardona

Maria Codina i de Cardona (c. 1570 - 1642) va ser una noble catalana, filla de Pere Bernat Codina i de Jerònima de Cardona i Sunyer.

## Biografia

El seu pare, tresorer reial de la Corona d’Aragó, va comprar el castell i la vila de Ponts el 1572, convertint-se en baró d’aquest domini.
El 1591, Maria es casà amb Pere de Queralt i d'Icart, comte de Santa Coloma de Queralt, amb qui tindria els següents fills: Pere, Dalmau, Jeroni, Magina i Ramon. En morir el seu marit (1606), es va convertir en comtessa usufructuària. La Universitat la va denunciar per abús impositiu sobre el dret de cises, un litigi que es remuntava al senyoriu del seu espòs, i que s’allargaria fins a 1619.
El 1612 renuncià a l’herència del comtat de Santa Coloma en favor del seu fill Dalmau de Queralt i de Codina, que s’apropià del senyoriu oficialment el 2 de juliol del 1613. El 1622, Dalmau de Queralt rebé l’herència de Pere Bernat Codina, gràcies a la qual va adquirir el que seria l'actual Palau del Marquès de Llo de Barcelona i l'esmentada vila de Ponts. Maria va aliar-se amb Anna de Cardona per a mantenir la jurisdicció del municipi noguerenc. Segons la relació epistolar que va mantenir durant el virregnat de Dalmau (1638-1640), la relació entre mare i filla era normalitzada en aquestes dates.
El 1641, Maria va fer una donació econòmica per a contribuir a la defensa de Tarragona per part de la Corona Hispànica. Vers aquestes dates també era benefactora de l’orde de monges caputxines de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Queralt y de Alagón, Luis de». OM, CABALLEROS_SANTIAGO, Exp.6741. AHN, 1635.
* ↑ «La Torre Codina». Revista de Badalona, 01-05-2021. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ Català Roca, Pere. El virrei comte de Santa Coloma. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 1988, p. 23. ISBN 84-232-0272-0.
* ↑ Segura, Joan. Historia de la villa de Santa Coloma de Queralt (en castellà). Barcelona: Impremta Vicente Magriñà, 1879, p. 235, 236.
* ↑ «Consulta sobre la concordia hecha entre el conde de Santa Coloma de Queralt y los vasallos de esta villa sobre el pleito de las sisas e imposiciones». Consell d'Aragó, Lligalls, 271, nº 152. ACA, 24-01-1619.
* ↑ Costafreda, Virgínia «Greus dificultats econòmiques a Mont-Roig i Bellver de Sió durant la primera meitat del segle XVII». Urtx: revista cultural de l’Urgell, 17, 2004, pàg. 216.
* ↑ BIBLIOTECA DE CATALUNYA, Fons Queralt, 12/2, notes 568 i 577
* ↑ Fargas Peñarrocha, Mariela. La genealogía cautiva: Propiedad, movilidad y familia en Barcelona, 1500-1650 (en castellà). València: Universitat de València, 2012.
* ↑ «Carta...». Generalitat, correspondència del virrei comte de Santa Coloma, nº 4985, 5285, 6797, 7171, 7154, 7531, 7595 i 8519.. ACA, Data incorrecta.
* ↑ Simon Tarrés, Antoni «El braç militar de Barcelona segons un cens del juny de l'any 1641. Composició i actituds polítiques». Arxiu de protocols, 2008, pàg. 244.
* ↑ Torradeflot, Ignacio. Crónicas de la orden de las monjas capuchinas en Espana fundada por la venerable madre Sor Angela Margarita Serafina (II) (en castellà). Tip. católica de Domingo Vives, 1907, p. 389.
# Quimby (cràter)

Quimby és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 23,2 km de diàmetre. Porta el nom de Harriet Quimby (1884-1912), aviadora estatunidenca, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Quimby». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Menjamel de Meek

El menjamel de Meek (Ptiloprora meekiana) és una espècie d'au passeriforme de la família Meliphagidae endèmica de Nova Guinea.
Es troba al llarg de la serralada Central de l'illa de Nova Guinea. El seu hàbitat natural són els boscos humits tropicals de muntanya.

## Referències

* ↑ «Menjamel de Meek». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
* ↑ «Handbook of the Birds of the World Alive | HBW Alive». [Consulta: 10 gener 2019].
# L'Oller (Collsuspina)

L'Oller és una obra de Collsuspina (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'edificacions de mides considerables. L'edifici principal és cobert amb teulada a dues vessants amb forces obertures a la seva façana principal; només hi trobem la data de 1877 si bé l'edifici és anterior a aquesta data. Davant de l'habitatge hi ha diferents cossos d'estructura desigual i destinats a funcions pròpies de la masia.

## Referències

* ↑ «L'Oller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 març 2019].
# Klattia flava

Klattia flava (G.J.Lewis) Goldblatt, és una espècie planta que pertany a la família de les iridàcies. És endèmica de Sud-àfrica a la província del Cap Occidental.

## Descripció

Klattia flava és un arbust perenne que fa entre 0,9 a 1,3 metres. Les seves fulles són en forma de ventall, dures i en forma d'espasa a les puntes de les branques. Quan floreix, porta raïms de flors grogues en forma de raspall entre bràctees de color vermell brillant. Creix a una altitud dels 800 als 1200 msnm, restringit a filtracions i barrancs o prop de rierols on són freqüents els núvols d'estiu i les precipitacions.

## Taxonomia

Klattia flava va ser descrita per (G.J.Lewis) Goldblatt i publicat a The Woody Iridaceae: Nivenia, Klattia & Witsenia: Systematics, Biology & Evolution 108. 1993.

### Etimologia

Klattia : nom genèric prové del botànic alemany Friedrich Wilhelm Klatt.
flava: epítet llatí que significa groc, ros.

### Sinonímia

* Klattia partita var. flava G.J. Lewis

## Referències

* ↑ Red List of South African Plants
* 1 2 3 «CJB - African plant database - Detail» (en anglès). Conservatoire et jardin botaniques Ville de Genève. [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ Manning, John. Helen de Villiers. Field Guide to Fynbos (Llibre) (en anglès). 2a edició. Ciutat del Cap: Struik Nature, 2018, p. 202. ISBN 978 1 77584 590 4 [Consulta: 14 novembre 2018].
* ↑ Klattia flava a Tropicos
# Resolució 1152 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1152 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 5 de febrer de 1998. Després de reafirmar les resolucions 1125 (1997) i 1136 (1997) quant a la situació a la República Centreafricana, el Consell va autoritzar la continuació de la Missió Interafricana per Supervisar l'Aplicació dels Acords de Bangui (MISAB) al país fins al 16 de març de 1998.
La missió de supervisió dels països africans de la MISAB fou elogiada pel Consell de Seguretat per les seves contribucions a l'estabilització a la República Centreafricana, inclòs el lliurament d'armes. Els països que participen en la missió havien estès el seu mandat, amb l'objectiu d'establir una missió de pau de les Nacions Unides al país. Per tant, va destacar la necessitat que totes les parts dels Acords de Bangui els implementessin plenament.
Actuant en virtut del [[Capítol VII de la Carta] de les Nacions Unides]], els països participants en la MISAB van ser autoritzats a garantir la seguretat i la llibertat de circulació del seu personal fins al 16 de març de 1998. Addicionalment, el secretari general Kofi Annan va proposar designar un Representant Especial per assistir a les parts en la implementació dels acords. També va rebre instruccions per presentar recomanacions abans del 23 de febrer de 1998 sobre tots els aspectes relatius a l'establiment d'una operació operació de manteniment de la pau al país, que es decidirà el 16 de març de 1998.

## Referències

* ↑ «Acting under Chapter VII, Security Council extends mandate of inter-African mission in the Central African Republic». United Nations, 05-02-1998.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Llegona

Una llegona, o lligona, o lligó, o llegó és una ferramenta agrícola manual similar a l'aixada, corbada, i de ferro molt ample, quasi quadrat, que té un canó de ferro on encaixa el mànec i potser és el més polivalent de tots.
Del llegó podem distingir el mànec de fusta de dos pams, la dolla i la fulla de ferro. La dolla, o canó de ferro, s'uneix al mànec encaixat en forma de con amb la fulla soldada a l'altre extrem.

## Usos

Serveix per rascar la terra, sembrar, fer cavallons, obrir solcs, omplir cabassos de terra, pastar calç, allisar, estovar, rascar, recalçar cavallons, fer cassoles als tarongers, anivellar la terra cavada, fer cabets; regular l'entrada de l'aigua al regar el camp, netejar les séquies, llevar el tarquim.
Per a cada tipus de feina hi ha un llegó de la mida més adequada, el de sembrar és el més menut.

## Vegeu també

* Aixada
* Aixadell
* Càvec

## Referències

* 1 2 Ramon Tarín i López «L'ofici de ferrer: l'art del foc i el ferro». Quaderns d'investigació d'Alaquàs, 2007, pàg. 253-338 [Consulta: 24 gener 2015].
* ↑ «DCVB/Llegona». Arxivat de l'original el 2004-08-26. [Consulta: 24 gener 2015].
* 1 2 3 4 «Els solcs de la memòria. Llegó i birbadora». Llauradors de la terra, pàg. 5 [Consulta: 24 gener 2015].
# MyPaint

MyPaint és un programari lliure de mapa de bits pensat per a il·lustrar i dibuixar amb tauleta gràfica. Posseeix una interfície senzilla, on gairebé totes les funcions de dibuix bàsic tenen assignada una drecera del teclat. La seva prioritat és el dibuix més que la postproducció, podent amagar tota la interfície gràfica. Està escrit en C, C++ i Python sota llicència GPL v2.

## Característiques

Entre les característiques d'aquesta aplicació destaquen les següents:
* És multiplataforma. Funciona en Linux, Windows i MacOS.
* Suporta tauletes gràfiques sensibles a la pressió.
* Multitud d'opcions de creació i configuració del pinzell.
* Llenç il·limitat.
* Suport de capes base.

## Història

Gna! va allotjar versions de MyPaint fins a la 1.00 i el seguiment d'errors i problemes.
MyPaint utilitza ginys de GTK i, des de l'1.0.0, utilitza GTK 3.
El 2020, la versió MyPaint 2.0.0 succeeix MyPaint 1.2, publicada el 2017 i aporta una pila de noves funcions i eines millorades.

## Formats d'arxiu

El 2006, el format PSD d'Adobe (format propietari d'emmagatzematge de gràfics) va canviar la seva llicència, i només es permet el desenvolupament del format per a interactuar amb programari d'Adobe. Des d'aleshores no es pot implementar en aplicacions que no siguin de l'empresa.
A causa d'això, es va fer necessari desenvolupar un format que cobrís les necessitats dels programes de disseny gràfic. Això va ser proposat a la "Libre graphics meeting" de l'estiu del 2006, a Lió, França, com a resultat es va crear el format OpenRaster (ORA), que està basat en el format OpenDocument. Mypaint usa aquest format per defecte per a guardar els treballs, encara que també poden gravar-se com a imatge PNG o JPG.
Si s'instal·la el paquet librsvg pot obrir formats SVG encara que no els pot editar. Alguns efectes de filtre no son renderitzats per MyPaint.

## Libmypaint

MyPaint disposa d'un motor de procediment personalitzat optimitzat per utilitzar-lo amb tauletes gràfiques sensibles a la pressió. En versions posteriors de MyPaint, el motor es va independitzar a la biblioteca libmypaint que es manté per separat per facilitar la integració a altres aplicacions.
La biblioteca de pinzells de MyPaint està disponible com a complement Krita, i GIMP també admet els pinzells MyPaint per defecte.

## Vegeu també

* GIMP
* Krita
* LazPaint
* Pinta

## Enllaços externs

* Lloc web de MyPaint (anglès)
* MyPaint a Open Hub (anglès)
* MyPaint a GitHub (anglès)

## Referències

* ↑ «MyPaint» (en castellà), 22-08-2020. Arxivat de l'original el 2020-09-27. [Consulta: 1r setembre 2020].
* ↑ Nestor, Marius. «MyPaint 2.0 Open-Source Drawing and Paining App Adds Major New Features» (en anglès americà). 9 to 5 Linux, 16-02-2020. [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ «Releases · mypaint/mypaint» (en anglès). [Consulta: 1r setembre 2020].
* ↑ «Brushlib is Now a Separate Module». [Consulta: 1r setembre 2020].
# Púsxino

«Púsxino» té aquests significats:
* Púsxino (Moscou), ciutat de l'óblast de Moscou, a Rússia
* Púsxino (Kamtxatka), localitat del krai de Kamtxatka, a Rússia
# May French Sheldon

Mary French Sheldon, coneguda com a May French Sheldon (Bridgewater, Pennsilvània, Estats Units, 10 de maig de 1847 – Londres, 10 de febrer de 1936) va ser una escriptora, editora i exploradora estatunidenca.

## Bibliografia

May French era filla de l'enginyer Joseph French i d'Elizabeth J. Poorman, metgessa. Tot i que va ser educada als Estats Units, va viatjar molt jove a Europa. Va estudiar l'art i ben aviat es dedicà a l'escriptura i a l'etnologia. Es casà el 1876 amb Eli Lemon Sheldon, un banquer estatunidenc. Més endavant es van instal·lar tots dos a Londres on fundaren una editorial.
May French Sheldon es feu conèixer com a traductora d'una de les obres més famoses de l'escriptor francès Gustave Flaubert: Salammbô. També es coneixia com a autora de diversos articles i assajos, tot i que la seva fama va créixer molt arran d'una expedició que va fer a Àfrica. El 1891 se'n va anar de Londres for Africa, sola, demanant assistència als nadius mentre estava explorant els voltants del Llac Txala. Va tornar amb una gran riquesa de material etnogràfic, descrigué la seva experiència i mamprengué una gira de conferències. May French rebé un gran nombre de guardons arran de la seva presentació durant l'Exposició Universal de Xicago, i ingressà com a membre de moltes societats com ara el Writer's Club i la Societat Antropològica de Washington. També esdevingué societària de la Societat Geogràfica Reial, essent una de les 15 primeres dones que van rebre aquest honor, al novembre de 1892.

## Referències

* ↑ Women and the politics of Travel, p. 236
* ↑ Oldham, Mary Kavanaugh. «"An African Expedition." (biographical notice on author)». The Congress of Women: Held in the Woman's Building, World's Columbian Exposition, Chicago, U. S. A., 1893 p. 131. University of Pennsylvania. [Consulta: 22 febrer 2011].
* ↑ Bell, Morag; McEwan, Cheryl «The Admission of Women Fellows to the Royal Geographical Society, 1892-1914; the Controversy and the Outcome». The Geographical Journal, 162, 3, novembre 1996, pàg. 295–312.
# Laconis

Els laconis (en grec antic Λακωνίς) o lacedemonis (Λακεδαίμωνιον) eren els habitants lliures de Lacònia o Lacedemònia, tant els ciutadans espartans com els periecs. El nom s'atribueix a l'heroi mític Lacon o Lacedèmon, però els erudits pensen que derivava del grec λάκος o λάκκο (llac o llacuna) perquè la regió era com una vall profunda entre muntanyes.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Laconia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 gener 2021].
# La volta al món amb la tieta Mame

Segona part de la famosa novel·la La tieta mame del mateix autor, Patrick Dennis (Illinois, 1921 - Nova York, 1976). Publicada originalment al 1958, la traducció més recent al català és la de Dolors Udina i Abelló, publicada al 2013 per l'editorial catalana Quaderns Crema.

## Argument

Quan va marxar cap a l'Orient amb el petit Michael, la tieta Mame havia promès tornar a temps per tal que el nen pogués anar a escola. Però ja han passat dos anys i mig, i no se sap res de l'estranya parella, més enllà d'algunes postals escaduseres trameses des de llocs exòtics. La Pegeen està enrabiadíssima, però en Patrick la intenta tranquil·litzar: la tieta Mame és la millor companya per fer la volta al món. El seu únic problema és que no troba mai el moment de tornar... De manera que en Patrick decideix explicar a la seva dona, amb força omissions, una part de la seva vida que havia amagat fins llavors. Uns anys abans de la Segona Guerra Mundial, va fer la volta al món amb la tieta Mame: París, Londres, l'Àustria nazi, la Rússia soviètica i l'Orient són alguns dels destins d'aquest divertidíssim viatge, ple d'aventures, durant el qual el lector es farà un tip de riure amb l'extravagant i deliciosa Mame, el seu sentit de l'humor irreverent i les seves ganes de viure.

## Referències

* ↑ «UIUC website». Arxivat de l'original el 2009-03-23. [Consulta: 17 març 2021].
* ↑ «Around The World With Auntie Mame». [Consulta: 30 desembre 2008].
# Púsxino (Moscou)

Púsxino - Пущино (rus) - és una ciutat de l'óblast de Moscou, a Rússia. Púsxino existeix des del segle XVI com una propietat familiar després de ser donada com a recompensa a la família Puixkin l'any 1500. La vila fou escollida el 1956 com un centre de recerca científica de l'Acadèmia Russa de les Ciències. Aconseguí l'estatus de ciutat el 1966.
# Medi ambient (programa)

Medi ambient és un programa de televisió especialitzat en la informació ambiental del País Valencià, la conservació de la natura i els espais protegits. S'emet per Canal Nou Dos i està presentat per la periodista Xelo Miralles. Es va emetre per primera vegada el 1998 i continua en antena en l'actualitat.
La qualitat dels reportatges emesos li han valgut el reconeixement tant dels periodistes com d'alguns reportatges emessos. Així, el 2007 va rebre el Premi Rei Jaume I de periodisme, el 2009 el premi Fundació Biodiversitat, dependent del Ministeri de Medi Ambient i Medi Rural i Marí, pel reportatge "Per la pell del visó".

## Referències

* ↑ "Medi Ambient" de Canal 9, i "A tu salud", de La Razón, premis Jaume I de Periodisme 2007 a El Mundo de 1/02/2008.
* ↑ El Programa Medi Ambient rep el premi Fundació Biodiversitat del Ministeri Arxivat 2010-03-30 a Wayback Machine., a la web de RTVV, el 16/10/2009.

## Enllaços externs

* Web del programa a RTVV.es Arxivat 2010-04-11 a Wayback Machine.
Viccionari
# Le Groupement (equip ciclista)

L'equip Le Groupement va ser un equip ciclista francès que competí professionalment entre el gener i el juny de 1995. Entre el ciclistes més destacats que hi van militar hi ha noms com Luc Leblanc, Pascal Lino o Jean-Paul van Poppel.

## Principals resultats

* Gran Premi d'Obertura La Marseillaise: Stéphane Hennebert (1995)

### A les grans voltes

* Volta a Espanya
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions

## Enllaços externs

* Plantilla i Resultats a firstcycling.com
* Plantilla a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilla i Resultats a cyclebase.nl
# Krížová Ves

Krížová Ves és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1290.