OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chapois

Chapois és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 203 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chapois era de 203 persones. Hi havia 92 famílies de les quals 28 eren unipersonals (16 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 24 parelles sense fills, 36 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 126 habitatges, 86 eren l'habitatge principal de la família, 31 eren segones residències i 9 estaven desocupats. 122 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 86 habitatges principals, 77 estaven ocupats pels seus propietaris, 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 6 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 26 en tenien quatre i 49 en tenien cinc o més. 74 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 37 habitatges hi havia un automòbil i a 44 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chapois el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 16 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 12 |
| 8 | 65 a 69 | 12 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 4 |
| 12 | 50 a 54 | 8 |
| 8 | 45 a 49 | 8 |
| 12 | 40 a 44 | 12 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 20 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 20 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 12 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 134 persones, 92 eren actives i 42 eren inactives. De les 92 persones actives 85 estaven ocupades (45 homes i 40 dones) i 8 estaven aturades (5 homes i 3 dones). De les 42 persones inactives 21 estaven jubilades, 13 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Chapois hi havia 91 unitats fiscals que integraven 217 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 16.497 €.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Chapois hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chapois a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chapois a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Els Horts (Serradell)

Els Horts és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Serradell.
Estan situats a la dreta del riu de Serradell, al sud-est del poble d'aquest nom. És al nord-est de les Sorts i al nord de Fontfreda. Es tracta d'una sèrie d'antics horts, actualment abandonats.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Citronel·lal

El citronel·lal o rhodinal o 3,7-dimetiloct-6-en-1-al (C$_{10}$H$_{18}$O) és un monoterpenoid, el principal component en la mescla de compostos químics terpenoides que donen a l'oli de citronel·la el seu aroma distintiu a llimona.
El citronel·lal és el principal producte aïllat en olis destil·lats de les plantes del gènere Cymbopogon, Corymbia citriodora, i Leptospermum petersonii. L'enantiòmer (–)-(S) del citronel·lal conforma fins al 80% de l'oli de fulla de la llima kaffir i és el responsable de la seva aroma característica. El citronel·lal té la propietat de repel·lir els insectes especialment dels mosquits També té fortes qualitats antifúngiques.

## Referències

* ↑ Mahalwal, Vijender S.; Ali, Mohd. «Volatile constituents ofCymbopogon nardus (Linn.) Rendle». Flavour and Fragrance Journal, 18, 2003, pàg. 73. DOI: 10.1002/ffj.1144.
* ↑ Jeong-Kyu KIM, Chang-Soo KANG, Jong-Kwon LEE, Young-Ran KIM, Hye-Yun HAN, Hwa Kyung YUN «Evaluation of Repellency Effect of Two Natural Aroma Mosquito Repellent Compounds, Citronella and Citronellal». Entomological Research, 35, 2, 2005, pàg. 117–120. DOI: 10.1111/j.1748-5967.2005.tb00146.x.
* ↑ Kazuhiko NAKAHARA, Najeeb S. ALZOREKY1, Tadashi YOSHIHASHI, Huong T. T. NGUYEN and Gassinee TRAKOONTIVAKORN «Chemical Composition and Antifungal Activity of Essential Oil from Cymbopogon nardus (Citronella Grass)». JARQ, 37, 4, 2003.
# Elysium Mons

Elysium Mons és un volcà del planeta Mart situat a l'Elysium Planitia, a les coordenades marcianes 24° 48′ N, 146° 54′ E﻿ / ﻿24.8°N,146.9°E﻿ / 24.8; 146.9,en l'hemisferi est de Mart. S'alça a 13,9 km per sobre de la plana de lava i a 16 km per sobre el datum marcià. El seu diàmetre fa uns 240 km, amb una caldera al cim que té uns 14 km de diàmetre. Està flanquejat per volcans més petits Hecates Tholus al nord, i Albor Tholus al sud.
Elysium Mons va ser descobert l'any 1972 en imatges enviades pel Mariner 9. La muntanya volcànica del Sàhara Emi Koussi s'ha pres com anàleg de l'Elysium Mons.

## Referències

* ↑ "Elysium Mons". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

## Enllaços externs

* Google Mars - zoomable map centered on Elysium Mons
* "Elysium Mons Volcano" - NASA images of Elysium Mons, from Malin Space Science Systems
# Citrix Systems

Citrix Systems (NASDAQ: CTXS ), o Citrix, és una empresa dels Estats Units, amb seu central a la ciutat de Fort Lauderdale, a l'estat de Florida. És una companyia dedicada principalment al desenvolupament de programari, encara que també ofereix productes de maquinari des de la compra de l'empresa Net6 a finals del 2004 i de NetScaler/Teros el 2005. Citrix ofereix un conjunt de productes que tracten d'oferir un accés més segur a aplicacions i continguts, destinat a un ampli i variat grup de clients.

## Referències

* 1 2 3 4 «CTXS - Citrix Systems, Inc. - Google Finance». [Consulta: 21 abril 2008].
# Duiquer de Harvey

El duiquer de Harvey (Cephalophus harveyi) és una de les espècies de duiquer. Viu a Tanzània i en poblacions disperses a Kenya, Somàlia i, possiblement, l'Etiòpia central.
Els duiquers de Harvey mesuren aproximadament 40 centímetres d'alçada a l'espatlla i pesen uns 15 kg, de mitjana. Tenen un pelatge majoritàriament castany, però tenen les potes i la cara negres.
Viuen en boscos de muntanya i de plana, on s'alimenten de fulles, branquillons, fruits, insectes, ous d'ocells i carronya. Tot i que aquest duiquer no està amenaçat, depèn de boscos protegits. El 2008, aquesta espècie fou considerada de risc mínim.

## Referències

Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Dissipador tèrmic

Un dissipador tèrmic és un element físic, sense parts mòbils, destinat a eliminar l'excés de calor de qualsevol element.
El seu funcionament es basa en la segona llei de la termodinàmica, transferint a l'aire la calor de la part calenta que es desitja dissipar. Aquest procés es propicia augmentant la superfície de contacte amb l'aire permetent així una eliminació més ràpida de la calor excedent.

## Disseny

Un dissipador extreu la calor del component que refrigera i l'evacua a l'exterior, normalment a l'aire. Per a això es necessita una bona conducció de calor a través d'aquest, pel que se solen fabricar d'alumini per la lleugeresa, però també de coure, millor conductor de la calor, però més pesat.
En el cas habitual, el dissipador està en íntim contacte amb el dispositiu que refrigera, emprant greix de silicona o làmines termoconductors per assegurar una baixa resistència tèrmica entre el component i el dissipador. Per evacuar la calor a l'ambient, s'augmenta la superfície del dissipador mitjançant aletes o varetes, el disseny varia depenent de si hi ha circulació forçada de l'aire o només convecció natural.
L'acabat sol ser negre per millorar la radiació, però moltes vegades es deixa el metall exposat i únicament es protegeix de la corrosió. L'acabat no ha d'augmentar la resistència tèrmica.

## Dispositius electrònics

En els dispositius electrònics se solen usar per evitar un augment de la temperatura en alguns components. Per exemple, s'empra sobre transistor és en circuits de potència per evitar que les altes temperatures puguin arribar a cremar-los.
En els ordinadors el seu ús és intensiu, com per exemple en algunes targetes gràfiques o al microprocessador per evacuar la calor procedent de la commutació dels transistors. No obstant això, de vegades la calor generada en els components és massa elevat com per poder emprar dissipadors de dimensions raonables, arribant a ser necessàries utilitzar altres formes de refrigeració com la refrigeració líquida.
Els fabricants d'ordinadors acostumen a incloure un dissipador i un o més ventiladors, encara que no siguin estrictament necessaris, ja que és una manera barata de prevenir els possibles problemes que pugui haver per pics de potència dissipada en el component o increments en la temperatura ambient de l'entorn de treball.

## Nota

* ↑ David Jou. Mecànica estadística i biologia molecular. Univ. Autònoma de Barcelona, 1989, p. 9–. ISBN 9788474886252 [Consulta: 12 juny 2011].

## Vegeu també

* Dissipador d'energia en via ferrada.

## Enllaços externs

* Reviews de dissipadors

## Bibliografia

* Albert Paul Malvino. Principis d'Electrònica. Mc Graw Hill, 2000. ISBN 84-481-2568-1.
# Desoxiguanosina

La desoxiguanosina, amb fórmula C$_{10}$H$_{13}$N₅O₄, és un nucleòsid. És similar a la guanosina, però amb el seu grup hidroxil canviat a la posició de la ribosa (fent-la desoxiribosa). Si el seu grup fosfat està enllaçat a la posició 5' passa a ser monofosfat de desoxiguanosina.
És un dels quatre desoxiribonucleòsids que formen l'ADN.

## Referències

* ↑ «Human Metabolome Database (HMDB) metabocard for Deoxyguanosine (HMDB0000085)» (en anglès).
# Chong Ch'ol (cràter)

Chŏng Ch'ŏl és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 143 km de diàmetre. Porta el nom del poeta coreà Chŏng Ch'ŏl (1536-1593), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1979.

## Referències

* ↑ «Chŏng Ch'ŏl». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 07-10-2016. [Consulta: 3 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Difenoconazole

El difenoconazole és un fungicida del grup triazole, molt usat a tot el món. És de contacte i sistèmic, amb activitat preventiva, guaridora i erradicant. És absorbit ràpidament per les parts verdes de les plantes.
Nom químic:1-[2-[4-(4-clorofenoxi)-2-clorofenil]-4-metil-1,3-dioxan-2-ilmetil]-1H-1,2,4-triazole.
La seva situació en el registre de la Unió Europea és: inclòs en l'Annex I segons la Directiva 2008/69/CE de la Comissió d'1 de juliol de 2008 [DO L 172 de 02.07.2008].
Notificador: Syngenta.

## Mode d'acció

Com altres triazoles, el seu mode d'acció consisteix en la inhibició de la biosíntesi de l'ergosterol. No actua sobre la germinació de les espores ni sobre la formació dels apresoris ni sobre les hifes. Impedeix el creixement del miceli.

## Característiques

* Sòlid incolor
* Punt de fusió: 76 °C
* Pnt d'ebullició: 220 °C/4Pa
* Tensió de vapor: 120nPa (a una temperatura de 20 °C)
* Solubilitat: (a una temperatura de 20 °C)
** - En aigua: 3.3mg/l
** - Soluble fàcilment en solvents orgànics
* Toxicitat: No és tòxic per a les abelles. Estímuls en la pell i ulls de conills, però no en la pell d'hàmsters. Toxicitat aguda en Anas (aus) és de LD50>2150mg/kg. La toxicitat percutània en conills és de LD50>2010mg/kg. Per la truita de riu marró (peixos) és de LC50< 0.8mg/l
* Funcions: fungicides d'absorció interna (sistèmic) amb funció de tractament d'abssorció interna i protecció.

## Aplicacions

Aplicacions del difenoconazole al 95%TC:
* Bactericida d'ampli espectre, es fa servir en el processament de fulles o tractament de llavors per augmentar la protecció de les collites i assegurar la qualitat.
* Té un efecte durador i efectiu contra fongs com nombrosos fongs els de les classes ascomicets, basidiomicets i deuteromicets. També té un efecte contra l'antracnosi i podridura del raïm.

## Referències

* Chemofchina Arxivat 2010-10-09 a Wayback Machine.
* «DIFENOCONAZOL base de datos 2013 Vademecum de productos fitosanitarios y nutricionales[800]». Terralia.com
# Castell de Peramea

Castell de Peramea és un edifici de Baix Pallars (Pallars Sobirà) declarat bé cultural d'interès nacional. Està situat a la vila de Peramea, dins de l'antic terme de Peramea, a la comarca del Pallars Jussà. Hi ha les restes, damunt d'un roquer situat al nord-oest del poble, davant de la façana de ponent de l'església parroquial de Sant Cristòfol de Peramea.

## Història

Documentat des del 908 i fins al segle xvii, el castell de Peramea pertangué des d'antic als comtes de Pallars, fins que passà als Vilamur com a penyora dels pactes i concòrdies entre els dos comtes pallaresos, al segle xiii. Per enllaços matrimonials, passà a mans dels Bellera, ja al segle xv. A finals del mateix segle retornà als comtes de Pallars, el 1487 passà a mans dels ducs de Cardona, i el 1632 passà a mans del comtes d'Erill, que en mantingueren el poder fins a la fi dels senyorius, al segle xix.
La castlania de Peramea fou venuda als senyors de Paüls el 1381, família que mantingué sota el seu govern el castell fins al segle xvi.

## Descripció

Al cim d'una penya situada la costat septentrional de la població de Peramea es troben les escasses restes d'aquest castell. Damunt del planell hi ha una plataforma amb diversos nivells. Al nivell superior, que té una forma trapezoïdal, hi ha restes de murs als costats sud i oest i aquest últim continua cap a un nivell una mica més baix fent una mica d'angle cap a l'est al final. A l'extrem septentrional hi ha uns 4 metres de paret de tancament.
A l'extrem meridional de la població i sobre un petit promontori rocós, es conserven les restes d'una torre, dita de Colomers, que formava part del sistema defensiu de la vila Peramea. És una torre de planta circular; manté en el seu costat nord-oest un pany de paret fins a l'altura del primer pis, mentre que pel sud-est és pràcticament enrunada. És una construcció de grans blocs de pedra calcària, d'una gruixària mitja entre 50 i 60cms. A un nivell més baix, i resseguint el turó, un mur d'aparell lleugerament més petit delimita un espai més o menys circular.

## Referències

* ↑ Benito, P.: El Pallars, pàgs 212-213.
* 1 2 «Castell de Peramea». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 juliol 2017].

## Bibliografia

* Benito i Monclús, Pere; Bolòs i Masclans, Jordi; Busqueta i Riu, Joan-Josep. «Castell de Peramea». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 212-213 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Peramea». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Els Feners (Erinyà)

Els Feners, és una partida en part constituïda per camps de conreu actualment abandonats del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en el territori del poble d'Erinyà.
Està situada al nord-est d'Erinyà, en els vessants de les serres que davallen cap al Flamisell, al sud-est del Congost d'Erinyà. És al sud-est del Camp de Fenós. Queda a la dreta de la llau de Fenós, al sud de la Socarrada i al nord-oest de la partida de Bancalades. La Pista de la Muntanya discorre per l'extrem de ponent d'aquesta partida.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Cinema Goya (Manresa)

El Cinema Goya o Teatre Gayarre o Modern Palace o Cine Modern o Cinema Muralla, fou un cinema de Manresa situat al carrer Sant Andreu, 7.
A principis del segle xx, en aquest mateix emplaçament s'hi havia construït un espai de diversió i oci, el Teatre Gayarre, conegut popularment com “Cal Niño”. Aquest edifici es va enderrocar el 1903. i el 1920 s'hi va construir un teatre i cinema, el Modern Palace, rebatejat com a Cine Modern. L'any 1929 s'hi va realitzar la primera projecció de cinema sonor a Manresa amb el film: “El cantor de Jazz.”
Va rebre el nom de Cine Goya el 1932 i es va convertir en cinema de barri i escenari de varietats. Després de la Guerra Civil, va ser adquirit per Modest Padró Riera, gendre d'Andreu Cabot i va dedicar la sala exclusivament a les projeccions cinematogràfiques. El 1983 va tancar i l'any 1990, va reobrir amb el nom de Cinema Muralla. Va tancar definitivament l'any 1992.
Es va enderrocar l'edifici el 2011 i només va quedar la façana del carrer Sant Andreu que actualment acull un mural que homenatja a la pel·lícula “Plàcido” de Berlanga.

## Referències

* ↑ «“Teatres a Manresa” a Dovella del Centre d'Estudis del Bages nº 63, p.30».
* ↑ GASOL, J.M.. “Els Espectacles” A DD.AA.: Història de la ciutat de Manresa 1900-1950, vol. III.. Manresa: Caixa de Manresa, p. 377-401. ISBN 84 - 606 - 0279 6.
* 1 2 3 «Regió 7: "Les runes del cine Goya"». [Consulta: 23 gener 2021].
# Duiquer de Maxwell

El duiquer de Maxwell (Philantomba maxwellii) és un petit duiquer de l'oest d'Àfrica. Aquest animal assoleix una mida de 75 centímetres de llarg, amb una alçada típica a l'espatlla d'uns 35 centímetres i pesa uns 5 quilograms. Té un pelatge marró grisenc o gris, amb la regió ventral blanca i marques blanques a la cara. Tanmateix, hi ha casos rars que tenen un pelatge blavós, gairebé porpra. Els duiquers de Maxwell viuen en selves pluvials de plana, on s'alimenten d'herbes, fruits i arbustos.
Fou anomenat en honor del militar britànic Charles William Maxwell.

## Referències

* ↑ Beolens, Watkins i Grayson, 2009, «Maxwell, C. W.».

## Bibliografia

* Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Districte de Brezno

El districte de Brezno - (eslovac) Okres Brezno - és un dels 79 districtes d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica. Té una superfície de 1.265,21 km², i el 2013 tenia 63.326 habitants. La capital és Brezno.

## Llista de municipis
### Ciutats

* Brezno

### Pobles

Bacúch | Beňuš | Braväcovo | Bystrá | Čierny Balog | Dolná Lehota | Drábsko | Heľpa | Horná Lehota | Hronec | Jarabá | Jasenie | Lom nad Rimavicou | Michalová | Mýto pod Ďumbierom | Nemecká | Osrblie | Podbrezová | Pohorelá | Pohronská Polhora | Polomka | Predajná | Ráztoka | Sihla | Šumiac | Telgárt | Valaská | Vaľkovňa | Závadka nad Hronom
# Desoxiribonucleòtid

Els desoxirribonucleòtids són els monòmers que constitueixen l'ADN. Són un tipus de nucleòtids:
* Una base nitrogenada (un compost cíclic amb àtoms de nitrogen). Pot ser adenina, timina, citosina o guanina.
* Un, dos, o tres grups fosfat. Els monofosfats són les unitats que formen el DNA, mentre que els trifosfats són el substrat a partir dels quals s'obté el DNA.
* Una pentosa (monosacàrid de cinc carbonis), en aquest cas la desoxiribosa.
La gran diferència entre un ribonucleòtid i un desoxirribonucleòtid es troba en la molècula de sucre (ribosa i desoxiribosa, respectivament).

## Bibliografia

* Nelson, David. «Nucleotides and Nucleic Acids». A: Lehninger's Principles of Biochemistry. W.H.Freeman, 2004. 0716743396.
* Nelson, David. «Biosynthesis of Amino Acids, Nucleotides, and Related Molecules». A: Lehninger's Principles of Biochemistry. W.H.Freeman, 2004. 0716743396.

## Referències

* ↑ «0271135.xml Desoxiribonucleòtid». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Chongita

La chongita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la hureaulita. Rep el nom en honor de Guillermo Chong Díaz (nascut el 1936), destacat acadèmic i geòleg xilè, la recerca del qual s'ha centrat en gran manera al desert d'Atacama.

## Característiques

La chongita és un arsenat de fórmula química Ca₃Mg₂(AsO₄)₂(AsO₃OH)₂·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015, sent publicada per primera vegada el 2016. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 65585, 65586 i 65587.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Torrecillas, a Salar Grande, dins la província d'Iquique (Tarapacá, Xile). També ha estat descrita a la mina Giftgrube, a Sainte-Marie-aux-Mines (Gran Est, França), i a Jáchymov, a la regió de Karlovy Vary (República Txeca). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Chongite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 novembre 2020].
# Dixit

Dixit és un joc de taula on l'objectiu és endevinar una carta a partir de pistes que es donen en forma de frase o narració (d'aquí el títol del joc). Dixit ha guanyat nombrosos guardons, entre ells el Juego del año en España en l'edició de 2009 i el Spiel des Jahres de 2010. Està publicat en versió catalana per Devir.
El narrador escull una de les seves sis cartes i, sense que ningú la vegi, diu alguna cosa. Després cada jugador tria una carta i es barregen totes sense que ningú vegi de qui és cada carta. Per torns els jugadors aposten quina creuen que és la carta del narrador. Aquest guanya la ronda si algú, però no tothom, endevina quina era la carta. Per tant, la dificultat del joc radica en donar pistes de dificultat equilibrada, per evitar que tothom ho endevini o que no ho endevini ningú. Els altres jugadors obtenen punts si encerten la carta del narrador i si algú ha apostat per la seva carta.
Les cartes contenen dibuixos que poden admetre diverses històries relacionades i amb les ampliacions es poden adquirir noves cartes per tal de fer que cada partida sigui diferent. De moment s'han editat 427 cartes. En 2011 es va elaborar una app per iOS.

## Referències

* ↑ 2009 Juego del Año
* ↑ Godbolt, Nickolas. A Beginners Guide to Dixit (Volume 1) (en anglès). MicJames, 2014-10-05 [Consulta: 7 maig 2017].
* ↑ «iDixit on the App Store on iTunes». Itunes.apple.com, 12-07-2011. [Consulta: 1r abril 2014].

## Enllaços externs

* Comas Coma, Oriol «Jocs Populi: Dixit». Vilaweb, 03-06-2011 [Consulta: 25 març 2014].
* Game makers' web page Arxivat 2014-02-18 a Wayback Machine.
* BoardGameGeek web page