OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Sims Online

The Sims Online ('Els sims en línia' en català) és un joc multijugador massiu online variació del famós videojoc de Maxis The Sims i que fou llançat el 17 de desembre del 2002 per a Microsoft Windows, però al 2008 EA va decidir deixar-lo.
El gener del 2017, un grup de fans van anunciar FreeSO, un joc que és la recuperació de l'antic The Sims Online que EA va deixar, fent-lo així gratuït per a tothom. Es pot baixar des de la pàgina oficial i és 100% jugable, tot i que encara està en fase beta. FreeSO està disponible en els següents idiomes: anglès, castellà, portuguès i italià i suporta Microsoft Windows, tot i que també es pot jugar en Linux i en Mac OS X si es fan servir emuladors.

## Referències

* ↑ Terdiman, D. «'EA Land' closing just weeks after debut» (en anglès). Cnet, 08-04-2008. [Consulta: 11 abril 2021].
* ↑ Schofield, J. «The end of the line for The Sims Online» (en anglès). The Guardian, 30-04-2008. [Consulta: 11 abril 2021].
# Seta (desambiguació)

«Seta» té aquests significats:
* Seta (biologia), estructures anatòmiques que tenen aparença de flocs pilosos o pinzells
* Toponímia:
** Seta, ciutat del Llenguadoc (Erau, Occitània, França)
** Cantó de Seta, cantó al departament de l'Erau (regió d'Occitània, França)
** Cantó de Seta-1cantó al departament de l'Erau, a la regió del Llenguadoc-Rosselló, compta amb una part de la ciutat de Seta, en el que és el centre de la ciutat i el port vell
** Cantó de Seta-2, cantó al departament de l'Erau, compta amb una part de la ciutat de Seta, sobretot la part més moderna i turística que forma l'istme conegut com el Lido
** Castell de Seta, castell sobre un tossal a la serra d'Almudaina al municipi de Balones (el Comtat)
** Estació de Seta, estació ferroviària a la ciutat de Seta, al departament francès de l'Erau
** Riu Seta, riu que naix a la serra d'Alfaro i travessa els termes de Fageca, Benimassot, Quatretondeta, Gorga i Benilloba, desembocant al Frainós
*** Vall de Seta, comarca sense ús administratiu que engloba els municipis de Balones, Benimassot, Fageca, Famorca, Gorga, Quatretondeta i Tollos a la comarca del Comtat
** Šėta, població a Lituània
* Miscel·lània:
** Tatsuhiko Seta (Morioka, Iwate, Japó, 1952), futbolista japonès
** SETA companyia japonesa que produeix videojocs.
# Un drama nuevo

Un drama nuevo és una pel·lícula espanyola estrenada el 1946, dirigida per Juan de Orduña, qui també fou autor del guió basat en l'obra homònima de Manuel Tamayo y Baus.

## Sinopsi

William Shakespeare està preparant l'estrena d'una nova obra que tracta d'una tragèdia en que el rei és enganyat per la seva esposa. El famós còmic Yorick li demana fer el paper protagonista. Shakespeare accepta però veu que el personatge de ficció se sembla al real, ja que l'esposa de Yorick s'ha enamorat d'un altra actor de la companyia.

## Repartiment

* Roberto Font - Yorick
* Julio Peña - Edmundo
* Irasema Dilian - Alicia
* Jesús Tordesillas - William Shakespeare
* Fernando Aguirre - L'apuntador
* Gabriel Algara - Comte de Southampton
* Antonio Casas - Jorge

## Premis
### Segona edició de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Nominats | Resultat |
| Millor pel·lícula | Millor pel·lícula | Guanyadora |
| Millor director | Juan de Orduña | Guanyador |
| Millor música | Juan Quintero Muñoz | Guanyador |

### Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1946 (3r lloc)
## Referències

* ↑ Un drama nuevo a elmundo.es
* ↑ La tragedia del bufón
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 1946». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-07-30. [Consulta: 8 desembre 2015].
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 57-58
# Yves Mirande

Anatole Charles Le Querrec, conegut com Yves Mirande (Bagneux, 8 de maig de 1876 - París, 17 de març 1957) va ser un dramaturg, guionista i director francès.

## Biografia

Després d'iniciar una breu carrera en el periodisme i en la política, Yves Mirande es va llançar al món del teatre escrivint obres de teatre. També va escriure nombrosos guions per al cinema, abans de passar ell mateix darrere la càmera, per a la seva primera pel·lícula, La Merveilleuse Journée, el 1932.
No se sap per què va prendre com a pseudònim el nom d'una de les subprefectures del Gers amb la qual no tenia, a priori, cap vinculació particular.

## Filmografia
### Guionista

* 1909 : La Tournée des grands ducs
* 1909 : Le Petit qui a faim
* 1909 : Octave
* 1930 : Le Spectre vert
* 1930 : Si l'empereur savait ça
* 1930 : Olympia
* 1931 : Le Père célibataire
* 1931 : Papa sans le savoir
* 1931 : Révolte dans la prison
* 1931 : La Chance
* 1932 : Une brune piquante
* 1932 : Simone est comme ça
* 1932 : Pour vivre heureux
* 1932 : La Perle
* 1932 : Tu seras duchesse
* 1932 : Tumultes
* 1933 : Charlemagne
* 1934 : Le Cavalier Lafleur
* 1934 : Le Billet de mille
* 1934 : Le Roi des Champs-Élysées
* 1935 : Quelle drôle de gosse
* 1935 : La Clef des champs
* 1935 : Baccara
* 1935 : Bout de chou
* 1935 : Princesse Tam Tam
* 1936 : Train de plaisir
* 1936 : Ménilmontant
* 1936 : Le Grand Refrain
* 1936 : Au son des guitares
* 1936 : À nous deux, madame la vie
* 1936 : Tout va très bien madame la marquise
* 1937 : Quatre Heures du matin
* 1937 : Un carnet de bal
* 1938 : La Présidente
* 1938 : Café de Paris
* 1939 : Sidi-Brahim
* 1939 : Circumstàncies atenuants (Circonstances atténuantes)
* 1940 : Paris-New York
* 1940 : Elles étaient douze femmes
* 1940 : Moulin-Rouge
* 1941 : L'Acrobate
* 1941 : L'Étrange Suzy
* 1941 : Ce n'est pas moi
* 1942 : La Femme que j'ai le plus aimée
* 1942 : Soyez les bienvenus
* 1942 : À vos ordres, Madame
* 1942 : Le Bienfaiteur
* 1942 : Les Petis Riens
* 1943 : Des jeunes filles dans la nuit
* 1943 : Le Chant de l'exilé
* 1945 : Le Mystère Saint-Val
* 1947 : Pas un mot à la reine mère
* 1948 : Kenzi
* 1949 : La Cage aux filles
* 1950 : La Portatrice di pane
* 1954 : Le Due orfanelle
* 1954 : C'est... la vie parisienne

### Director

* 1932 : La Merveilleuse Journée
* 1935 : Baccara
* 1936 : Sept hommes, une femme
* 1936 : Le Grand Refrain
* 1936 : Messieurs les ronds de cuir
* 1937 : À nous deux, madame la vie
* 1938 : Café de Paris
* 1939 : Darrere la façana (Derrière la façade)
* 1940 : Paris-New York
* 1940 : Moulin-Rouge

### Actor

* 1933 : Le Chasseur de chez Maxim's
* 1939 : Darrere la façana (Derrière la façade)
* 1942 : Les Petits Riens

## Referències

* ↑ Archives de Maine-et-Loire, Commune de Bagneux, Acte de naissance 14, année 1876 (avec mention marginale de décès)
* ↑ Oscherwitz, Dayna; Higgins, MaryEllen. The A to Z of French Cinema (en anglès). Scarecrow Press, 2009-09-02. ISBN 978-0-8108-7038-3.
# Astene

Astene és un nucli del municipi de Deinze a la província de Flandes Oriental a la regió flamenca de Bèlgica a la riba esquerra del riu Leie. L'1 de gener de 1978 fusionà amb Deinze. El 2009 tenia 4899 habitants per a una superfície de 954 hectàrees.
Es van trobar restes de sepulcres gal·loromans i traces de l'ocupació romana. Els esments escrits Athenneria (856) a una acta de l'abadia de Sant Pere de Gant o Villa Hachtina (Acte de l'abadia de Bavó de Gant) de 967 es refereixen molt probablement al poble. Sota l'antic règim formava part de la castellania de Kortrijk. El creixement lineal del poble va començar després de la construcció de la carretera N43 de Gant a Kortrijk. La construcció del ferrocarril un segle més tard va contribuir a la industrialització de l'indret.

## Llocs d'interès

* Castell d'Astene
* La resclosa al riu Leie (monument llistat)
* L'antic Leie (un meandre abandonat)
* El Leie a Astene pintat per Emile Claus
* Antiga casa de l'assuter a la resclosa al Leie
* Església

## Persones

* Emile Claus (1849-1924): pintor
* Albert Saverys (1886-1967): pintor
* Hubert Malfait (1898-1971: pintor
* Paul Lowie (1910-1943): cap de la resistència contra l'ocupació alemanya, executat
* Hugo Claus (1929-2008): després de la segona guerra mundial, la família de l'escriptor Claus fa fugir-hi, quan el pare era empresonat per col·laboracionisme

## Referències

* ↑ Web no oficial del poble: Een woordje Geschiedenis (traducció: Una mica d'història)
* ↑ Astene, De inventaris van het bouwkundig Erfgoed, Vlaams instituut voor het onroerend erfgoed (Institut flamenc del patrimoni immoble), 2007-2010 (traducció: Inventari del patrimoni monumental)
# Beilicat de Hamit-oğlu

El beilicat de Hamit-oğlu o Hamid-Oghlu (també anomenat Hamitoğulları) va ser un dels beilicats d'Anatòlia entre 1300 i 1391 i tenia per capital la ciutat de Eğirdir, a l'actual Turquia. El beilicat va ser fundat per Feleküddin Dündar Bey, el pare del qual fou İlyas, fill de Hamit, qui havia estat un dels comandants de les fronteres del Soldanat de Rum. El germà de Feleküddin Dündar Bey, Yunus Bey, fundà posteriorment el Beilicat de Teke-oğlu, centrat entre Antalya i Korkuteli.

## Història

Fou fundat a començament del segle xiv (vers 1301) per Ilyas fill del cap turcman Hamit. Va estendre ràpidament el seu poder per la regió dels llacs de Psídia i la plana de Pamfília, dominant les rutes de la zona.
A la mort d'Ilyas en data desconeguda, però probablement vers el 1320, els seus dominis es van repartir entre els seus dos fills: Yunus que va rebre Pamfília amb capital a Antalya (vers 1321-1324) i va fundar el beilicat de Teke-oghlu; i Falak al-Din Dündar que va rebre Psídia amb capital a Egridir, que va continuar el beilicat de Hamit-oghlu.
Falak al-Din va morir el 1324 a mans del governador il-kànida d'Anatòlia Demirtash. El seu fill Hizir (Khidr) governava el 1325; el 1328 apareix al poder el seu germà Ishaq mentre el seu germà Mehmet governava a Göl Hisar (almenys des del 1333 quan ho testimonia Ibn Battuta). Ishaq va morir en data desconeguda, però anterior al 1344 i el seu germà el va succeir a Egridir. A Mehmet el va succeir en data desconeguda el seu fill Mustafà que va morir abans del 1358 quan ja apareix al poder el seu fill Ilyas. Un príncep de la nissaga apareix com a comandant de Suhud prop d'Afyon Karahisar el 1368.
Ilyas va morir vers el 1375 data en què apareix ja al poder el seu fill Huseyin que fou deposat pels otomans que el 1391 van conquerir el territori. Va deixar un fill, Mustafà, que no va recuperar mai el tron.

## Bibliografia

X. de Panhol, De la plaine pamphylienne aux lac pisidiens, París 1958
Beilicats d'Anatòlia :
# Santi Nolla Zayas

Santiago Nolla i Zayas (Barcelona, 26 de desembre de 1957) és un periodista esportiu català.

## Trajectòria

Fill del també periodista esportiu Jaume Nolla i Durán, va començar la seva carrera com a periodista a Mundo Deportivo i, posteriorment, va ser traslladat a El Periódico de Catalunya, al qual va arribar a ascendir a subdirector i on va coincidir amb altres periodistes com Antonio Franco, Màrius Carol, Emilio Pérez de Rozas o Tatxo Benet.
L'any 1991, quan tenia 33 anys, la direcció del Grup Godó li va confiar la direcció del degà de la premsa esportiva espanyola, per afrontar els jocs olímpics de Barcelona 1992. Nolla substituí en la direcció d'El Mundo Deportivo a Manuel Tarín Alonso.
Es va encarregar de reformar el projecte del diari, incorporar el color i de l'expansió del projecte per tot l'estat, arribant a tenir 8 rotatives repartides.
El 2006 va dirigir els actes de commemoració dels 100 anys de la creació del diari. És autor dels llibres Gloria Olímpica (juntament amb Josep Maria Artells) i Cruyff. Professor de la Universitat Ramon Llull de Barcelona i de periodisme a la Universitat Internacional de Catalunya (UIC). Santi Nolla és el periodista més jove que ha rebut una Orde Olímpica del Comitè Olímpic Internacional.

## Premis i reconeixements

* Orde Olímpica del Comitè Olímpic Internacional.

## Referències

* 1 2 Miró, Quim. «Santi Nolla: “Al periodista no se li ha d’exigir objectivitat, però sí que ha de ser honest”», 01-07-2022. [Consulta: 26 agost 2023].
* 1 2 «Santi Nolla Zayas». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Setrillera

* No s'ha de confondre amb setrill.
«Setrillera» té aquests significats:
* Setrillera de missa
* Setrilleres: suport amb uns receptacles per als setrills de l'oli d'oliva i del vinagre
* Setrillera Marquina: suport amb uns receptacles per als setrills Marquina
# Un dulce olor a muerte

Un dulce olor a muerte és una pel·lícula dramàtica de coproducció espanyola, argentina i mexicana del 1999 dirigida per Gabriel Retes amb un argument escrit per Guillermo Arriaga basat en la seva novel·la del mateix nom. Va participar en la selecció oficial del 21è Festival Internacional de Cinema de Moscou.

## Sinopsi

Ramón descobreix el cadàver nu del seu amor secret, Adela, en un camp de civada a Carranco; la tapa amb una camisa i jura venjar la seva mort. Pel poble corre el rumor que era la seva núvia. D'altra banda, el Gitano, un foraster establert el poble després d'una nit d'amor i sexe amb una dona casada, Gabriela, marxa de Carranco. A la cantina del poble, mentre el comissari Justino i els altres discuteixen què fer, un home misteriós anomenat La Amistad acusa el Gitano d'haver matat a la jove.

## Repartiment

* Diego Luna - Ramón
* Laila Saab - Adela
* Karra Elejalde - El Gitano
* Arap Bethke - Lucio
* Héctor Alterio - Justino
* Odiseo Bichir - Pascual
* Juan Carlos Colombo - La Amistad
* Alfredo Alfonso - Natalio
* Ignacio Retes - Marcelino
* Edna Necoechea - Francisca

## Premis

Va rebre el premi India Catalina al millor director del Festival Internacional de Cinema de Cartagena de Indias i el segon premi Gran Coral al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana.

## Referències

* ↑ «21st Moscow International Film Festival (1999)». MIFF. Arxivat de l'original el 22 març 2013. [Consulta: 24 març 2013]. Arxivat 22 de març 2013 a Wayback Machine.
* ↑ Un dulce olor a muerte, ABC
* ↑ Cita de la cinematografía iberoamericana en el Festival de Cartagena, El País, 5 de març de 2001
# Úmanski

Úmanski - Уманский (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al riu Zubova, afluent del Migut, a 15 km al sud-oest de Leningràdskaia i a 134 km al nord de Krasnodar.
Pertanyen a aquest possiólok els possiolki de Gratxovka i Motorni.
# Australopericoma curvata

Australopericoma curvata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* El mascle fa entre 0,99-1,00 mm de llargària a les antenes (1,19-1,21 en el cas de la femella), mentre que les ales li mesuren 2,12-2,38 de longitud (2,77-2,94 en la femella) i 0,85-0,90 d'amplada (1,01-1,11 en la femella).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W. & Brown, B.V., 2004. Revision of neotropical Setomimini (Diptera: Psychodidae: Psychodinae). Contribution in Science: Natural History Museum of Los Angeles County. (500):1-117. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
# Saint-Marc-sur-Couesnon

Saint-Marc-sur-Couesnon (en bretó Sant-Marzh-ar-C'houenon) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 459 habitants. Limita amb els municipis de Saint-Hilaire-des-Landes, Saint-Sauveur-des-Landes, La Chapelle-Saint-Aubert, Saint-Jean-sur-Couesnon, Mézières-sur-Couesnon i Saint-Ouen-des-Alleux.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 491 | 411 | 339 | 368 | 402 | 410 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Armand Denoual | |
# Barcode Battler

El Barcode Battler (バーコードバトラー) («bataller de codi de barres») és un joc electrònic comercialitzat per Epoch l'any 1991 als Japons i, més tard, a Europa: es tracta d'una consola dedicada amb una pantalla de cristall líquid en la qual apareixen números i un lector de codis de barres per a passar unes targetes incloses —cada una amb un codi— amb personatges i objectes a utilitzar en els combats; el lector permet llegir qualssevol codis d'altres productes per a obtindre nous elements de joc.
Abans del Barcode Battler hi hagué altres dispositius que utilitzaven codis barrats, com el Datach Joint ROM System per a la consola Nintendo Family Computer, molt populars al Japó. N'hi hagué dos versions de la maquineta: la primera, amb una carcassa blanca i vint-i-una cartes de joc, eixí només en el mercat japonés; la segona versió, comercialitzada com Barcode Battler II (バーコードバトラー II), és la mateixa que es vengué entre 1992 i 1993 a la resta del món, negra i amb trenta-una cartes, per la mateixa Epoch o Tomy i distribuïda per Bizak: a Espanya eixí a la venda abans del Nadal de 1993, amb un preu incial de set mil cinc-centes pessetes (uns 45 sense inflació) i la previsió de vendre'n seixanta nou mil, després que un any abans en venguera un milió dos-centes mil unitats al Japó; malgrat el suport comercial d'El Corte Inglés, les vendes del joc a Espanya no foren significatives, potser perquè els codis espanyols no oferien bones recompenses.
A Occident, el Barcode Battler no tingué gens d'èxit ja que no podia competir en el mateix segment de mercat que altres consoles portàtils com la Game Boy o la Game Gear, al Japó tingué un seguiment més notable, sobretot per l'aparició de cartes especials amb personatges de Bola de drac, Super Mario World o The Legend of Zelda i la capacitat de connectar-se a les consoles domèstiques de Nintendo (llavors, la Famicom i la Super Famicom) per a jugar a sengles versions del joc o aconseguir elements en altres jocs compatibles com Spider-man: Lethal Foes. Encara que els BB de segona mà solen vendre's entre 40 i 180 euros, les targetes especials tenen preus més elevats.

## Referències

* ↑ Jennifer Allen. «Not even Mario and Zelda could make the Barcode Battler any good» (en anglés). Eurogamer, 10-07-2019. [Consulta: 2 novembre 2019].
* ↑ «Barcode Battler: Console Information» (en anglés). Console Database. [Consulta: 7 novembre 2019].
* 1 2 3 «Barcode Battler» (en anglés). Nothing but Nostalgia. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ «Barcode Battle» (en castellà). Museo 8 Bits. [Consulta: 2 novembre 2019].
* ↑ «El Guerrero del código de barras amenaza a Mario y Sonic» (en castellà). Computer World, 03-12-1993 [Consulta: 11 novembre 2019].
* ↑ Wes. «Barcode Battler: la consola de los códigos de barras» (en castellà). Pixfans, 08-06-2007. [Consulta: 19 novembre 2019].
* ↑ q256. «Barcode Battler» (en castellà). Ion Litio, 31-03-2008. [Consulta: 2 novembre 2019].

## Enllaços externs

* BarcodeBattler.net simulador del BB II (japonès)
* BarcodeBattler UK simulador en HTML (anglès)
* Screenmania captures del joc de Super Famicom
# Search and Destroy (pel·lícula de 1995)

Search and Destroy és una pel·lícula dramàtica de 1995 basada en una obra de teatre de Howard Korder i dirigida per David Salle. Els protagonisets són Griffin Dunne, repetint el seu paper a la producció teatral, Rosanna Arquette, Illeana Douglas, Ethan Hawke, Dennis Hopper, John Turturro i Christopher Walken, i presenta Martin Scorsese com "El comptable". Salle va ser nominada al Gran Premi Especial del Festival de Cinema Americà de Deauville.

## Argument

Martin Mirkhein, de mitjana edat (Griffin Dunne), és un complet fracàs. Ha endeutat un negoci d'èxit, el seu matrimoni s'està enderrocant i ara deu a l'IRS 147.956 dòlars en impostos endarrerits. Potser Martin no té gaire a favor, però ha llegit "Daniel Strong", una novel·la d'autoajuda més venuda del popular guru de la televisió Dr. Waxling (Dennis Hopper). Ara vol convertir la novel·la en una gran pel·lícula. Per fer-ho, Martin necessita els drets i els ingressos. Tenint en compte la seva personalitat desagradable i la seva terrible trajectòria, no serà fàcil aconseguir-ne cap. Es proposa reunir-se amb el Dr. Waxling, però acaba dormint amb l'ajudant de guionista de Waxling, Marie (Illeana Douglas). Decidits a fer una pel·lícula, Martin i Marie es traslladen a Nova York. Allà s'impliquen amb el ric Kim Ulander (Christopher Walken), un enigmàtic home de negocis amb tendències peculiars i un desig reprimit de viure perillosament. Si no tenen cura, és possible que aquest duet atrevit no surti amb vida d'aquest acord.

## Repartiment

* Griffin Dunne com a Martin Mirkheim
* Dennis Hopper com el Dr. Luther Waxling
* Christopher Walken com a Kim Ulander
* John Turturro com a Ron
* Ethan Hawke com a Roger
* Rosanna Arquette com a Lauren Mirkheim
* Robert Knepper com a Daniel Strong
* Illeana Douglas com a Marie Davenport
* Martin Scorsese com a The Accountant
* Jason Ferraro com el jove Daniel Strong
* David Thornton com a Rob
* Karole Armitage com a ballarina de Red River Valley
* Dan Hedaya com a Sastre

## Comentaris

Search and Destroy manté una valoració positiva del 33% a Rotten Tomatoes.

## Notes

* ↑ «Search and Destroy (play)». IBDB.com. Internet Broadway Database.
* ↑ Search and Destroy a Variety
* ↑ «Search and Destroy (film)». RottenTomatoes.com.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Setsuko Hara

Setsuko Hara (原節子, Hara Setsuko, 17 de juny de 1920 – 5 de setembre de 2015) va ser una actriu japonesa. A Occident, és més coneguda per les seves actuacions en les pel·lícules de Yasujiro Ozu Early Summer (1949) i, principalment, Contes de Tòquio (1953), tot i que ja havia aparegut en 67 pel·lícules abans de treballar amb Ozu per primera vegada.

## Biografia

Setsuko Hara va néixer Masae Aida (会田 昌江, Aida Masae) al territori que actualment és Hodogaya-ku, Yokohama, en una família amb tres fills i cinc filles. La seva germana gran es va casar amb el director de cinema Hisatora Kumagai, el que li va donar una entrada al món del cinema i va marxar a treballar per a la Nikkatsu Studios a Tamagawa, als afores de Tòquio, el 1935. El seu debut va ser a l'edat de 15 en Do Not Hesitate Young Folks! (ためらふ勿れ若人よ, tamerafu nakare wakōdo yo).
Hara es va donar a conèixer com a actriu al 1937 coproducció germano-japonesa Die Tochter des Samurai (La filla del samurai), conegut al Japó com Atarashiki Tsuchi (La Nova Terra), dirigida per Arnold Fanck i Mansaku Itami. En la pel·lícula, Hara exerceix una donzella que, sense èxit, intenta immolar-se en un volcà. Va seguir presentant a una heroïna tràgica en moltes de les seves pel·lícules fins al final de la Segona Guerra Mundial.
Després de la guerra, la seva col·laboració amb autors de renom va ser major. Va iniciar una sèrie de produccions amb Akira Kurosawa i Yasujiro Ozu, amb qui participà en sis pel·lícules. L'últim paper important d'Hara va serRiku, esposa d'Ōishi Yoshio, en la pel·lícula Chushingura (1962). Després de més de mig segle d'aïllament, Hara va morir de pneumònia en un hospital de la prefectura de Kanagawa, el 5 de setembre de 2015, a l'edat de 95. La seva mort no es va informar als mitjans de comunicació fins al 25 de novembre de 2015. La pel·lícula d'anime Millennium Actress (2001), dirigida per Satoshi Kon, es basa en part en la vida de Hara.

## Referències

* 1 2 Abrams, Simon «Setsuko Hara: The diva who left Japan wanting a lot more». Capital New York, 01-04-2011 [Consulta: 11 juliol 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-12-31. [Consulta: 30 novembre 2016].
* ↑ «ためらふ勿れ若人よ» (en japonès). Japanese Movie Database.
* ↑ «HARA, Setsuko». Film Reference. [Consulta: 11 juliol 2012].
* ↑ Richie, Donald. «Ozu and Setsuko Hara». The Criterion Collection, 01-04-2011.
* ↑ «Acting legend Setsuko Hara of Ozu film "Tokyo Story" dies at 95. Asia Nikkei». Arxivat de l'original el 2015-11-25. [Consulta: 30 novembre 2016].
* ↑ 原節子さん死去、日本映画黄金期を代表する女優 日刊スポーツ 2015年11月25日
# Épinal

Épinal (en alemany i fins al segle XIX: Spinal o Spinneln) és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 1999 tenia 35.794 habitants.

## Persones il·lustres

* Émile Durkheim (1858-1917), sociòleg
* Marcel Mauss (1872-1950), etnòleg
* Daniel-Rops (1901-1965), de nom real Henri Petiot, assagista i novel·lista
* Jean-Marie Cavada (1940), polític i periodista
* Bernard Peiffer (1922-1976) compositor, pianista i pedagog musical.
* Nicolas Mathieu (1978 -) escriptor, Premi Goncourt 2018

## Vegeu també

* Musée départemental d'art ancien et contemporain