OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aliscans

Aliscans és una cançó de gesta francesa del cicle de Guillem. És una obra de la segona meitat del segle xii i consta de 8.435 versos decasíl·labs, en 200 laisses monorimes. Es conserva en una quinzena de manuscrits. L'argument que s'hi narra és essencialment paral·lel a la segona part de la Cançó de Guillem.
Wolfram von Eschenbach es va inspirar en aquesta cançó de gesta per al seu Willehalm, obra que ha de ser escrita abans de 1217, data de la mort de Hermann I de Turíngia, que és qui li va encarregar.

## Referències

* ↑ Vegeu la base de dades ARLIMA

## Bibliografia

* Robert Barroux, "Aliscans" a Dictionnaire des lettres françaises: le Moyen Âge, éd. Geneviève Hasenohr i Michel Zink, Paris, Fayard (La Pochothèque), 1994, p. 50-51
* Real, Elena, Épica medieval francesa. Madrid: Síntesis, 2002 ISBN 8477389926, p. 190-193
* Martí de Riquer, Los cantares de gesta franceses, Barcelona, Ariel, 2009 [traducció a partir de la versió ampliada francesa], ISBN 9788424936150, p. 179-185
N'hi ha traduccions en llengua moderna al francès, a l'anglès i a l'alemany.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'obra a la base de dades ARLIMA
# Angerona

Angerona o Angerònia va ser una deïtat romana sobre la qual hi ha notícies contradictòries. Segons alguns autors, sembla que era la deessa de l'angoixa i el temor, que produïa aquests estats d'ànim però també ajudava a superar-los.
Tenia una estàtua al temple de Volúpia, prop de la porta Romanula, propera al Fòrum, i se la representava amb la boca tapada i segellada (os obligatum et signatum, diu Macrobi), que segons Masuri Sabí volia dir que aquells que amaguessin la seva angoixa amb paciència aconseguirien per aquest mitjà la màxima felicitat. També s'interpreta això com la supressió simbòlica dels crits d'angoixa, perquè aquests crits sempre eren presagis de mala sort. L'estàtua de la deessa de l'angoixa es va col·locar al temple de Volúpia, la deessa del plaer, per indicar que aquesta divinitat havia d'exercir la seva influència sobre la primera i canviar el dolor en alegria. Juli Modest i Sext Pompeu Fest diuen que el culte a aquesta divinitat tenia un origen històric, ja que en un temps molt antic una malaltia anomenada angina va visitar els homes i les bèsties. La malaltia va desaparèixer tan bon punt es van oferir sacrificis a Angerona. Altres relats afirmen que Angerona era la deessa del silenci, i que el seu culte es va introduir a Roma per evitar que fos conegut el nom secret i sagrat de Roma, o que Angerona era la divinitat protectora de Roma, i al posar-se el dit a la boca ordenava als homes que no divulgassin el nom secret de la ciutat, segons diu Plini el Vell. A Roma se celebrava una festa, l'Angeronàlia o Divalia, en honor d'Angerona, cada any el dia 12 de desembre, i els pontífexs li oferien sacrificis al temple de Volúpia, segons diu Varró.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Angerona». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 13 maig 2022].
# Alen Bokšić

Alen Bokšić (21 de gener de 1970) és un exfutbolista croat de la dècada de 1990.
Amb la selecció iugoslava participà en el Mundial de 1990 però no hi disputà cap partit. Fou 40 cops internacional amb Croàcia.
Pel que fa a clubs, defensà els colors d'Olympique de Marsella, Juventus FC i SS Lazio.

## Palmarès
### Hajduk Split

* Copa iugoslava de futbol: 1991

### Marseille

* Lliga de Campions de la UEFA: 1992-93

### O. Marseille

* Lliga italiana de futbol: 1996-97
* Supercopa d'Europa de futbol: 1996
* Copa Intercontinental de futbol: 1996

### Lazio

* Lliga italiana de futbol: 1999-00
* Copa italiana de futbol: 1998, 2000
* Recopa d'Europa de futbol: 1999
* Supercopa d'Europa de futbol: 1999

## Referències

* ↑ «Deset najboljih nogometaša u samostalnoj Hrvatskoj». Sportnet.hr. Arxivat de l'original el 1 de juliol 2016. [Consulta: 26 febrer 2013].
* ↑ «Top 50 Foreign Soccer Players in Italy». Football Italia. [Consulta: 26 febrer 2013].
* 1 2 «Gli eroi in bianconero: Alen BOKSIC» (en italian). Tutto Juve, 21-01-2014. [Consulta: 3 juny 2016].
* ↑ Alen Bokšić a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Alen Bokšić » Club matches». [Consulta: 7 gener 2018].
# Aptitude

aptitude és un programa de consola per a la distribució Debian del sistema operatiu GNU/Linux que serveix per instal·lar i desinstal·lar tota mena de programes dels repositoris de Debian.
Té les mateixes funcions que la comanda Apt-get però la diferència és que aptitude un cop instal·la les dependències dels programes és capaç de desinstal·lar-les si es desinstal·la el programa.

## Vegeu també

* apt-get
Viccionari
# Apteryx littoralis

Apteryx littoralis és una espècie extinta de kiwi de l'Illa del Nord de Nova Zelanda. L'espècie es va descriure per primera vegada el 2021 basant-se en l'holotip (NMNZ S.36731), un tarsometatars complet esquerre que es va trobar a la Formació Rangitikei envellida del Plistocè inferior (sorra de pedra tosca de Kaimatira).
A. littoralis és el segon registre de kiwis més antic conegut fins ara i també és l’única espècie extingida coneguda que pertany al gènere Apteryx i és una de les dues espècies de kiwi extingides conegudes, l'altra és Proapteryx micromeros. A. littoralis s'assembla més a A. rowi i A. mantelli per mida i forma, però difereix per ser més gros, amb els extrems proximals i distals proporcionalment més estrets. A. littoralis també era probable que tingués la mateixa mida que A. mantelli, cosa que el feia al voltant dels 40 cm d'alçada quan estava completament crescut. Basant-se en això, A. littoralis demostra una morfologia relativament conservadora del kiwi des del pleistocè mitjà.

## Referències

* 1 2 3 Tennyson, AJ (en anglès) A new fossil species of kiwi (Aves: Apterygidae) from the mid-Pleistocene of New Zealand, Online edition, 2021, pàg. 1–9. DOI: 10.1080/08912963.2021.1916011 [Consulta: 15 setembre 2021].
# Apteropanòrpids

Els apteropanòrpids (Apteropanorpidae) són una família d'insectes mecòpters sense ales que conté una sola espècie, Apteropanorpa tasmanica que viu en la molsa a Tasmània i en el sud d'Austràlia. Els adults són depredadors generalistes. Les larves viuen en la molsa i són localmment comunes.
A. tasmanica és probablement un equivalent ecològic austral de la família de l'hemisferi boreal Boreidae, que es va adaptar a climes més freds perdent les ales i alimentant-se de l'abundant molsa del sotabosc. Tots dos grups han estat recollits de la neu i a gran altitud. No obstant això, aquests dos grups són probablement de diferent clade, ja que els mascles d'Apteropanorpa tasmanica han desenvolupat un abdomen bulbós i recurvat que presenten famílies avançades com Panorpidae.

## Referències

* ↑ Seeman, Owen D.; Palmer, Chrisotopher M. 2011 «Parasitism of Apteropanorpa tasmanica Carpenter (Mecoptera: Apteropanorpidae) by larval Leptus agrotis Southcott (Acari: Erythraeidae) and Willungella rufusanus sp. nov. (Acari: Microtrombidiidae)» (pdf) (en anglès). Zootaxa, 2925, pàg. 19–32.
# Salts als Jocs Olímpics d'estiu de 1936

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 celebrats a la ciutat de Berlín (Alemanya) es disputaren quatre proves de salts, dues en categoria masculina i dues en categoria femenina. La competició es desenvolupà entre els dies 10 i 15 d'agost de 1936.

## Comitès participants

Participaren un total de 69 saltadors (39 homes i 30 dones) de 21 comitès nacionals diferents:
| Alemanya (11) (homes:5 dones:6) Austràlia (1) (homes:1 dones:0) Àustria (3) (homes:1 dones:2) Canadà (3) (homes:1 dones:2) Dinamarca (2) (homes:0 dones:2) Egipte (4) (homes:4 dones:0) Estats Units (10) (homes:5 dones:5) Finlàndia (1) (homes:1 dones:0) França (2) (homes:1 dones:1) Hongria (2) (homes:2 dones:0) Itàlia (3) (homes:3 dones:0) | Iugoslàvia (1) (homes:1 dones:0)  Japó (5) (homes:2 dones:3) Mèxic (1) (homes:1 dones:0) Noruega (3) (homes:1 dones:2) Països Baixos (1) (homes:1 dones:0) Perú (1) (homes:1 dones:0) Regne Unit (6) (homes:2 dones:4) Suècia (3) (homes:1 dones:2)  Suïssa (3) (homes:2 dones:1) Txecoslovàquia (3) (homes:3 dones:0) |

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Trampolí de 3 metres detalls | Richard Degener | Marshall Wayne | Alan Greene |
| Palanca de 10 metres detalls | Marshall Wayne | Elbert Root | Hermann Stork |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Trampolí de 3 metres detalls | Marjorie Gestring | Katherine Rawls | Dorothy Poynton |
| Palanca de 10 metres detalls | Dorothy Poynton | Velma Dunn | Käthe Köhler |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 4 | 4 | 2 | 10 |
| 2 | Alemanya | 0 | 0 | 2 | 2 |
# Apterygocampus epinnulatus

Apterygocampus epinnulatus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia, les Filipines i Papua Nova Guinea.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 1. Eels- Snappers, Muraenidae - Lutjanidae. Zoonetics, Austràlia. 302 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea. A revised and annotated checklist. Vol. 1. Myxinidae to Synbranchidae. Research Bulletin Núm. 41. Department of Fisheries and Marine Resources, Port Moresby, Papua Nova Guinea. 194 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Altura

«Altura» té aquests significats:
* Altura (magnitud), mesura vertical d'un objecte.
* Altura o estatura d'una persona.
* Altura o altitud, en geografia, distància vertical d'un objecte respecte d'un punt d'origen determinat
* Altura (geometria), en una figura geomètrica, línia perpendicular a la base que va d'aquesta al vèrtex o pla superior.
* Altura (astronomia), una de les dues coordenades horitzontals
* Altura (música), una de les quatre qualitats del so
* Altura (Alt Palància), municipi del País Valencià
* Altura (Minnesota), localitat dels Estats Units
Viccionari
# Glock GmbH

Glock G.m.b.H (sovint escrit simplement Glock) és una empresa austríaca fabricant d'armes, coneguda pels seus ganivets de combat i les seves pistoles. L'empresa va ser fundada el 1963 a Deutsch-Wagram per Gaston Glock.

## Productes

La primera arma de foc de Glock va ser la Glock 17, a principis dels anys 80. Aquesta arma va ser coneguda com a P80, (avui G-17), i va ser desenvolupada per a l'exèrcit austríac. Avui, existeixen 21 diferents models de pistoles Glock, la construcció de les quals és la mateixa, tot i que varien en el calibre (des de 9mm fins a .45 ACP, incorporant calibres nous com el 45 GAP (Glock Automatic Pistol) i d'altres menys difosos com el 357 SIG o el 10 mm. AUTO, precursor del 40 SW. Dins dels models Glock hi ha els estàndard, compactes, sub-compactes, slim i de competició o large, a banda de diferenciar-se per altres detalls com la longitud i la quantitat de municions que poden carregar.
Aquestes pistoles van ser de les primeres que van emprar materials no-metàl·lics per a la construcció de l'arma. Per aquest fet, les pistoles Glock van ser conegudes com les "pistoles de plàstic". En realitat, les pistoles empren encara nombroses parts fabricades de metall. Les pistoles operen amb un mecanisme únic de seguretat, anomenat Safe-Action, mitjançant el qual, hi ha tres sistemes de seguretat per prevenir que l'arma es dispari accidentalment. Si algun dels mecanismes falla, els altres dos serveixen de mitigació perquè l'arma no s'accioni involuntàriament.

## Popularitat

Les pistoles Glock són l'arma estàndard per a l'exèrcit noruec i l'austríac, la policia de Londres, la policia de Veneçuela, la policia nacional de l'Equador i la policia de Trànsit de Costa Rica, la policia austríaca, algunes unitats policials especials alemanyes com la GSG 9, i ⅔ de les forces de policia dels Estats Units. Addicionalment, les Glock van ser proveïdes a les autoritats de seguretat de l'Iraq.
Les pistoles Glock també són populars en pel·lícules i episodis de televisió. A la pel·lícula The Matrix Reloaded s'utilitza la versió Glock 18, la qual és totalment automàtica.
Part d'aquesta popularitat li va arribar en ser mostrada a la pel·lícula La Jungla de Cristall 2; en aquest film, s'afirmava que era indetectable en estar fabricada en ceràmica, cosa que va fer que les seves vendes augmentessin (tot i que no és cert).

## Referències

* 1 2 «History» (en anglès americà). [Consulta: 4 gener 2022].

## Enllaços externs

* [ Glock GmbH - Lloc web oficial]
* Article periodístic sobre la família de pistoles Glock
# Antemídies

Anthemideae és una tribu de la subfamília de les asteròidies (Asteroideae).

## Particularitats

Entre les espècies de Anthemideae cal mencionar els crisantems (Chrysanthemum) i la margarida de prat (Leucanthemum vulgare), la margarida per excel·lència, tot i que existeixen moltes més espècies de plantes amb flor anomenades margarides, margaridoies o margalides. Entre les plantes d'usos medicinals cal mencionar la camamilla (Matricaria chamomilla). Compta amb els gèneres següents:
| Aaronsohnia Achillea Adenanthellum Adenoglossa Ajania Allardia Anacyclus Anthemis Argyranthemum Artemisia Artemisiella Asaemia Athanasia Brachanthemum Castrilanthemum Chamaemelum Chlamydophora Chrysanthemum Chrysanthoglossum Cladanthus Coleostephus Cota Cotula Crossostephium Cymbopappus Daveaua Elachanthemum Endopappus Eriocephalus Eumorphia Filifolium Foveolina Glossopappus Gonospermum Gymnopentzia Handelia | Heliocauta Heteranthemis Heteromera Hilliardia Hippia Hippolytia Hymenolepis Hymenostemma Inezia Inulanthera Ismelia Kaschgaria Lasiospermum Lepidolopha Lepidolopsis Lepidophorum Leptinella Leucanthemella Leucanthemopsis Leucanthemum Leucocyclus Leucoptera Lidbeckia Lonas Lugoa Marasmodes Matricaria Mauranthemum Mausolea Mecomischus Microcephala Myxopappus Nananthea Neopallasia Nipponanthemum Nivellea | Oncosiphon Opisthopappus Osmitopsis Otanthus Otospermum Pentzia Phaeostigma Phalacrocarpum Phymaspermum Picrothamnus Plagius Prolongoa Pseudohandelia Rennera Rhetinolepis Rhodanthemum Richteria Santolina Schistostephium Sclerorhachis Seriphidium Soliva Sphaeromeria Stilpnolepis Tanacetopsis Tanacetum Thaminophyllum Trichanthemis Tridactylina Tripleurospermum Turaniphytum Ursinia Xylanthemum |

## Referències

* ↑ Alexandre de Cassini, Journal de Physique, de Chimie et d'Histoire Naturelle Paris 1794-1823
* ↑ Asteroideae - Taxonomia
# Antemúsia

Antemúsia (en llatí Anthemusia, en grec antic Ἀνθεμουσία) va ser un petit poble de Mesopotàmia annexionat a Síria amb centre a Batnes, al sud d'Edessa, governat per filarques. Tàcit diu que va ser una colònia de Macedònia en aquell país. Segons Isidor de Carax estava situada a 320 estadis d'Apamea prop del riu Eufrates, a la via que anava de Selèucia al Tigris.
Es diu que Tiridates III de Pàrtia va rebre la submissió d'Antemúsia, Niképhorion i altres ciutats fundades també pels macedonis i que mantenien els seus noms grecs. Això va ser possible perquè els seus habitants detestaven la crueltat d'Artaban III de Pàrtia, d'origen escita, i esperaven que Tiridates, per la seva formació romana, fos un rei més benèvol.
Tiridates va tenir mol poc temps la ciutat sota el seu domini, perquè Artaban va dirigir contra ella un exèrcit escita. Més tard, Artaban es va veure obligat a establir un tractat de pau amb Luci Vitel·li, pare del futur emperador Vitel·li, que era governador de Síria.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Anthemusia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ Isidor de Carax. τῆς Παρθίας περιηγητικός ('Viatge al voltat de Pàrtia'), 3
* ↑ Tàcit. Annals, VI, 41
* ↑ Yarshater, Ehsan (et al.) (eds.). The Cambridge History of Iran Seleucid Parthian Volume 3. The Seleucid, Parthian and Sasanid Periods, Part 1.. Cambridge: Cambridge University Press, 1983, p. 23. ISBN 9781139054942.
# Fritz Büchtger

Fritz Büchtger (Múnic, 14 de febrer de 1903 - Starnberg, 26 de desembre de 1978) va ser un compositor alemany.

## Biografia

Büchtger va estudiar a l'Acadèmia de Música de Munic amb Eberhard Schwickerath, Hermann Wolfgang von Waltershausen i Anton Beer-Walbrunn.
El març de 1927, juntament amb els joves pianistes Udo Dammert i Franz Dorfmüller, als quals més tard es van unir Carl Orff, Werner Egk i altres artistes, va fundar la "Vereinigung für zeitgenössische Musik" (Associació per a la Música Contemporània), que va actuar aproximadament en cent setanta obres de compositors contemporanis a Munic. Sota la direcció de Büchtger i el director d'orquestra Hermann Scherchen (1891-1966), que va actuar com a líder espiritual, aquesta institució va dur a terme quatre "Festwochen für Neue Musik" en particular fins al seu final l'any 1932, a més del gran nombre de concerts individuals.
El 1948 Büchtger esdevingué director de l'Estudi de Música Nova i de l'Escola de Música Juvenil de Munic. Des de 1963 va ser president de la secció alemanya de Jeunesses Musicales International. En les tres dècades posteriors a la Segona Guerra Mundial, va organitzar deu festivals de música i uns set-cents concerts, presentant dues mil vuit-centes obres de música moderna.
A més d'una òpera, un concert orquestral i un concert per a violí, Büchtger va compondre tres oratoris sagrats, cantates d'església, himnes marians, música coral i cicles de cançons.
Va rebre el Schwabing Art Prize el 1977.
Büchtger va morir a Starnberg (Baviera) als 75 anys. La seva tomba es troba al Waldfriedhof de Munic.

## Publicacions

* Petite sonate : pour violoncelle et piano.
* Die Himmelfahrt Christi : für gemischten Chor und Orchester.
* Fritz Büchtger.
* Le miroir brisé : 4 chansons d'amour.
* Die Verklärung : für Bariton, Frauenstimmen und Streicher : Partitur zugleich Klavierauszug.

## Referències

* ↑ Fritz Büchtger on Grove Music Online
* ↑ siehe Weblink Gabriele E. Meyer: Neue Musik-Wochen in München, 1929-1931 Gründung der „Vereinigung für zeitgenössische Musik“ (BLO Historisches Lexikon Bayerns)
* ↑ Petite sonate : pour violoncelle et piano on WorldCat
* ↑ Die Himmelfahrt Christi : für gemischten Chor und Orchester on WorldCat
* ↑ Fritz Büchtger on WorldCat
* ↑ Le miroir brisé : 4 chansons d'amour on WorldCat
* ↑ Die Verklärung : für Bariton, Frauenstimmen und Streicher : Partitur zugleich Klavierauszug on WorldCat
# Anisotremus virginicus

Anisotremus virginicus és una espècie de peix pertanyent a la família dels hemúlids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 40,6 cm de llargària màxima (normalment, en fa 25) i 930 g de pes.
* Cos amb franges grogues i blaves argentades. Les aletes són grogues.
* 12 espines i 16-18 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 9 radis tous a l'anal.

## Alimentació

Menja durant la nit mol·luscs, equinoderms, anèl·lids i crustacis. Els exemplars joves també es nodreixen dels paràsits de peixos més grossos.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima subtropical (32°N-33°S) que viu entre 2 i 20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: des de Bermuda (on fou introduït) i Florida (els Estats Units) fins al Brasil, incloent-hi el golf de Mèxic i el mar Carib.

## Ús comercial

Es comercialitza fresc i els exemplars joves són populars com a peixos d'aquari. Ha estat criat en captivitat.

## Observacions

És inofensiu per als humans, tot i que n'hi ha informes d'enverinament per ciguatera.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 Courtenay, W.R. i H.F. Sahlman, 1978.
* ↑ Böhlke, J.E. i C.C.G. Chaplin, 1993. Fishes of the Bahamas and adjacent tropical waters. 2a edició. University of Texas Press, Austin.
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Pereira, R., 1982. Peixes de nossa terra. Livraria Nobel, São Paulo, Brasil. 129 p.
* ↑ Monteiro-Neto, C., F.E.A. Cunha, M.C. Nottingham, M.E. Araújo, I.L. Rosa i G.M.L. Barros, 2003. Analysis of the marine ornamental fish trade at Ceará State, northeast Brazil. Biodivers. Conserv. 12:1287-1295.
* ↑ Moe, A.M. Jr., 1992. The marine aquarium handbook. Beginner to breeder. Green Turtle Publication, Florida. 318 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB