OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# P. Ramlee

P. Ramlee (George Town, 22 de març de 1929 - Kuala Lumpur, 29 de maig de 1973) Teuku Zakaria bin Teuku Nyak Puteh, més tard anomenat Ramlee bin Puteh va ser un cantant, actor, compositor i productor musical de Malàisia. El 1957, va guanyar el premi al millor actor al 4t Festival de cinema Àsia Pacífic de Tòquio. Va morir d'una malaltia cardíaca el 29 de maig de 1973, a 44 anys.

## Teatre

* Abu Hassan Penchuri (1955)
* Ahmad Albab (1968)
* Ali Baba Bujang Lapok (1961)
* Aloha (1950)
* Anak Bapak (1968)
* Anak-ku Sazali (1956)
* Anjoran Nasib (1952)
* Antara Dua Darjat (1960)
* Antara Senyum Dan Tangis (1952)
* Bakti (1950)
* Bujang Lapok (1957)
* Bukan Salah Ibu Mengandung' (1969)
* Chinta (1948)
* Dajal Suchi (1965)
* Di Belakang Tabir (1969)
* Do Re Mi (1966)
* Doktor Rushdi (1970)
* Enam Jahanam (1969)
* Gelora (1970)
* Gerimis (1968)
* Hang Tuah (1956)
* Hujan Panas (1953)
* Ibu / Mother (1953)
* Ibu Mertua Ku (1962)
* Jangan Tinggal Daku (1971)
* Juwita (1951)
* Kanchan Tirana (1969)
* Keluarga 69 (1967)
* Labu Dan Labi (1962)
* Laksamana Do Re Mi (1972)
* Love Parade (1963)
* Madu Tiga (1964)
* Masam Masam Manis (1965)
* Melanchong Ke Tokyo (1964)
* Merana (1954)
* Miskin (1952)
* Musang Berjanggut (1959)
* Nasib (1949)
* Nasib Do Re Mi (1966)
* Nasib Si Labu Labi (1963)
* Nilam (1949)
* Noor Asmara (1949)
* Nujum Pak Belalang (1959)
* Pancha Delima (1957)
* Panggilan Pulau (1954)
* Patah Hati (1952)
* Penarek Becha (1955)
* Pendekar Bujang Lapok (1959)
* Penghidupan (1951)
* Perjodohan (1954)
* Putus Harapan (1953)
* Putus Sudah Kaseh Sayang (1971)
* Rachun Dunia (1950)
* Ragam P Ramlee & Damaq (1964)
* Sabarudin Tukang Kasut (1966)
* Se Merah Padi (1956)
* Sedarah (1952)
* Sejoli (1951)
* Seniman Bujang Lapok (1961)
* Sergeant Hassan (1958)
* Sesudah Suboh (1967)
* Siapa Salah (1953)
* Sitora Harimau Jadian (1964)
* Sumpah Orang Minyak (1958)
* Takdir Illahi (1950)
* Tiga Abdul (1964)

## Referències

* ↑ «Ramlee wins Best Film Actor Award» (en anglès). Singapore Standard, 25-05-1957.
* ↑ «Ramlee takes top honours at Tokyo Film Festival» (en anglès). Singapore Standard, 25-05-1957.
* ↑ «P. Ramlee dies in Kuala Lumpur» (en anglès). New Nation, 29-05-1973.
* ↑ «Malay movie idol Ramlee dies after heart attack» (en anglès). The Straits Times, 30-05-1973.
# Remada

Remada (àrab: رمادة, Ramāda) és una ciutat de Tunísia a la zona predesèrtica del sud-est, a la governació de Tataouine, situada uns 55 km al sud (quasi a la mateixa longitud, lleugerament una mica a l'oest) de la ciutat de Tataouine, a la carretera que uneix aquesta ciutat i Dhiba, a la frontera amb Líbia. Té uns tres mil habitants incloent els de les veïnes ciutats de El Kenbout (6 km a l'oest) i Nekrit (8 km al sud). És capçalera d'una delegació amb 10.280 habitants (cens del 2004). La delegació ocupa més de la meitat de la governació però la població només és el 7%, i està molt dispersa en nuclis molt reduïts o campaments improvisats nòmades.

## Hidrografia

A uns 6 km al nord passa el Oued Semna.

## Economia

L'economia està basada en els ramats; la terra és molt àrida per a la pràctica d'una agricultura productiva. No hi ha cap indústria.
A la vora hi ha un ksar, Ksar Sakdel, situat uns 13 km al sud-oest, però el turisme que atreu és irrellevant.
Alguns habitants viuen de la venda de productes importats de Líbia, de contraban.
A la governació hi ha el camp petroler d'El Borma, a la frontera amb Algèria, i cinc aeroports, un a El Borma i altres quatre de servei.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 53 57 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en set sectors o imades:
* Rémada Est (53 57 51)
* Rémada Ouest (53 57 52)
* Nekrif (53 57 53)
* Kenbout (53 57 54)
* Bir Amir (53 57 55)
* Borj El Khadhra (53 57 56)
* Meghani (53 57 57)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 53 15).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 120-122. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 161. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Super Nintendo World

Super Nintendo World és una àrea temàtica a Universal Studios Japan i Universal Studios Hollywood. Hi ha més àrees en construcció a Universal Studios Singapore i el proper Universal Epic Universe a Universal Orlando Resort. Fruit d'una associació entre Nintendo i Universal Destinations & Experiences, l'àrea es basa en franquícies de videojocs de Nintendo, principalment la franquícia Mario.
L'associació entre Nintendo i Universal es va anunciar el maig de 2015. L'any següent es va anunciar la construcció d'una àrea temàtica de Nintendo per a Universal Studios Japan i ambdues ubicacions americanes. La construcció de l'àrea d'Universal Studios Japan va començar el juny de 2017. Després de diversos retards a causa de la pandèmia de la COVID-19, l'àrea es va obrir a Universal Studios Japan el 18 de març de 2021. La ubicació d'Universal Studios Hollywood es va obrir el 17 de febrer de 2023. El creador de Mario, Shigeru Miyamoto, va estar molt implicat en el disseny de l'àrea i les atraccions.

## Referències

* ↑ «Shigeru Miyamoto Wants to Create a Kinder World» (en anglès). The New Yorker, 20-12-2020.

## Enllaços externs

* Universal Studios Japan: Super Nintendo World
* Universal Studios Hollywood: Super Nintendo World
# Ramon Vila i Colomer

Ramón Vila i Colomer, més conegut per Vila de Viladrau (Viladrau, ca. 1820 - Barcelona, 1894) fou un oficial carlí en la Tercera Guerra Carlina.Era un ric propietari influient a la cadena montanyosa de Les Guilleries i el Montseny.

## Referències

* ↑ «Creences - Si es fa una creu a terra davant de la Creu del Carlí, s'esborra sola». El Patrimoni cultural immaterial del Montseny. Parcs de Catalunya - Xarxa de Parcs Naturals - Diputació de Barcelona. [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «Viladrau i els seus personatges històrics». El Camí. Arxivat de l'original el 2021-10-23. [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ Carlismo y contrarrevolución en la España contemporánea. Asociación de Historia Contemporánea.
# Sant Martí de Minoves

Sant Martí de Minoves són les restes d'una antiga església, al municipi d'Olvan (Berguedà), de la qual es conserva només la part baixa dels murs de la nau. Es troba a l'antic poble de Minoves, actualment en ruïnes, situat dalt d'un petit serrat als peus de la riera del Gol.

## Bibliografia

* ↑ El Berguedà. 1. ed. Barcelona: Pòrtic, 2001 (Catalunya Romànica. Guies Comarcals). ISBN 84-7306-697-9.
# Rathita-IV

La rathita-IV és un mineral de la classe dels sulfurs.

## Característiques

La rathita-IV és una sulfosal de fórmula química PbAs₂S₄. Els paràmetres de la cèl·lula unitat són propers als de l'argentoliveingita, que és triclínica-pseudomonoclínica, en canvi la ratita-IV cristal·litza en el sistema monoclínic. A partir del 2021 el seu símbol és «Rat-IV», que s'empra per a taules i diagrames.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb» juntament amb els següents minerals: argentobaumhauerita, baumhauerita, chabourneïta, dufrenoysita, guettardita, liveingita, parapierrotita, pierrotita, rathita, sartorita, twinnita, veenita, marumoïta, dalnegroïta, fülöppita, heteromorfita, plagionita, rayita, semseyita, boulangerita, falkmanita, plumosita, robinsonita, moëloïta, dadsonita, owyheeïta, zoubekita i parasterryita.

## Referències

* ↑ «Rathite-IV» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 setembre 2022].
* ↑ Warr, Laurence N. «IMA–CNMNC approved mineral symbols». Mineralogical Magazine, 85, 3, 01-06-2021, pàg. 291–320. DOI: doi:10.1180/mgm.2021.43 [Consulta: 28 setembre 2022].
# Pedra de Shabaka

La Pedra de Shabaka és una llosa de granit de 66 x 137 cm, escrita en jeroglífics, que es troba actualment en el Museu Britànic, catalogada amb la referència EA 498. En ella està gravada la Teologia memfita, segons la qual Ptah és el déu suprem, creador del món i dels altres déus.
El text inclou dues divisions principals amb una breu introducció i un resum final. La primera divisió relaciona la unificació de l'Alt i el Baix Egipte. El déu Ptah, déu dels artesans i qui va crear el món a partir del pensament i de la paraula, treballa a través d'Horus per aconseguir aquesta unificació. L'altre és un mite de la creació, la "Teologia memfita" o "Drama memfita", que estableix a Ptah com el creador de totes les coses, inclosos els déus.
El text subratlla que és a Memfis on es va produir la unificació d'Egipte. La inscripció també diu que aquesta ciutat va ser el lloc d'enterrament d'Osiris.
# Remains

Remains és el sisè àlbum del grup de thrash metal canadenc Annihilator, publicat l'any 1997.
En aquest àlbum, Jeff Waters, fundador del grup, és l'únic músic del disc. Toca tots els instruments (guitarra solista, guitarra rítmica i baix), és el cantant i a més, a difèrencia dels dos anteriors àlbums, va utilitzar un programa informàtic per crear el mateix el so de la bateria de totes les cançons sense contractar un bateria. Més endavant, Waters va dir que això de no contractar un bateria va ser el seu únic error en aquest àlbum, ja que no va rebre bones crítiques. Pensava que amb un bateria real l'àlbum Remains hauria tingut un so més «metal».

## Cançons

* "Murder" – 4:26
* "Sexecution" – 4:34
* "No Love" (Bates, Waters) – 4:45
* "Never" (Leakey, Waters) – 5:14
* "Human Remains" (Bates, Waters) – 2:19
* "Dead Wrong" – 5:12
* "Wind" – 4:21
* "Tricks and Traps" (Leakey, Waters) – 4:59
* "I Want" – 4:24
* "Reaction" – 3:27
* "Bastiage" – 4:43
* "It's You" – 8:32
* "Words from Jeff Waters" – 5:32

## Crèdits

* Jeff Waters - Guitarrista, Baixista, Cantant i Bateria
* John Bates - Guitarra a "No Love"
* Dave Steele - Veus secundàries a "No Love" i "Wind"

## Referències

* ↑ Syrjala, Marko «Annihilator - Jeff Waters» (en anglès). Metal Ruler, 20-06-2007 [Consulta: 24 desembre 2020].
Viccionari
# Palau de Nymphenburg

El palau de Nymphenburg d'estil barroc es troba a la capital bavaresa, Múnic, a la república federal d'Alemanya.
El Palau fou iniciat per l'elector Ferran I Maria de Baviera i la seva muller, la princesa Enriqueta Adelaida de Savoia després del naixement del seu fill, el futur elector Maximilià II Manuel de Baviera. L'arquitecte del projecte fou l'italià Agostino Barelli. Malgrat tot, l'obra no fou iniciada fins a l'any 1701 i fou dirigida personalment per Maximilià Manel creant un seguint de pavellons que units produïren el cèlebre palau de Nymphenburg.
Altres monarques que també participaren en l'engrandiment i ennobliment del castell bavarès foren l'emperador Carles VII, emperador romanogermànic. Al llarg de molts anys fou la residència d'estiu de la família reial bavaresa. A Nymphenburg hi nasqué el rei Lluís II de Baviera (s'hi gravaren escenes de Ludwig de Luchino Visconti) i hi morí el rei Maximilià I Josep de Baviera.
Al llarg del temps el palau i el parc del castell de Nymphenburg s'han convertit en un dels llocs més coneguts i recorreguts de la capital bavaresa. Moltes de les habitacions del palau conserven la decoració que els diferents monarques bavaresos hi donaren, entre les quals destaca la Galeria de les belleses, sala on es mostren un seguit de quadres a consideració del rei Lluís I de Baviera representaven les dones més atractives del moment. També té important consideració el museu de carrosses i la presència de porcellanes pròpies dels tallers de Nymphenburg.
El parc de 200 acres (800.000 metres quadrats) té un seguit de construccions destacables entre les quals destaca el Pagodenburg.
# Pelago

Pelago és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Florència, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 20 km a l'est de Florència. L'1 de gener de 2018, tenia 7.751 habitants.
El municipi de Pelago conté les frazioni (llogarets) de Borselli, Carbonile, Consuma, Diacceto, Fontisterni, Magnale, Palaie, Paterno, Raggioli, San Francesco i Stentatoio.
Pelago limita amb els municipis de Montemignaio, Pontassieve, Pratovecchio, Reggello, Rignano sull'Arno i Rufina.
Lorenzo Ghiberti va néixer a Pelago l'any 1378.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Pelago - Lloc web oficial (italià)
# Sant Martí de Merlès

Sant Martí de Merlès és un poble rural i parròquia del terme municipal de Santa Maria de Merlès a la comarca natural del Lluçanès, però adscrit oficialment a la del Berguedà. És 500 metres en línia recta a llevant de Santa Maria de Merlès, a la riba esquerra de la riera de Merlès. S'hi accedeix des del punt quilomètric 14 de la carretera BV-4406 just al nord del petit nucli que fa de cap del municipi, travessant la riera pel pont del Molí d'Escrigues, seguint aigües avall de la riera per la seva esquerra en direcció al càmping La Vall de Merlès i, poc abans d'arribar-hi, continuar cap a migdia fins a arribar al petit nucli de Sant Martí de Merlès. La mateixa pista continua pel costat del càmping esmentat, s'adreça cap al sud-est, pel Riambau, on hi ha les restes del Castell de Merlès, i travessant el Serrat dels Morts, on hi ha la masia de la Serra de Degollats, passa per la Cogullada i les Alforges, i va a buscar la carretera BV-4401 en el seu punt quilomètric 17, a l'extrem sud del Serrat del Cul Fred.
L'Església de Sant Martí de Merlès era la parròquia de la part purament lluçanesa del municipi, el qual geogràficament està repartit entre el Berguedà, el Bages i el Lluçanès. La parròquia de Sant Martí fou creada al segle xi pel Bisbat de Vic per tal de consolidar el seu domini en aquest territori. De les esglésies primitives, una de consagrada el 893, preromànica, i una de posterior, romànica, només en queda el campanar romànic, ja que foren substituïdes per l'actual, barroca, del segle xviii.
Antigament el Pont de Sant Martí, romànic, permetia la comunicació directa entre els nuclis principals d'aquest municipi, Santa Maria i Sant Martí de Merlès, els quals, a més, contenien les dues parròquies que es repartien la jurisdicció religiosa del municipi. A migdia del petit nucli de Sant Martí de Merlès es troben les restes del Castellot, avançada de ponent i a ran de riera del proper Castell de Merlès.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
* Hiperencilopèdia
# Pensament únic

La fórmula "pensament únic" fou popularitzada en 1996 per la publicació del llibre El Pensament Únic escrit per Ignacio Ramonet conjuntament amb Fabio Giovannini i Giovanna Ricoveri, precedida per l'article editorial, La Pensée unique de Ramonet a Le Monde diplomatique. S'hi denuncia l'acceptació acrítica i cada vegada més majoritària de la doctrina que sosté la primacia de l'economia i la ideologia neoliberal sobre tota la resta de dominis socials.
La idea de pensament únic també es desenvolupa el 2000 per la publicació del llibre Sapiens escrit per Josep Corbella juntament amb Eudald Carbonell, Salvador Moyà i Robert Sala. En un dels capítols parla d'una possible futura societat única. Eudald Carbonell explica que en un futur es pot arribar a un pensament únic perquè amb l'homogeneïtzació i el declivi de la diversitat tendim cap a un funcionament de la Terra com una xarxa neuronal. Els humans evolucionem cap a una intel·ligència mundial, cap a una consciència única, però crítica. Robert Sala diu que si tothom al món està interconnectat, s'eliminen les diferències culturals i de comportament entre les persones, de manera que es tendeix a l'homogeneïtzació, a la consciència única. Deixa d'haver-hi variabilitat cultural perquè s'eliminen les diferències entre societats. Serà un món on no hi haurà contraposició entre diferents maneres de veure les coses. No hi haurà ideologies diferents. Podrà haver-hi idees noves i la tècnica seguirà desenvolupant-se, però sempre en el marc d'aquest pensament únic.*

## Referències

* ↑ CORBELLA, Josep (1966); CARBONELL, Eudald (1953); SALA, Robert (1963); MOYÀ, Salvador (1955). Sàpiens, el llarg camí dels homínids cap a la intel·ligència, Barcelona, labutxaca, 2000, pàg. 146.

## Bibliografia

* La Pensée unique : le vrai procès, per Jean Foyer, Jean-Pierre Thiollet i altres autors, Economica/J-M Chardon i D. Lensel Ed., Paris, 1998.

## Enllaços externs

* Genealogia i crítica del Pensament únic Arxivat 2009-12-22 a Wayback Machine. de Gonçal Mayos Arxivat 2012-01-04 a Wayback Machine. (UB).
* "La pensée unique" a l'hemeroteca de Le monde diplomatique (en francès)
# Super Size Me 2: Holy Chicken!

Super Size Me 2: Holy Chicken! és un documental de l'any 2017 del nord-americà Morgan Spurlock. Una seqüela del seu anterior documental de l'any 2014 Super Size Me, en el que explora les maneres com la indústria del menjar ràpid ha rebatejat l'alimentació sana i el mateix Spurlock ho experimenta obrint el seu propi restaurant de menjar ràpid, explicant això com el rebateig de les marques és més una percepció que una realitat.
S'estrenà al 2017 Toronto International Film Festival, el 8 de setembre de 2017, quedant la segona en el guardó de People's Choice Award for Documentaries. Tot seguit, YouTube anuncià que havien adquirit els drets de distribució de la pel·lícula per YouTube Red per 3,5 milions de dòlars. El desembre de 2017, YouTube Red va retirar el film després que Spurlock admetés haver comès actes de mala conducta sexual i assetjament. La productora Warrior Poets també anuncià que el film seria retirat del 2018 Sundance Festival de cinema. Samuel Goldwyn Films però publicaria el film als cinemes el 6 de setembre de 2019 i també la publicà pels serveis de vídeo a la carta una setmana més tard.

## Rebuda

Rotten Tomatoes, aprovà el film amb un 67%, basat en 24 revisions, i amb una nota mitjana de 6.9/10. El consens de la pàgina web es podia llegir com "Super Size Me 2: Holy Chicken! no és tan satisfactòria com l'anterior, però encara es dirigeix a oferir una visió més completa sobre les males pràctiques de la indústria." A Metacritic, la pel·lícula va obtenir una puntuació de 60 sobre 100, basada en 12 crítics, indicant que les "revisions estan mesclades o són molt dispars".

## Referències

* 1 2 "Toronto Film Review: ‘Super Size Me 2: Holy Chicken!’". Variety, September 14, 2017.
* ↑ "Toronto: 'Three Billboards Outside Ebbing, Missouri' Captures Audience Award". The Hollywood Reporter, September 17, 2017.
* ↑ «YouTube Red Closes $3.5M Deal For Morgan Spurlock’s Toronto Docu ‘Super Size Me 2’». Deadline Hollywood, 22-09-2017.
* ↑ Natalie Jarvey, Mia Galuppo. «YouTube Red Drops Morgan Spurlock's 'Super Size Me' Sequel (Exclusive)». The Hollywood Reporter, 15-12-2017. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Super Size Me 2: Holy Chicken (2017)». Rotten Tomatoes. Fandango. [Consulta: 12 setembre 2019].
* ↑ «Super Size Me 2: Holy Chicken reviews». Metacritic. CBS Interactive. [Consulta: 7 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Super Size Me 2: Holy Chicken! a Rotten Tomatoes
# Pensativa

Pensativa és una escultura de guix de Miquel Blay i Fàbrega, feta al 1900. Se sap que un exemplar en marbre d'aquesta figura es troba a la col·lecció del Museu de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando de Madrid, i s'exposa al Salón de los Pasos Perdidos.

## Tema

Una noi amb els braços plegats i mirada perduda i pensativa. Segons una descripció de l'època: "es tracta d'una "Reveuse" que recolza la mà, com si les successives fantasies que passen pel seu enteniment, anessin afeixugant i fent més pesat el cervelll i donant-li un semblant melangiós i trist, d'una força suau que penentra fins, a poc a poc, tornar-se intensa". Se la coneix també amb es títols "Desencadant", "Sensitiva" i "Melancolia".

## Descripció

Mig cos de noia amb vestit de mànigues bufades i cabell ondulat fins al clatell. Té els braços mig plegats, en actitud pensaativa i la mà esquerra sota el mentó.

## Exposicions

L'exemplar de guix :
* Figurava a la Sala Blay del Museu Arqueològic d'Olot
* Va ser exposat al Cinquantenari de la mort de Miquel Blay i Fàbrega, Escola de les Belles Arts, Olot, 11 de juliol- 17 d'agost de 1986
* Escultura Catalana del segle xi, del Neoclassicisme al Realisme, Barcelona, Saló dels Cònsol, Llotja de Mar, 2-23 novembre de 1989.
* España fin de siglo, Madrid, Salas de exposiciones del Ministerio de Educación y Cultura, 1998, Barcelona, Centre Cultural Fundació la Caixa, maig-juliol 1998.
L'exemplar de marbre:
* Salon de la Societé des Artistes Français, Paris 1901 i 1902
* Sala Hermanos Amaré, Madrid juny 1903
* Exposición General de Bellas Artes e Indústrias Artísticas de Madrid, 1904
* V Exposición Internacional de Bellas Artes, Barcelona 1907
* Exposición Nacional de Bellas Artes, Madrid 1966

## Bibliografia

* Miquel Blay i Fàbrega : 1866-1936 : l'escultura del sentiment. Girona: Fundació Caixa de Girona, DL 2000. ISBN 84-931615-0-0.
# Super Smash Bros.

«Super Smash Bros.» té aquests significats:
* Super Smash Bros. (Nintendo 64), videojoc de lluita desenvolupat per HAL Laboratory i publicat per Nintendo per a la consola Nintendo 64.
* Super Smash Bros. (sèrie de videojocs), saga de videojocs de lluita distribuïda per Nintendo
* Super Smash Bros. (3DS/Wii U), entrega per a Nintendo 3DS i Wii U, anomenada oficial "Super Smash Bros
* Super Smash Bros. Brawl
* Super Smash Bros. Melee
# Rasa de Vilaginés

La Rasa de Vilaginés és un torrent afluent per l'esquerra de la Riera de Madrona en el tram en què rep el nom de Rasa del Pujol que neix a la capçalera de la vall que hi ha entre el Serrat del Ginebre i el Serrat dels Apòstols

## Municipis per on passa

Des del seu naixement, la Rasa de Vilaginés passa successivament pels següents termes municipals.
Municipis :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Castellar de la Ribera | 1.659 | 92,63% |
| Per l'interior del municipi de Pinell de Solsonès | 132 | 7,37% |

## Xarxa hidrogràfica

La seva xarxa hidrogràfica està constituïda per quatre cursos fluvials la longitud total dels quals suma 2.553 m.

### Distribució municipal

El conjunt de la xarxa hidrogràfica transcorre pels següents termes municipals:

## Referències

* 1 2 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Les coordenades del lloc on neix, segons el web de XRCC, són 41° 59′ 48.34″ N, 1° 25′ 31.40″ E﻿ / ﻿41.9967611°N,1.4253889°E﻿ / 41.9967611; 1.4253889
* ↑ La suma de les longituds de cada terme municipal pot ser superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals algun curs fluvial fa de frontera entre dos termes municipals, es comptabilitzen en els dos municipis fronterers.
# Pedro de Urrea

* Aquest article tracta sobre el bisbe de Girona del segle XIV. Si cerqueu l'arquebisbe de Tarragona del segle XV, vegeu «Pero Ximénez de Urrea i de Bardaixí».
Pedro de Urrea fou bisbe de Girona. Pertanyia al llinatge dels comtes d'Aranda d'Aragó i fou l'immediat successor de Pere de Rocabertí i Desfar. Les dates del seu episcopat no són clares segons criteri de Roig i Jalpí del que esmenta que Gastó de Montcada presentà la petició de trasllat del bisbat d'Osca al de Girona el 3 de gener de 1328 pel que la seu devia estar en possessió de Pedro de Urrea o bé vacant.

## Bibliografia

* Roig y Jalpi, Juan G. Iacinto Andrev. Resumen historial de las grandezas, y antiguedades de la ciudad de Gerona, y cosas memorables suyas eclesiasticas, y seculares, assi de nuestros tiempos, como de los passados (en castellà). Barcelona: Iacinto Andrev, 1678, p. 285 [Consulta: 5 desembre 2014].