OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Central Cornellà d'Aigües de Barcelona

La Central Cornellà d'Aigües de Barcelona és un conjunt d'edificis industrials de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat), catalogat com a bé cultural d'interès local. Actualment, hi ha el Museu Agbar de les Aigües.

## Història

El 1861, l'hisendat barceloní Josep Serra i Batlle, propietari d'una fàbrica tèxtil al Raval (vegeu casa-fàbrica Font-Serra), va comprar una finca agrícola a Cornellà (que es coneixeria com a Can Serra) rica en aigües subàlvies. El 1867 (any de la constitució a Lieja de la Compagnie des Eaux de Barcelone), Manuel Guteras va obtenir una concessió per a la captació i canalització d'aigua a la vall baixa del Llobregat i va adquirir una part dels terrenys per a construir-hi una central de bombeig moguda per vapor.
El 1904, arran d'un episodi de sequera, la companyia va pendre la decisió d'ampliar la central i va encarregar-ne el projecte a l'arquitecte Josep Amargós i Samaranch. Les obres s'iniciaren el 1905 i les noves instal·lacions, amb una capacitat de 33.000 m³ per dia, foren inaugurades el 1909. El 1910 s'hi va construir una nova xemeneia de 50 m d'alçada, el 1936 es va projectar la substitució de la força motriu del vapor per electricitat, però l'escassetat provocada per la Guerra Civil espanyola i la postguerra van fer que aquest continués funcionant fins al 1948.

## Descripció

Es tracta d'unes dependències realitzades amb maó vist, algunes d'elles cobertes a dues vessants i d'altres amb coberta plana.
L'edifici principal inclou les sales de màquines i calderes. Aquest edifici consta de tres grans naus completament lliures i una xemeneia. Al seu interior es troben les bombes d'impulsió de l'aigua per a l'abastament d'una zona de Barcelona i de la seva comarca.
El conjunt està envoltat per un parc, conegut com a Parc de les Aigües.

## Referències

* 1 2 3 4 «Societat General d'Aigües de Barcelona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 Rovira i Cazeneuve, 2021, p. 20.
* 1 2 3 Rovira i Cazeneuve, 2021, p. 21.
* ↑ «Central de Cornellà de la Societat General d’Aigües de Barcelona». Espais Recobrats.

## Bibliografia

* Rovira, David; Cazeneuve, Xavier «La Central Cornellà. Patrimoni de l’aigua i la cultura». Butlletí d’Arqueologia Industrial i de Museus de Ciència i Tècnica, 85, juliol 2021, pàg. 20-23.

## Enllaços externs

* «Central de Bombeig d'Aigües de Barcelona». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Això no és una exposició d'art, tampoc

Això no és una exposició d'art, tampoc va ser una exposició d'art celebrada al Centre d'Art Contemporani Fabra i Coats entre el 28 de setembre del 2012 i el 27 de gener del 2013.
La mostra presentava obres de diversos artistes a través de les narratives i les estratègies de visibilitat que havien triat cadascun d'ells, on el «què» era més important que el «com». Hi havia les obres Guyana, d'Antonio Gagliano; Dibujos para un despacho de abogados laboralistas, d'Antonio Ortega; Un roman parlé (titre de travail), de Benjamin Seror; Telemistica i Discourse News, de Christian Jankowski; Playing the piano, de Fabienne Audeoud; Madera Curvada, de Gabriel Pericás; L'ensinistrament, de Joan Morey; Untitled (Vulture in the Studio), de João Onofre; 65, de Laia Estruch; Blue Moon, de Ryan Rivadeneyra, i Tienes fe en que hay paredes, hay suelo, de Tamara Kuselman.

## Referències

* ↑ «AIXÒ NO ÉS UNA EXPOSICIÓ D'ART, TAMPOC». Ajuntament de Barcelona, 28 setembre 2012 al 27 gener 2013.
# Abu-Míhjan

Abu-Míhjan Abd-Al·lah (o Màlik o Amr) ibn Habib, més conegut simplement com a Abu-Míhjan (segle vii), fou un poeta àrab de la tribu dels thaqif.
Va participar en la defensa de Taif contra el profeta Muhàmmad i va ferir d'una fletxa a un fill d'Abu-Bakr as-Siddiq (630). Es va convertir a l'islam al cap d'un o dos anys i va lluitar en la batalla d'Al-Qadissiyya. Potser també va participar en la batalla de Vologesias (Ullays). El 637 el califa Úmar ibn al-Khattab el va enviar a l'exili a Nasi on va morir poc temps després.
En la seva poesia desafia obertament la prohibició de beure vi (causa per la que fou exiliat).

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Abū Miḥdjan».
# (977) Philippa

(977) Philippa és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Benjamin Jekhowsky en 1922 des de l'Observatori de Bouzaréah, Algèria.
Deu el nom a l'empresari Philipp von Rothschild.
S'estima que té un diàmetre de 65,67 ± 5,3 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és de 2,08162 ua.
Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 15,40 hores, amb una variació de lluentor de 9,67 de magnitud absoluta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a ed., 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* 1 2 JPL Small-Body Database
# Abu-Nasr Mustawfí

Abu-Nasr Mustawfí al-Isfahaní Aziz-ad-Din Àhmad ibn Àhmad ibn Muhàmmad ibn Abd-Al·lah (1079/1080-1133) fou un funcionari de la cort dels seljúcides a Iraq.
Va servir al sultà Muhammad ibn Màlik-Xah (1105-1118) com a ajudant del cap de finances Kamal-al-Mulk as-Sumayramí que després fou visir del sultà Mahmud ibn Muhàmmad (1118-1131) amb Abu-Nasr com a segon; va formar aliança amb Qiwam-ad-Din Abu-l-Qàssim ad-Darghaziní, el canceller de la cort, al que va salvar quan as-Somayramí planejava la seva execució.
Quan el visir fou assassinat (1121/1122) va passar al servei del nou visir Xams-al-Mulk Uthman ibn Nidham-al-Mulk, al que en una conspiració va aconseguir assassinar ajudat per ad-Darghaziní (no és clar quin dels dos va suggerir al sultà l'execució del visir, però en tot cas devien actuar d'acord). Abu-Nasr va refusar ocupar el càrrec de visir i va suggerir a ad-Darghaziní, que va ser un mal visir amb violències i suborns.
Va negociar la sortida del seu aliat del càrrec i va contribuir al nomenament al seu lloc d'Anuixirwan ibn Khàlid, però aquest era poc enèrgic i al cap d'un any ad-Darghaziní va tornar al poder com a visir. El 1131 ad-Darghaziní, ja enemistat amb Abu-Nasr, va convèncer el sultà per la seva detenció, i fou empresonat a Takrit. Mort Mahmud i col·locat al tron Toghrul Beg pel sultà Sanjar, ad-Darghaziní va esdevenir visir dels dos sultans i va utilitzar les ordes en blanc signades que aquest li havia deixat per ordenar la mort d'Abu Nasr el 1132/1133.

## Bibliografia

* C. L. Klausner, The Seljuk Vizierate, Cambridge, Massachusetts, 1973.
* K. A. Luther, “Abu Nasr Mostawfi,” Encyclopædia Iranica, I/4, pp. 353-354; una versió actualitzada es troba disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/abu-nasr-mostawfi-esfahani-aziz-al-din-or-al-aziz-ahmad-b
# 7 de notícies

7 de notícies va ser un programa de televisió humorístic emès el 2001 per Televisió de Catalunya. Va ser dirigit per Toni Soler i produït per El Terrat. Barrejava elements de sit-com amb la paròdia de l'actualitat. Tenia una periodicitat setmanal. Hi actuaven Queco Novell, Manel Lucas, Carles Torras, Josep Tomàs, Xavier Bertran (en el paper del meteoròleg Vicenç Cartanyà) i Rosa Boladeras (Sònia Polanco). El programa va durar una temporada. Finalment, el mateix equip va crear el programa nocturn Set de nit.

## Referències

* 1 2 Soler, Toni. «El llarg part de Polònia». A: El llibre mediàtic de Polònia. Barcelona: Columna, 2007, p. 18. ISBN 978-84-664-0811-0.
# Adams (Wisconsin)

Adams és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 1.914 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Adams tenia 1.914 habitants, 769 habitatges, i 470 famílies. La densitat de població era de 251,4 habitants per km².
Dels 769 habitatges en un 31,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,1% hi vivien parelles casades, en un 15% dones solteres, i en un 38,8% no eren unitats familiars. En el 35% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,1% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 18,2% de 45 a 60 i un 23,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 32.981 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.039 $ mentre que les dones 20.917 $. La renda per capita de la població era de 14.744 $. Aproximadament el 9,7% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Adams» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Adams». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Aeroport de Treviso

L'aeroport de Treviso és un aeroport que dona servei a la província de Treviso i a gran part de la regió del Vèneto, Itàlia. Es troba a 3 km al sud-oest de Treviso, 36 km al nord de Venècia i 60 km al nord-est de Pàdua. Va ser creat l'any 1953 i funciona com a aeroport secundari de Venècia, principalment amb companyies de baix cost.
# 7:35 de la mañana

7:35 de la mañana és un curtmetratge musical rodat en blanc i negre pel director, actor i guionista càntabre Nacho Vigalondo l'any 2003; va suposar la seva primera incursió cinematogràfica com a director. En ella també hi actua, canta, i representa una peculiar i desastrosa coreografia.
Es tracta d'una història aparentment surrealista, amb una forta càrrega d'humor negre i una intriga sostinguda fins a la sorpresa final, i que es desenvolupa en un escenari únic: una cafeteria.
Va tenir força èxit tant per part de la crítica com del públic, i va rebre diversos premis i nominacions en diferents festivals de cinema, d'entre les quals la de l'Oscar al millor curtmetratge.

## Argument

Una dona entra en una cafeteria a esmorzar, com fa habitualment, i demana un cafè i una pasta. Estranyada, observa que els cambrers i els clients estan completament en silenci, i que hi dos músics al fons. De cop i volta, un individu surt de darrere d'una columna i comença a cantar una cançó i, de mica en mica, s'hi aniran incorporant la resta de persones del bar.
Sembla una declaració d'amor en la qual tots hi participen, alegre i improvisada, fins al moment en què un client no és capaç de llegir el text que li toca cantar; llavors, l'home l'amenaça deixant al descobert els cartutxos de dinamita que duu enganxats al seu cos.
La dona, espantada, avisa pel mòbil a la policia, que arriba en el moment en què s'acaba la cançó i l'individu surt de la cafeteria amb una gran bossa de confeti.

## Repartiment

* Marta Belenguer: dona
* Nacho Vigalondo: individu
* Antonio Tato: Luis / Cambrer
* Borja Cobeaga: Ajudant cambrer 1
* Javier Reguilón: Ajudant cambrer 2
* Alejandro Garrido: client barra
* César Velasco: client 1
* Esperanza Palacios: client 2
* Manuel Nebreda: client 3
* Sebastian Elices: client 4
* Resu Vigalondo: client 5
* Dolores Gonzalez: client 6
* Alejandro Tejerías: client 7
* Patricia Maldonado: client 8
* Javier Sanchez De La Cima: Nen 1
* Santiago De Los Santos: Nen 2

## Guardons
### Premis

* Premi del públic al millor curtmetratge al Festival de Cinema Fantàstic de Suècia
* Premi de la Joventut al Festival Internacional de Curtmetratges de Clermont-Ferrand, a França (conegut com el Cannes dels curtmetratges)
* Premis del públic, del jurat d'estudiants, i menció especial al Festival de cinema de Milà.
* Premi UIP al Festival de Curtmetratges de Drama (Grècia)
* Premi Lluna de Bronze al millor curtmetratge al Festival de Cinema Jove de València
* Premi al millor curtmetratge a Sotocine (Mostra de curts i llargs de Cantàbria)

### Nominacions

* Nominat a l'Oscar al millor curtmetratge
* Nominat al millor curtmetratge per l'Acadèmia de Cinema Europeu
* Segon lloc a la Competició de curtmetratges iberoamericans

## Referències

* ↑ Nacho Vigalondo a Adictosalcine.com (castellà)
* ↑ Premis del curtmetratge a IMDB
* ↑ Ressenya que en fa Roger Ebert Arxivat 2008-04-11 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* 7:35 de la mañana - Lloc web oficial
* Fitxa del curt a CómoHacerCine (castellà)
# 3 de 9

«3 de 9» té aquests significats:
* 3 de 9 amb folre
* 3 de 9 sense folre
* 3 de 9 amb folre i l'agulla
# Abdullah Shah

Abdullah Shah (malai: Al-Sultan Abdullah Ri’ayatuddin Al-Mustafa Billah Shah) (Pekan, 30 de juliol de 1959) o Tengku Abdullah, Sultà de Pahang, o simplement Abdullah de Pahang, és el 16è Rei de Malàisia.
Va assumir el tron el 31 de gener de 2019 i regnarà per cinc anys. (el títol oficial del monarca és Yang di-Pertuan Agong, el que pot ser traduït del malai com Líder Suprem).

## Biografia

Abdullah és el quart fill (el més gran del sexe masculí) del sultà Ahmad Shah.
Va pujar al tron als 59 anys, és casat amb dues esposes, Tunku Hajah Azizah Aminah Maimunah Iskandariah (c. 1986) i Julia Rais (c. 1991), i té 10 fills, sent un d'ells adoptat i un altre mort encara petit el 1990.
És membre del Consell de Federació Internacional de Futbol Associació (FIFA), vicepresident de la Confederació Asiàtica de Futbol (AFC) i president de la Federació Asiàtica de Hockey. Fan d'esports diversos, va practicar polo mentre va estudiar en Gran Bretanya, on es va formar en Relacions Internacionals i Diplomàcia.
El seu hereu és el fill més gran amb la seva primera esposa, Tengku Hassanal Ibrahim Alam Shah, nascut el 1995.

## Príncep Hereu

Abdullah va ser nomenat com a Tengku Mahkota, o Príncep Hereu de Pahang, l'1 de juliol de 1975.

## Príncep Regent

El 2016 va ser nomenat pel pare, llavors amb 88 anys i diversos problemes de salut, com Príncep Regent de Pahang.

## Sultà de Pahang

Abdullah va ser proclamat Sultà de Pahang el 15 de gener de 2019.

## Referències

* ↑ «Novo rei assume trono da Malásia pelos próximos cinco anos». G1. [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ (en anglès) Malay Mail, 12-01-2019 [Consulta: 5 desembre 2019].
* ↑ «Sultão de Pahang, Tengku Abdullah, é nomeado novo rei da Malásia». noticias.uol.com.br. [Consulta: 21 juliol 2019].
# Agnès Ponsati Obiols

Agnès Ponsati Obiols (Barcelona, 3 de juliol de 1963) és una filòloga catalana diplomada en Biblioteconomia i Documentació, que ha ocupat diversos càrrecs de responsabilitat al CSIC i a la BNE.

## Família

Agnès Ponsati és filla de Josep Maria Ponsatí i Capdevila i de Montserrat Obiols i Germà i neta del pintor Josep Obiols i Palau.
És germana de Clara Ponsatí, consellera d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya del govern de Carles Puigdemont, i neboda de Raimon Obiols, Roser Ponsati i Maria del Carme Ponsati. També és besneboda d'Àngel Obiols i de Nemesi Ponsati i cosina prima de Josep Maria Sala.

## Biografia

Agnès Ponsati és llicenciada en Filologia Hispànica i Diplomada en Biblioteconomia i Documentació per la Universitat de Barcelona. Entre 1987 i 1990 va treballar a la Biblioteca de la Universitat de Barcelona i, posteriorment, entre 1990 i 1993, es va responsabilitzar de l'automatització de les biblioteques i de la coordinació de les bibliografies a la delegació del CSIC a Catalunya. Entre 1993 i 2017 va ocupar el càrrec de directora de la Unitat de Recursos d'Informació Científica per a la Investigació del Consell Superior d'Investigacions Científiques. Ha publicat diversos articles i participat en diferents projectes nacionals i europeus sobre gestió i aplicació de les Tecnologies de la Informació a les biblioteques científiques. També ha estat membre del Consell Assessor de la Biblioteca de diferents editors científics, com Elsevier, Springer, Wiley, IOP o BRILL). L'agost del 2017 va deixar el seu càrrec al CSIC per a passar a ser la Directora de la Biblioteca Digital i Sistemes d'Informació de la Biblioteca Nacional d'Espanya. El 2017 també fou nomenada membre de la Junta Directiva de LIBER (Ligue des Bibliothèques Européennes de Recherche). El novembre de 2018 es reincorporà al CSIC, tornant a ocupar el càrrec de Directora de la URICI, después de 14 mesos a la BNE.

## Referències

* ↑ «Les coses clares - Article d'opinió d'Andreu Barnils». [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ «Moments del socialisme català» (en anglès). [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ Jiménez Fernández, Concepción María; Cremades García, Raúl «Agnès Ponsati Obiols, directora de la Unidad de Coordinación de Bibliotecas del CSIC». Mi biblioteca: La revista del mundo bibliotecario, Núm. 10, 2007, pàg. 30-35. ISSN: 1699-3411 [Consulta: 23 juliol 2018].
* ↑ «Notas breves: Agnès Ponsati a Madrid». El profesional de la Información, 1993. Arxivat de l'original el 24 de juliol 2018 [Consulta: 23 juliol 2018].
* ↑ De Grado, Agustín «La hermana de la exconsellera fugada Ponsatí contratada ‘a dedo’ en la Biblioteca Nacional de España». OKDiario, 07-12-2017 [Consulta: 23 juliol 2018].
* ↑ «Agnès Ponsati nomenada membre de la junta directiva de LIBER». Butlletí del Col·legi Oficial de Bibliotecaris-Documentalistes de Catalunya. COBDC, 19-09-2017. Arxivat de l'original el 24 de juliol 2018 [Consulta: 23 juliol 2018].
# Agustí Ciurach

Agustí Ciurach (Cartagena, ? – ?) fou un clergue i mestre de capella català.
Durant l'absència del mestre de capella Antoni Elias i Pagès, va exercir de forma interina el magisteri de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries fins al 1807.
L'any 1761, fou presentat per a l'obtenció del benefici de Sant Miquel de l'esmentada basílica, vacant per renúncia de Miquel Mirosa. Es conserva la seva presa de possessió com a mestre de capella, a través de la procura d'Antoni Elias, l'any 1797.

## Referència

* 1 2 Gregori i Cifré, Josep M.; Salgado Cobo, Elena «La Capella de música de Santa Maria de Castelló d'Empúries i els compositors del seu fons musical». Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries, 2013.
# Abd-al-Màlik ibn Attaix

Abd-al-Màlik ibn Attaix fou daï ismaïlita de Pèrsia. A la meitat del segle xi fou encarregat de la dawa (missió) a l'Iraq Adjemi (Pèrsia occidental); es creu que va residir a Isfahan (i potser era el metge del sultà Toghrul Beg), però acusat de xiïsme va fugir al cap d'un temps i es va establir a Rayy (vers maig/juny del 1072); allí es va associar al cap ismaïlita local Abu Ali al-Nisaburi, i fou el que va enrolar a Hasan-i Sabbah d'Alamut. També va obtenir el suport del cap de la fortalesa de Girdkuh o Gerdkuh, Muzaffar, que va esdevenir un dels caps ismaïlites mizarites principals. Va morir a la regió de Rayy.
Va escriure un llibre titulat al-Akika.
El seu fill Àhmad ibn Abd-al-Màlik ibn Attaix també fou un destacat cap ismaïlita.

## Bibliografia

Ibn al-Athir, al-Kamil fi at-Tarikh
# Aleta pelviana

Les aletes pelvianes, pèlviques o ventrals són unes aletes aparellades localitzades a la superfície ventral dels peixos, soldades a la cintura pelviana i lleugerament separades entre si. Estan col·locades més avall i una mica més enrere que les aletes pectorals, tot i que la seva posició relativa és molt variable; mentre les espècies més arcaiques les tenen en posició abdominal, en les més evolucionades se situen molt més pròximes a l'extremitat anterior del cos.
La forma de les aletes pelvianes varia en moltes espècies, i fins i tot sovint poden transformar-se en ventoses. Són homòlogues a les extremitats posteriors dels tetràpodes terrestres. La seva funció és la de mantenir l'equilibri els peixos, i fins i tot els ajuden a frenar bruscament mentre neden si estan desplegades cap avall; en els mascles, estan equipades amb gonopodis, els òrgans copuladors que permeten la transferència d'espermatozoides.
Les estructures de l'aleta pèlvica poden estar molt especialitzades en els actinopterigis. Els gòbids i els cicloptèrids modifiquen les seves aletes pèlviques en un disc ventosa que els permet adherir-se al substrat o escalar estructures, com les cascades. En els phallostethidae, els mascles han modificat les seves estructures pèlviques en un dispositiu copulador espinós que subjecta la femella durant l'aparellament.
Així com passa amb les aletes pectorals i dorsals, durant la natació es pleguen per tal d'aportar més aerodinàmica a l'animal.

## Referències

* 1 2 3 Club d'Immersió Biologia :: 24. Glossari, · Peix òssi, Facultat de Biologia · UB
* 1 2 3 Aleta a enciclopedia.cat
* ↑ Hall, Brian K. Fins into Limbs: Evolution, Development, and Transformation (en anglès). University of Chicago Press, 2008-09-15. ISBN 9780226313405.
* ↑ A. Belluscio. «Biologia e sistematica dei pesci (Università di Roma "La Sapienza", Laurea Triennale in Scienze Naturali e Scienze Biologiche)» (PDF) (en italià), 11-05-2006. Arxivat de l'original el 15 febbraio 2010. [Consulta: 20 setembre 2007].
* ↑ Maie, Takashi; Schoenfuss, Heiko L.; Blob, Richard W. «Ontogenetic Scaling of Body Proportions In Waterfall-climbing Gobiid Fishes from Hawai'i and Dominica: Implications for Locomotor Function» (en anglès). Copeia, 2007, 3, 10-09-2007, pàg. 755–764. DOI: 10.1643/0045-8511(2007)2007[755:OSOBPI]2.0.CO;2. ISSN: 0045-8511.
* ↑ Shibukawa, Koichi, Dinh Dac Tran, and Loi Xuan Tran. "Phallostethus cuulong, a new species of priapiumfish (Actinopterygii: Atheriniformes: Phallostethidae) from the Vietnamese Mekong." Zootaxa 3363.1 (2012): 45-51. (anglès)
# Agulla S de Russell

L'Agulla S de Russell és un cim de 3.146 m d'altitud, amb una prominència de 25 m, que es troba al sud del Pic de Russell, al massís de la Maladeta a la província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Geògraf Salvador Llobet Edicions Cartogràfiques. Pica d'Estats, Esc. 1:40.000. Granollers: Editorial Alpina, 1994 (E-25). ISBN 84-8090-022-9.
# Adassil

Adassil (en àrab أداسيل, Adāsīl; en amazic ⴰⴷⴰⵙⵉⵍ) és una comuna rural de la província de Chichaoua, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 7.454 persones.

## Referències

* ↑ «Adassil». ésAdir. [Consulta: 16 setembre 2023].
* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Agulla SW de Cerbillona

L'Agulla SW de Cerbillona és un cim de 3.048 m d'altitud, amb una prominència de 8 m, que es troba a l'aresta SW del pic de Cerbillona, al massís del Vinyamala, a la província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Ollivier, Robert. Vignemale - Monte Perdido. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1968 (Guies). DL B-14929-1968.
# Abiatar

Segons la Bíblia, Abiatar (en hebreu, אֶבְיָתָר בן-אֲחִימֶלֶךְ Eviatar ben Ahimélekh) va ser summe Sacerdot d'Israel en temps del Rei David però Salomó d'Israel el va deposar.
Abiatar era un levita descendent del fill petit d'Aaron, Itamar. La seva família s'havia anat traspassant el Summe Sacerdoci d'Israel; el seu pare Ahimèlec, el seu avi Ahià i el seu besavi Ahitub (net d'Elí, també jutge d'Israel) havien ocupat aquest càrrec abans que ell.
El seu pare era una sacerdot que ajudà David durant el seu exili. S'escapà de la matança que va fer Saül contra els sacerdots de Nob. Aleshores Abiatar s'uní al grup de rebels de David que lluitaven contra el rei d'Israel Saül. Va ser destituït i deportat a Anatot.

## Referències

* ↑ van der Zee-Hanssen, Lara. «Abjatar» (en alemany). Deutsche Bibel Gesellschaft, 01-06-2007. [Consulta: 11 juliol 2020].
* 1 2 «Abiatar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.