OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santuari Inari

Un santuari Inari (稲荷神社, Inari jinja) és un tipus de santuari japonès utilitzat per adorar el déu Inari. Inari és una deïtat popular associada a les guineus, l'arròs, el benestar de la llar, la prosperitat empresarial i la prosperitat general. Els santuaris d'Inari es construeixen normalment amb parets d'estuc blanc amb fusteria lacada en vermell, i les seves entrades estan marcades per toriis vermells. Es poden trobar aquests santuaris tant budistes com xintoistes per a tot el Japó.
L'Inari és una deïtat popular associada tant amb santuaris xintoistes com budistes situats a tot el Japó. Segons un informe de 2007 de la Universitat de Kokugakuin, 2970 santuaris estan dedicats a Inari. Aquest número inclou només els santuaris xintoistes registrats com a corporacions religioses i que formen part de l'Associació de Santuaris xintoistes. Els petits santuaris al costat de la carretera o de camp, els santuaris conservats en una llar o oficina corporativa i els temples budistes no s'inclouen en aquesta estadística, però, si fossin, el nombre podria augmentar en gran manera. El culte inari continua centrant-se al voltant de les pràctiques de la religió popular i es manté sense canvis per la restauració Meiji. Els santuaris Inari són ben coneguts i segueixen sent alguns dels santuaris més familiars i reconeixibles pel poble japonès.

## Referències

* ↑ Okada, Shōji. "Gendai Jinja no Shinkō Bunpu", Kokugakuin University, 2007
* ↑ Gorai, Shigeru. Inari Shinkō no Kenkyū. Okayama: Sanyō Shimbunsha, 1985
* ↑ Cali, Joseph; Dougill, John; Ciotti, Geoff. Shinto Shrines: A Guide to the Sacred Sites of Japan's Ancient Religion. University of Hawai'i Press, 2013. ISBN 9780824837136.
* ↑ «Greetings from the Head Priest | Fushimi Inari Taisha» (en anglès americà). [Consulta: 26 març 2019].

## Bibliografia

* Smyers, Karen Ann. (1999). The Fox and the Jewel: Shared and Private Meanings in Contemporary Japanese Inari Worship. Honolulu: University of Hawaii Press. ISBN 9780824820589; ISBN 9780824821029; OCLC 39523475
* Okada, Shōji. "Gendai Jinja no Shinkō Bunpu", Kokugakuin University, 2007
* Gorai, Shigeru. Inari Shinkō no Kenkyū. Okayama: Sanyō Shimbunsha, 1985
* Hearn, Lafcadio. Glimpses of Unfamiliar Japan. Project Gutenberg e-text edition, 2005. 152-153. Retrieved on February 19, 2007.
# Sandra Escacena

Sandra Escacena (Madrid, 30 de març de 2001) és una actriu espanyola, coneguda principalment pel seu paper protagonista en la pel·lícula Verónica, de Paco Plaza.

## Trajectòria

Entre 2009 i 2012 va fer estudis de teatre a l'Escola S.V. Produccions Escèniques de Villaviciosa de Odón i entre 2012 i 2014 a l'Escola Municipal d'Art Dramàtic de Madrid. Des de 2015, assisteix a classes de teatre a l'escola Primera Toma de Madrid. Durant aquests anys va participar en diverses obres de teatre.
L'any 2016, a iniciativa de la directora de càsting Arantza Vélez, va fer diverses proves per interpretar Verónica en la pel·lícula homònima dirigida per Paco Plaza, després de les quals finalment va ser seleccionada. Al desembre de 2017 va ser nominada per al premi Goya a la millor actriu revelació i per al premi Feroz a la millor actriu protagonista per aquesta interpretació.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Personatge | Adreça |
| 2017 | Verónica | Verónica Gómez | Paco Plaza |
| 2017 | The Same (curt) | | Paco Plaza |

### Televisió

| Any | Sèrie | Canal | Personatge | Notes |
| 2018 | Paquita Salas | Netflix | Cambrera | 1 episodi |
| 2018 | La parálisis del miedo | Movistar+ | Noia | TV-Movie |
| 2019 | Hospital Valle Norte | La 1 | Daniela | 1 episodi |
| 2019 | Comando Squad: La presencia | Flooxer | Cristina | 6 episodis |
| 2019 | Terror y feria | Flooxer | Sara Satán | 1 episodi |

### Teatre

| Any | Títol | Personatge |
| 2010 | La otra historia de Caperucita Roja | Mare de Caputxeta |
| 2011 | Blancanieves | Blancaneus |
| 2012 | Nunca Príncipe Azul | El Quixot de la Manxa |
| 2013 | La muy fogosa historia de Miguel Castilla | Flor i Comadre |
| 2014 | Romeo y Julieta | Julieta |
| 2019 | El Sirvinete | Vera i Mabel |

## Referències

* ↑ «Paco Plaza: “Hay algo que nos empuja a tener miedo por diversión”». , 24-08-2017 [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ Belinchón, Gregorio «La primera candidata a los Goya nacida del siglo XXI». , 31-01-2018 [Consulta: 8 febrer 2018].
* ↑ Maydel. «Sandra Escacena». [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ LosInterrogantes.com. «Entrevista a Ana Torrent y Sandra Escacena por la película “Verónica”». [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ «Los Goya 'Handia' y 'La librería' lideran las nominaciones de los Goya 2018». [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ «Nominados a los Premios Feroz 2018». [Consulta: 13 desembre 2017].
# Pou Calent

El Pou Calent és una obra de la Garriga (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El pou està recolzat sobre la façana de la casa. Consta d'una obertura tipus finestral i una font a la part inferior. La finestra és de llinda i brancals de pedra, l'accés al buit del pou està protegit per una reixa. A la llinda hi ha gravada la data 18/63 i esculpit l'escut de la Garriga: al centre les quatre barres, la corona de municipi i les palmes del martiri de Sant Esteve, patró de la vila. A la part inferior, hi ha el brollador de coure que surt d'un sòcol de marbre de perfil sinuós, porta la inscripció: POU CALENT. L'aigua es decanta a dins d'una pica amb reixa integrada a nivell del terra.

## Història

Tot i que a la llinda hi diu 1863, el pou és anterior, ja que en les sessions municipals del mes de gener de 1863 s'iniciaren una sèrie de tràmits i plets per determinar si l'ús que en fa el veïnat constitueix o no una servitud comunal.
L'any 1986 es va fer una restauració de la pedra, i es va col·locar un aplacat de pedra que emmarca el broc de sortida de l'aigua i també es va protegir la part posterior de la font.

## Referències

* 1 2 3 «Pou Calent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Moviment de la Joventut de Borno

Moviment de la Joventut de Borno (Borno Youth Movement BYM) fou un partit polític format el 26 de juny de 1954 per joves radicals kanuris oposats al govern natiu de Borno. Ibrahim Imam, que va abandonar el Congrés dels Pobles del Nord el 1954 i va passar a la Northern Elements Progressive Union (NEPU) el 1955, va abandonar també aquest grup el 1956 per entrar al BYM, i va aconseguir aliar aquest grup amb el NEPU i van aconseguir dos escons a les eleccions. No obstant el 1958 l'aliança es va trencar i el BYM va fer aliança amb el Grup d'Acció esdevenint el 1961 l'oposició al parlament de la Regió del Nord de Nigèria fins al 1965.

## Referències

* K. W. J. Post; The Nigerian Federal Election of 1959: Politics and Administration in a Developing Political System, Oxford University Press, 1963
# Pargana d'Aurangabad (Kheri)

La pargana d'Aurangabad fou una divisió administrativa del districte de Kheri a l'Oudh, Províncies Unides d'Agra i Oudh. Tenia al nord la pargana de Magdapur, a l'est el riu Kathna, al sud el districte de Sultanpur i a l'oest el riu Gumti. La capital fou Aurangabad, una de les seus dels Germans Sayyids (que tenien la residència principal a Pihani al Gogra) i fou el lloc on foren derrotars i enderrocats pels kshattriya Gaur. La població de 29.845 habitants el 1881, era de majoria hindú (87%). La superfície era de 301 km².

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Maravichromis semipalatus

Maravichromis semipalatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Malawi.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C. 1991. Maravichromis. p. 252-257. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Petropàvlovka (Àban)

* Per a altres significats, vegeu «Petropàvlovka».
Petropàvlovka (en rus: Петропавловка) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 207 habitants. Pertany al districte municipal d'Àban.

## Referències

* ↑ «Историческая справка | Официальный сайт муниципальное образование Абанский район». Arxivat de l'original el 2021-01-18. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ Большая Советская Энциклопедия. Гл. ред. А. М. Прохоров, 3-е изд. Т. 1. А — Ангоб. 1969. 608 стр., илл.; 47 л. илл. и карт, 1 отд. л. табл.
* ↑ «История основания Абанского района Красноярского края. Архитектура Красноярского края. Памятники Архитектуры». Arxivat de l'[www.naov.ru/?abanskii_raion original] el 2013-04-17.
# Muguet (malaltia)

El muguet és una candidosi oral. El nom prové del seu color blanc, com la flor del muguet (lliri de maig). És a dir, la candidosi oral és una micosi (infecció per llevats/fongs) de les espècies de Candida a les mucoses de la boca.
La Candida albicans és l'organisme més freqüentment implicat en aquesta malaltia; aquest fong es present a la boca d'aproximadament el 50% de la població mundial com un component normal de la microbiota oral. Aquest estat de transport de Candida no es considera una malaltia, però quan les espècies de Candida esdevenen patògenes i envaeixen els teixits de l'hoste, es pot produir el muguet. Aquest canvi sol constituir una infecció oportunista per microorganismes normalment inofensius a causa de factors locals (és a dir, mucosos) o sistèmics que alteren la immunitat de l'hoste.

## Referències

* ↑ Oral and maxillofacial surgery. Oxford: Oxford University Press, 2010, p. 446, 447. ISBN 9780199204830.
* Diccionari Enciclopèdic de Medicina

## Enllaços externs

* «Candidiasi oral». Canal Salut. Generalitat de Catalunya.
Viccionari
# Quítxua de les terres baixes del Perú

El quítxua de les terres baixes del Perú o quítxua Chachapoyas-Lamas, és una varietat del quítxua parlada a les terres baixes del nord del Perú. Les dues varietats principals són,
* Quítxua lamista o quítxua San Martín (Lamista, Llakwash Runashimi), parlat a la província de Lamas a la regió de San Martín i en alguns pobles del riu Huallaga a la regió d'Ucayali per unes 15.000 persones
* Quítxua de Chachapoyas o quítxua de l'Amazonas, parlat a la província de Chachapoyas i a la província de Luya a la regió de l'Amazones per unes 7.000 persones
* El Kichwa, Pastaza meridional, o Inga, parlat a la província de Datem del Marañón a la regió de Loreto al llarg dels rius Huasaga, Manchari i Pastaza per aproximadament 3.500 persones.
Pocs nens aprenen el quítxua de Chachapoyas. Es diu que el districte de Conila és l’últim poble on els nens són capaços de parlar-lo.
El quítxua de les terres baixes del Perú és força similar en la pronunciació del kichwa de l'Equador. Tot i això, no s’ha simplificat gramaticalment (criollitza?) en la mateixa mesura. Per exemple, manté la distinció inclusiva / exclusiva per "nosaltres".

## Referències

* ↑ Perú, Ministerio de Educación, Dirección General de Educación Intercultural, Bilingüe y Rural: Documento Nacional de Lenguas Originarias del Perú Arxivat 2018-10-04 a Wayback Machine., Amazonas, 2013, S. 444, 530, 467, 574, 229.

## Bibliografia

* Gerald Taylor, 2006. Diccionario Quechua Chachapoyas-Lamas (– Castellano)
* Marinerell Park, Nancy Weber, Víctor Cenepo S. 1975. Diccionario Quechua de San Martín – Castellano y vice versa. Ministerio de educación del Perú

## Enllaços externs

* La lengua kichwa Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.. Perú, Ministerio de Cultura
* Quechua del Pastaza y del Tigre (Alama, Inga): informació etnològica
* Quechua del Napo (Napuruna/Kichwaruna): informació etnològica
# Sang nova

Sang nova és una novel·la de tesi escrita per Marià Vayreda i Vila, publicada l'any 1900. Tot i que fou publicada després de Records de la darrera carlinada, fou la primera novel·la que escrigué. Tanmateix, no va ser tan ben acollida com la seva primera novel·la publicada (Records de la darrera carlinada) i, de fet, és probablement la seva obra menys coneguda i la que conté una càrrega ideològica més important. La novel·la critica de manera bel·ligerant les conseqüències de la modernitat per a la societat del moment i com això afecta els valors tradicionals.
Es tracta d'una novel·la ambientada a la muntanya catalana i protagonitzada per Ramon de Montbrió. El text narra els diversos conflictes polítics, econòmics, socials i culturals del prtagonista relacionats amb les problemàtiques del tombant del segle xix al xx. Literàriament i narrativa, es tracta d'una novel·la inferior a la resta de l'autor, ja que es tracta d'una novel·la de tesi amb una forta càrrega ideològica i propagandística de manera que té un valor sobretot històric per entendre els conflictes i tensions d'una societat en transformació, a cavall de la Renaixença i el Modernisme. Destaca per l'apologia sense complexos i la defensa dels valors del passat com la família, el catolicisme, la terra i la jerarquia social pròpia del món rural.
Ja en la seva època, l'obra va ser durament complicada per la càrrega ideològica que presenta. En aquesta línia —tal com indica Margarida Casacuberta— Joaquim Ruyra va aconsellar Vayreda perquè deixés de banda l'adoctrinament polític i religiós. El resultat d'això, segons Casacuberta, és La punyalada, una obra en què l'autor aconsegueix reeixir en la recerca d'una veu i un estil propi.
L'any 2017 es publicà una nova edició Sang nova a la col·lecció «Josep Pla» de la Diputació de Girona, una col·lecció que recupera volums exhaurits o descatalogats. Margarida Casacuberta n'ha estat la curadora, adaptant al text a la normativa ortogràfica actual per tal d'apropar la novel·la als nous lectors.

## Referències

* ↑ «Marià Vayreda». lletrA. [Consulta: 10 desembre 2016].
* 1 2 3 Ginabreda, Francesc «Marian Vayreda, Sang nova i el combregar a muntanya» (en línia). Núvol, 06-06-2017 [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ «Marian Vayreda». Associació d'escriptors en llengua catalana. [Consulta: 10 desembre 2016].
* 1 2 «Sang nova, de Marian Vayreda, reeditada per la col·lecció «Josep Pla»» (en línia). El Garrotxí, 05-06-2017. Arxivat de l'original el 27 de desembre 2021 [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ Bonada, Lluís «L’impacte d’una obra polèmica, "Sang nova"» (en línia). El Temps, 17-07-2017 [Consulta: 27 desembre 2021].
# Pelham Manor

Pelham Manor és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 5.466 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pelham Manor tenia 5.466 habitants, 1.862 habitatges, i 1.504 famílies. La densitat de població era de 1.586,8 habitants per km².
Dels 1.862 habitatges en un 43,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,1% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 19,2% no eren unitats familiars. En el 17,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 4% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 26,9% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 112.553 $ i la renda mediana per família de 138.231 $. Els homes tenien una renda mediana de 93.054 $ mentre que les dones 52.424 $. La renda per capita de la població era de 61.104 $. Entorn del 3,1% de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pelham Manor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pelham Manor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Maravichromis sphaerodon

Maravichromis sphaerodon és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Malawi.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C. 1991. Maravichromis. p. 252-257. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mugronera (lactància materna)

Una mugronera o protector de mugró és una funda amb forma de mugró que es fica sobre l'arèola i el mugró durant la lactància. Les mugroneres moderns estan fetes de silicona tova, prima, flexible i tenen forats a l'extrem de la part de boca per permetre que la llet materna passi a través.
Les mugroneres antigues estaven fetes de làtex (molt dures) o de plàstic (més gruixudes), i sovint causaven més problemes que beneficis. La primera mugronera és del segle xvii i estava feta d'estany i posteriorment es van fer de plata, vidre i d'ivori.
* Mugronera de silicona
* Mugroneres de plata, vidre i ivori
Les mugroneres s'utilitzen en diverses situacions:
* Algunes mares tenen els mugrons invertits o petits que fan que sigui difícil per al nadó alimentar-se. L'ús d'una mugronera permet alimentar progressivament fins que la succió del nadó extreu el mugró.
* Els nadons petits, febles o malalts sovint tenen dificultats per agafar-se al pit. Una mugronera fa més fàcil l'enganx i evita que el nadó es desanimi.
* Els nadons que van ser alimentats amb biberó des del naixement es poden acostumar a la tetina del biberó. Les mugroneres són semblants a les tetines i poden ajudar amb la transició a la lactància materna.
* Els mugrons d'una mare poden presentar en dolor o es poden esquerdar durant la lactància materna. Una mugronera permet a la mare per continuar la lactància materna fins que els seus mugrons esquerdats es curin i es millora la seva tècnica d'enganxament.
* Les mugroneres fan que sigui més fàcil de mesurar la quantitat de llet que es consumeix.
La majoria dels metges i especialistes en lactància fan èmfasi que les mugroneres s'han d'usar temporalment; l'objectiu és sempre el tornar a la lactància materna regular, llevat que s'indiqui el contrari.
Els protectors de mugrons poden ser confosos amb les mugroneres, però les mugroneres estan destinades per al seu ús durant l'acte de la lactància materna, mentre que el protectors de mugrons s'usen en la preparació per a la lactància materna.

## Ús

* Mugronera de silicona
* Mugronera invertida abans de la seva aplicació
* Col·locació de la mugronera
* Mugronera col·locada
* Començament de l'alletament

## Bibliografia

* Jan Riordan. Breastfeeding and human lactation. Jones & Bartlett Learning, 2005, p. 396–. ISBN 978-0-7637-4585-1 [Consulta: 10 juny 2017].

## Vegeu també

* Llet maternitzada
* Mugronera (bijuteria)
* Pasties
* Protector de mugrons
* Tirallet

## Enllaços externs

* Potser no són tan dolentes com les pinten?, article d'Alba Padró i Arocas, Consultora Internacional de Lactancia (IBCLC)
* Nipple Shields . .. Friend or Foe? Arxivat 2017-05-20 a Wayback Machine., article de Kathy Parkes. (anglès)
# Rasa de Castellana

La Rasa de Castellana és un torrent afluent per la dreta de la Rasa de Coll-de-frares que realitza tot el seu recorregut pel terme municipal de Pinell de Solsonès. Neix al vessant sud del Serrat de l'Ascensió, a poc menys d'1 km. a l'oest de la masia de Castellana. De direcció predominant cap a les 5 del rellotge, abans de desguassar al seu col·lector passa entre la masia de l'Alzinosa (a llevant) i el Serrat dels Xopers (a ponent). La seva xarxa hidrogràfica, que també transcorre íntegrament pel terme municipal de Pinell de Solsonès, està constituïda per dos cursos fluvials la longitud total dels quals suma 1.646 m.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Segons el web de la Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya les coordenades UTM del punt d'origen d'aquest corrent fluvial són 362163, 4644868.2
# Muguet (desambiguació)

«Muguet» té aquests significats:
* Muguet, planta de flors blanques.
* Muguet, malaltia infecciosa de la boca.
Viccionari
# Piràmide pentagonal

En geometria, la piràmide pentagonal és una piràmide que té un pentàgon a la base. Aquest políedre té 6 cares, 10 arestes i 6 vèrtexs.
Si el vèrtex oposat a la base pentagonal està sobre la perpendicular traçada al centra del pentàgon llavors té simetria C$_{5v}$.
Com totes les piràmides, és dual de si mateixa.

## Àrea i volum

L'àrea d'una piràmide pentagonal d'altura $h$ amb base pentagonal regular de costat $L$ és
    $A={\frac {5}{4}}\cdot L\cdot {\frac {L+{\sqrt {L^{2}+4h^{2}(5-2{\sqrt {5}})}}}{\sqrt {5-2{\sqrt {5}}}}}$
I el seu volum és
    $V=L^{2}\cdot h\cdot {\frac {\sqrt {25+10{\sqrt {5}}}}{12}}$

## Sòlid de Johnson

Si les cares triangulars de la piràmide són triangles equilàters, llavors és un dels noranta-dos sòlids de Johnson (J₂).
L'altura de la pirámide d'aresta a és
    $H=a{\sqrt {\frac {5-{\sqrt {5}}}{10}}}$
L'àrea (A) i el volum (V) de la piràmide són
    $A={\frac {1}{2}}\cdot a^{2}{\sqrt {{\frac {5}{2}}\left(10+{\sqrt {5}}+{\sqrt {75+30{\sqrt {5}}}}\right)}}$
    $V={\frac {1}{24}}\left(5+{\sqrt {5}}\right)a^{3}$

## Referències

* 1 2 3 Sapiña, R. «Àrea i volum d'una piràmide pentagonal i del sòlid de Johnson J₂» (en castellà). Problemas y ecuaciones. ISSN: 2659-9899 [Consulta: 29 juny 2020].
* ↑ Weisstein, Eric W. «Piràmide pentagonal» (en anglès). [Consulta: 29 juny 2020].
* Norman W. Johnson, "Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, 18, 1966, pages 169–200. Conté l'enumeració original dels 92 sòlids i la conjectura que no n'hi ha d'altres.
* Victor A. Zalgaller, "Convex Polyhedra with Regular Faces", 1969 : primera demostració d'aquesta conjectura.
* Eric W. Weisstein. Johnson Solid : cada sòlid amb el seu desenvolupament

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic

## Enllaços externs

* Weistein, Eric W., Pentagonal pyramid piràmide pentagonal a MathWorld. (anglès)
* Weistein, Eric W., Johnson solid Sòlids de Johnson a MathWorld. (anglès)