OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cristina Calderón

Cristina Calderón (Robalo, Illa de Navarino, Xile, 24 de maig de 1928 – Regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena, 16 de febrer de 2022) va ser l'última parlant nativa del yagán, representant d'aquesta ètnia i l'última integrant d'aquesta cultura que arribà a veure llurs costums, després de la mort de la seva germana Úrsula el 2003, i d'Emelinda Acuña el 12 d'octubre de 2005 per un atac de cor.
Cristina Calderón va ser oficialment declarada Filla Il·lustre de la Regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena. També va ser reconeguda pel Consell Nacional de la Cultura i les Arts de Xile com a Tresor Humà Viu, en el marc de la Convenció per la Salvaguarda del Patrimoni Immaterial, adoptada per UNESCO el 2003. Així mateix, va ser anomenada entre les 50 dones protagonistes del Bicentenari de la República de Xile.

## Biografia

Nascuda el 24 de maig de 1928, ella i la seva germana van quedar òrfenes de nenes i la seva educació va ser assumida per una yamanà propera al seu clan. Treballava en cistelleria, amb joncs que ella mateixa recol·lectava, i vivia a Villa Ukika, a dos kilòmetres de Puerto Williams. Va tenir 9 fills (7 d'ells vius), 14 nets, i nombrosos besnets. Alguns pobladors locals l'anomenen "Abuela".

### Família

Ella i la seva família es van preocupar de la conservació del yàmana, dedicant-se principalment a conservar tot el que involucra la seva cultura. Al costat de la seva neta Cristina Zárraga van estar confeccionant un diccionari amb paraules d'aquesta llengua i editaren un llibre anomenat Hai Kur Mamašu Shis (Vull contar-te un conte) que conté històries i llegendes dels yàmanes. Mentrestant, la seva filla Lidia González treballa com a monitora al Jardí Ètnic de Villa Ukika ensenyant als nens a parlar en llengua yàmana perquè conservin les seves tradicions.

## Referències

* 1 2 3 Muñoz Vera, Cristian. «Cristina Calderón representará a la Región de Magallanes en la elección de la mujer del Bicentenario». Contenidos Locales. Arxivat de l'original el 2013-12-19. [Consulta: 15 juny 2014].
* 1 2 3 Biobíochile.cl. «Última representante del pueblo Yagan cumple 83 años en Puerto Williams», 26-05-2011.
* ↑ «Cristina Calderón, la última portadora de las palabras del fin del mundo», 21-01-2011.
* 1 2 Azúa, Mauricio. «Mujer yagana busca preservar lengua a través de diccionario». La Estrella de Arica. Arxivat de l'original el 2004-05-01. [Consulta: 15 juny 2014].
* ↑ Extinction on the horizon for indigenous tribe in Chile: Second-To-Last Yagana Woman Dies Of A Heart Attack The Santiago Times (14 d'octubre de 2005) (anglès)
* ↑ «"Quiero contarte un cuento", libro de las costumbres y leyendas yaganes». El Diario del Fin del Mundo, 11-12-2008.

## Vegeu també

* Llista dels darrers parlants coneguts de llengües

## Enllaços externs

* El último yagán Arxivat 2011-04-01 a Wayback Machine.
* Fotografia de Cristina Calderón junt a un japonès Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine.
* Hai kur mamashu shis Ediciones Kultrún, Validivia, Chile, 2005 (edición bilingüe) 80 pàgines ISBN 956-7291-48-9 (anglès)
* Say No More - The New York Times (anglès)
# Cas Karate

El cas Karate és el cas més gran de pederàstia jutjat a l'estat Espanyol.

## Judici

Fernando Antonio Torres Baena, més conegut com a Torres Baena, va ser condemnat el març de 2013 a 302 anys de presó per actuar com un depredador sexual, després d'haver abusat de més de 35 nens. Professor de karate (posseeix el setè dan), havia estat un karateka de prestigi internacional.

## Referències

* ↑ «Las mil caras de Torres Baena». .
* ↑ «Torres Baena, condenado a 302 años de prisión por actuar como un 'depredador sexual'». [Consulta: 16 març 2013].
* ↑ «El sumo maestro del kárate». [Consulta: 25 gener 2015]. Arxivat 2016-09-19 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 25 gener 2015].
# Bastrop (Texas)

Bastrop és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 5.340 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bastrop tenia 5340 habitants, 2034 habitatges, i 1336 famílies. La densitat de població era de 283,6 habitants/km².
Dels 2034 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,6% hi vivien parelles casades, en un 15,3% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 29,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.212 $ i la renda mediana per família de 49.258 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.388 $ mentre que les dones 27.582 $. La renda per capita de la població era de 19.862 $. Aproximadament el 10,1% de les famílies i l'11,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bastrop». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bastrop». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# (4705) Secchi

(4705) Secchi és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides, descobert el 13 de febrer de 1988 per l'equip de l'Observatori Astronòmic de Sant Vittore des del mateix Observatori, a Bolonya, Itàlia.
Provisionalment va ser designat com a 1988 CK. Va ser anomenat Secchi en honor de l'astrònom italià Angelo Secchi director de l'observatori del Col·legi Romà, a Roma entre els anys 1848 a 1878. Conegut pel seu treball en l'espectroscòpia estel·lar, va fer el primer estudi espectroscòpic dels cels, el seu esquema de classificació divideix els espectres dels estels en quatre grups. També va fer un extens estudi dels fenòmens solars i va ser co-fundador de la "Societa degli Italiani Spettroscopisti", ara la "Societat Italiana Astronòmica".
Està situat a una distància mitjana del Sol de 2,330 ua, podent allunyar-se'n fins a 2,626 ua i acostar-s'hi fins a 2,034 ua. La seva excentricitat és 0,126 i la inclinació orbital 8,640 graus. Empra 1299 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.
La magnitud absoluta de Secchi és 13,2. Té 5,565 km de diàmetre i té una albedo estimada de 0,395.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (4001-5000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 8 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=4705.
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «(4705) Secchi» (en anglès). Web de Minor Planet Center.
* ↑ «(4705) Secchi» (en anglès). Web de JPL.
# Duc pescador de Blakiston

El duc pescador de Blakiston (Ketupa blakistoni; syn: Bubo blakistoni), és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita vegetació de ribera del sud-est de Sibèria, nord de Manxúria, Corea, illes Kurils, Sakhalín i nord del Japó. El seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava el duc pescador de Blakiston com a pertanyent al gènere Bubo. Però el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 13.1, 2023) decidí traslladar al gènere Ketupa 9 espècies que estaven classificades dins de Bubo, entre les quals el duc pescador de Blakiston. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara dins de Bubo.

## Referències

* ↑ «Duc pescador de Blakiston». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 265. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Blakiston's Eagle-owl. Bubo blakistoni» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 17 febrer 2023].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 13.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 01-01-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
# Cal·lístrat (escultor)

Cal·lístrat (en llatí Callistratus, en grec antic Καλλίστρατος) fou un escultor grec de lloc de naixement incert, que va viure als voltants de l'any 160 aC, en un moment en què l'escultura va reviure després d'un període de decadència, segons diu Plini el Vell.

## Referències

* ↑ Callistratus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 579
# Adòneu

Adòneu és el nom dels següents personatges:
* Adòneu com a sobrenom de Bacus
* Adòneu com a variació d'Adonis (mite), usat pels poetes llatins
Viccionari
# Cristina Bautista Taquinás

Cristina Bautista Taquinás fou una treballadora social i neehwe’sx («autoritat tradicional») del poble nasa a Colòmbia, assassinada a l'edat de 42 anys. Fou una de les principals defensores de la implementació dels acords de pau entre el govern de Juan Manuel Santos i les FARC-EP de 2016, en especial del punt 4 que establia polítiques públiques per a la substitució voluntària per part de les agricultores dels cultius de coca i marihuana que alimenten el narcotràfic i la guerra.

## Biografia

Bautista formava part de la Guàrdia Indígena, un cos autònom de defensa i autoprotecció dels territoris indígenes de la intrusió dels grups armats. Bautista acabava d'obtenir l'acreditació oficial per a la seva organització l'abril de 2019 del Fòrum Permanent per les Qüestions Indígenes de l'ONU durant una visita a l'Oficina de l'Alt Comissionat per als Drets Humans quan fou assassinada.

### Mort

Cristina Bautista va ser tirotejada amb quatre persones més que van perdre la vida i nou ferides, en una emboscada per un grup de dissident de les FARC al Resguard Indígena de Tacueyó, al nord del departament del Cauca, quan tornava d'una reunió sobre justícia especial indígena a la capital, Popayán. L'ambulància que es va endur algunes de les ferides també va ser tirotejada.
La mort va ser anunciada per l'Associació d'Assemblees Indígenes de Toribío. L'exèrcit, que hi tenia tropes desplegades, afegí en un comunicat que els atacants pretenien alliberar «tres individus» que la Guàrdia Indígena havia arrestat mentre rondaven a la reserva. La ministra de l'Interior, Nancy Patricia Gutiérrez, va rebutjar a Twitter les «accions i amenaces violentes contra la població indígena» a Toribio.

## Referències

* ↑ «Au moins cinq morts lors d'une attaque contre des indigènes en Colombie» (en francès). letemps.ch, 30-10-2019. [Consulta: 9 febrer 2020].
* ↑ Camprubí, Berta. «Defensar el territori per defensar-ho tot». Directa, 24-11-2020. [Consulta: 9 desembre 2020].
* ↑ Camprubí, Berta. «El narcotràfic intensifica la guerra contra els pobles a Colòmbia». Directa, 12-11-2019. [Consulta: 9 desembre 2020].
* ↑ «Asesinados cuatro indígenas, entre ellos una autoridad Nasa en Cauca» (en castellà). El Tiempo, 29-10-2019. [Consulta: 9 desembre 2020].
* ↑ https://www.youtube.com/watch?v=Hy8cp3TWSk8
* ↑ «Las últimas palabras de la gobernadora indígena asesinada en Cauca» (en castellà). El Tiempo, 30-10-2019. [Consulta: 9 desembre 2020].
# Beli Ilmen

Beli Ilmen (en rus: Белый Ильмень) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 86 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# (467061) 2016 DJ13

(467061) 2016 DJ13 és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides, descobert el 15 de gener de 2005 per l'equip Spacewatch des de l'Observatori Nacional de Kitt Peak (Arizona, Estats Units).

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (467001-468000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 14 juny 2024].
* ↑ «(467061) 2016 DJ 13» (en anglès). Web de Minor Planet Center.
# Duc tacat

El duc tacat (Ketupa leucosticta; syn: Bubo leucostictus), és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita a la selva humida africana, a Guinea, Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Nigèria, sud de Camerun, Guinea Equatorial, el Gabon, República del Congo i nord, sud i est de la República Democràtica del Congo. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava el duc tacat com a pertanyent al gènere Bubo. Però el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 13.1, 2023) decidí traslladar al gènere Ketupa 9 espècies que estaven classificades dins de Bubo, entre les quals el duc tacat. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara dins de Bubo.

## Referències

* ↑ «Duc tacat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 265. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Akun Eagle-owl. Bubo leucostictus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 17 febrer 2023].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 13.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 01-01-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
# A través del Carmel

A través del Carmel és una pel·lícula documental espanyola del 2009 dirigida per Claudio Zulian i produït per Acteon SCCL amb la participació de Televisió de Catalunya i l'Institut Català de les Indústries Culturals (ICIC). Fou rodat en castellà.

## Sinopsi

Es tracta d'un sol llarg pla seqüència de 90 minuts rodat sense interrupció de 4 a 6 de la tarda del 10 de febrer de 2006 al barri del Carmel de Barcelona, per tal que el temps de la pantalla coincideixi amb el de la vida real. La càmera recorre els carrers i places, entra a les botigues, cases, locals, oficines i tallers, escoltants els veïns que contes coses quotidianes d'un dia qualsevol.

## Producció

L'equip de rodatge va treballar sis mesos al barri amb prop de quaranta col·lectius i una quinzena de particulars. El metratge final es va elaborar amb tres projeccions de gran format, col·locades en forma d'U, en color d'alta definició i tres canals mono, amb divuit monitors en espais privats o públics del barri del Carmel.

## Nominacions

Fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula documental del 2010.

## Referències

* ↑ A través del Carmel, a catalanfilms.cat
* ↑ A través del Carmel a Fotogramas
* ↑ A través del Carmel al web de Claudio Zulian
* ↑ A través del Carmel al web de l'Acadèmia del Cinema de Catalunya

## Enllaços externs

* Entrevista a Claudio Zulian a YouTube
* A través del Carmel a ccma.cat
# Crèsiles

Crèsiles (grec antic: Κρεσίλας, Kresílas, llatí: Cresilas) fou un escultor atenès contemporani de Fídies i Policlet, segons que diu Plini el Vell quan explica que va obtenir el tercer premi en un concurs per l'estàtua d'una amàzona que s'havia de col·locar al Temple d'Àrtemis a Efes, on competia amb cinc artistes més, i que finalment va guanyar Policlet. L'estàtua de l'amazona ferida és al Museu del Louvre, però no és clar si és l'obra original o una imitació.
Hom li atribueix també una estàtua d'un guerrer moribund que descriu Plini el Vell, potser la mateixa «estàtua de bronze de Diitrefes ferit per les fletxes» que Pausànies va veure a l'Acròpoli d'Atenes.
A més d'aquestes dues obres se li atribueix el retrat de Pèricles que també descriu Pausànies, situada a l'Acròpoli, una estàtua de bronze feta després de la mort de l'home d'estat, que el representava dret amb una actitud semblant a la dels Guerrers de Riace. Sembla que l'herma conservat als Museus Capitolins n'és una còpia.

## Referències

* ↑ El seu nom apareix sovint com a Ctèsiles, Ctesilau o Desilau.
* 1 2 Cresilas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 889-890.
* ↑ Plini. Naturalis Historia XXXIV, 74
* ↑ Pausànies. Descripció de Grècia I, 25,1
# Carl Van Vechten

Carl Van Vechten (Cedar Rapids, Iowa, 17 de juny de 1880 – Nova York, 21 de desembre de 1964) escriptor i fotògraf estatunidenc, patró de la Harlem Renaissance i Nachlass de Gertrude Stein, a qui va conèixer a París el 1913.

## Biografia

Es va llicenciar a la Universitat de Chicago el 1903. El 1906, va anar a viure a Nova York. Va treballar com a periodista i va tenir un matrimoni poc avingut amb l'actriu Fania Marinoff el 1914. Entre 1915 i 1920, es van publicar diversos llibres dels seus assaigs que versaven sobre temes com la literatura o la música i, entre 1922 i 1930, Knopf va publicar set de les seves novel·les, començant amb Peter Whiffle: His Life and Works i acabant amb Parties.
Li interessaven els artistes i escriptors negres i en va promocionar diversos a la Harlem Renaissance, entre ells Langston Hughes, Richard Wright, o Wallace Thurman. La seva controvertida novel·la Nigger Heaven va ser publicada el 1926. I Vanity Fair va publicar el seu assaig Negro Blues Singers el 1926.
Durant els anys 30, Van Vechten va començar a treballar de fotògraf. Va fotografiar, entre d'altres, Joan Miró, Gertrude Stein, F. Scott Fitzgerald, Bessie Smith, Marc Chagall, Horst P. Horst, Georgia O'Keeffe, Erskine Caldwell, Gore Vidal, Sidney Lumet, Thomas Wolfe, Marlon Brando, Alfred Stieglitz, Truman Capote i Billie Holiday. Després dels 1930, va publicar poques novel·les, encara que va seguir cartejant-se amb diverses persones. Alguns d'aquests escrits es troben a la Beinecke Library de la Universitat Yale.
Encara que va arribar a casar-se amb Fania Marinoff, era homosexual i diverses de les seves obres relacionades amb la seva orientació sexual es van mantenir en secret 25 anys després de la seva mort. Va morir a Nova York als 84 anys. Hi ha una biografia seva de Bruce Kellner, Carl Van Vechten and the Irreverent Decades.

## Referències

* ↑ «Carl Van Vechten, American writer and photographer». Encyclopaedia Britannica [Consulta: 2 juny 2018].
# Bedford (Texas)

Bedford és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2006 tenia 48.752 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bedford tenia 47.152 habitants, 20.251 habitatges, i 12.515 famílies. La densitat de població era de 1.820,5 habitants/km².
Dels 20.251 habitatges en un 29% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,8% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 38,2% no eren unitats familiars. En el 31,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 32,9% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 8,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.436$ i la renda mediana per família de 71.017$. Els homes tenien una renda mediana de 45.938$ mentre que les dones 33.012$. La renda per capita de la població era de 29.466$. Aproximadament el 2,4% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bedford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bedford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Abelcourt

Abelcourt és un municipi francès, situat al departament d'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat.
# Anacampseros albidiflora

Anacampseros albidiflora és una espècie de planta suculenta del gènere Anacampseros, que pertany a la família Anacampserotaceae.
No s'ha de confondre amb Anacampseros albiflora, que és un basiònim d'Anacamseros nebrownii.

## Descripció

És una petita planta suculenta, amb les tiges en columnes erectes de fins a 4 cm d'alçada, extremadament peludes.
Les petites fulles arrodonides tenen lleugeres puntes corbades cap avall. Els pèls llargs (fins a 2 cm), blancs i arrissats, s'estenen més enllà que les seves petites fulles, cobrint-les. Les fulles, 7 mm de llarg i 5mm d'ample, són de color vermell-verd, arrodonides (obovades), densament compactes. A diferència d'Anacampseros subnuda, les seves fulles més velles no es tornen calves.
Les flors són de color rosa pàl·lid a blanquinós, cadascuna amb aproximadament 25 estams.
Sovint es confon amb les espècies relacionades, Anacampseros arachnoides, una altra Anacampseros peluda amb una distribució similar (tot i que afavoreix hàbitats lleugerament més humits). No obstant això, les fulles d'A. Els aracnoides són ovoides, amb minúsculs punts acuminats, i es disposen en una espiral de 2/5, mentre que les fulles d'Anacampseros albidiflora són obovoides-arrodonides a truncades i es disposen en espiral de 3/8 (semblants a les de Anacampseros subnuda o Anacampseros filamentosa).

## Distribució

Planta endèmica del Petit Karoo i el Gran Karoo, a les províncies del Cap Occidental i Cap Oriental de Sud-àfrica.

## Taxonomia

Anacampseros albidiflora va ser descrita per Karl von Poellnitz (Poelln.) i publicada a Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 26: 243 (1929).

### Etimologia

Anacampseros: nom genèric que deriva de les paraules gregues: Anakampto = 'recuperar' i eros = 'amor'.
albidiflora: epítet llatí que significa 'dos flors blanques'.

## Referències

* ↑ Dyer, R., Allen. The Genera of Southern African Flowering Plants, 1975. ISBN ISBN 0 621 02854 1.
* ↑ «Anacampseros albidiflora Poelln.». International Plant Names Index.