OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Schuylerville

Schuylerville és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.197 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Schuylerville tenia 1.197 habitants, 536 habitatges, i 303 famílies. La densitat de població era de 872 habitants per km².
Dels 536 habitatges en un 25,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,1% hi vivien parelles casades, en un 13,4% dones solteres, i en un 43,3% no eren unitats familiars. En el 35,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 16,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.799 $ i la renda mediana per família de 37.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.667 $ mentre que les dones 24.926 $. La renda per capita de la població era de 18.664 $. Entorn del 9,2% de les famílies i l'11,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Schuylerville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Schuylerville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pita giros

* No s'ha de confondre amb Suvlaki.
Pita giros (grec: πίτα γύρος) és un plat de carrer grec consistent en carn giros rostida amb tomàquet, ceba i alguna salsa dins d'un pa de pita farcit. Quan la carn és de porc, la salsa que l'acompanya és normalment tzatziki, i quan és de pollastre, sol ser mostassa.
Fora de Grècia, sovint s'utilitza la paraula giros per a fer referència al plat preparat, i no només a la carn.
Com el xauarma de l'Orient Pròxim o els tacos al pastor mexicans, el pita giros ha derivat del döner kebab turc, inventat a Bursa en el segle xix.
La paraula grega γύρος ("girar") és un calc del significat en turc de döner kebab. De fet, la paraula ντόνερ (dóner) s'utilitzava abans en Grècia per a referir-se al pita giros.

## Orígens

El més probable és que el pita giros fóra introduït a Grècia, pel port del Pireu, al voltant dels anys cinquanta per un cuiner originari d'Istanbul. Però també hi ha la teoria que va ser introduït per Tessalònica els anys setanta.

## Preparació

Per a preparar el giros, es punxen moltes rodanxes grans de carn en una broqueta vertical, que va girant al costat d'una font de calor, normalment un forn o grill vertical elèctric o de gas. El procés es pot controlar variant la intensitat de la calor i la distància de la broqueta per a permetre rostir més de pressa o menys, depenent de les necessitats. Quan la carn està rostida, es fan talls prims amb l'ajuda d'un ganivet especial i se serveix en un pa de pita calent amb verdures i alguna salsa. El pita i el giros són els ingredients bàsics; la resta depèn dels gustos de cadascú.

## Vegeu també

* Döner
* Dürüm
* Suvlaki
* Kebab

## Referències

* ↑ Kenneth F. Kiple, Kriemhild Coneè Ornelas, eds., Cambridge World History of Food, Cambridge, 2000. ISBN 0-521-40216-6. Vol. 2, p. 1147
* ↑ Babiniotis, Λεξικό της Νεας Ελληνικής Γλώσσας; Andriotis et al., Λεξικό της κοινής νεοελληνικής
* ↑ http://www.hellenicgyros.gr/main_en.cfm?menu_id=1&submenu_id=37 Arxivat 2009-09-26 a Wayback Machine.
# Pere Damascè

Pere Damascè (en grec antic: Πέτρος, Pétros; llatí: Petrus Damascenus) fou un escriptor eclesiàstic grec de cognom Mansur, probablement parent de sant Joan Damascè. És venerat com a sant en les esglésies cristianes orientals.
Michel Le Quien pensa que podria ser Pere, metropolità de Damasc i amic de Sant Joan Damascè, el qual va escriure contra les doctrines musulmanes i maniquees (paulicianes) i per això se li va tallar la llengua i fou desterrat pel califa Walid a l'Aràbia Feliç, on va patir martiri.
Teòfanes el Confessor esmenta un altre Pere que pel mateix temps també va patir martiri a Maiuma, el port de Gaza. Un altre Pere de Damasc va escriure obres de disciplina i vida monàstica pertany a una època posterior, a la meitat del segle xii, i també ha estat considerat un possible autor de la carta.

## Obres

* Επιστολὴ τοῦ ἁγιωτάτου Πέτρου τοῦ Μανδοὺρ πρὸς Ζαχαρίαν ἐπίσκοπον Δοάρων, Epistola sanctissimi Petri Mansur ad Zachariam episcopum Doarorum
* Τοῦ αὐτοῦ κεφάλαιον περὶ τοῦ ἀχράντου σώματος οῦ μεταλαμβάνομεν, Eiusdem, caput de immaculato corpore cuius participes sumus

## Referències

* A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology William Smith, Ed.
# Pita irisada

La pita irisada (Pitta iris) és una espècie d'ocell de la família dels pítids (Pittidae) que habita els boscos d'Austràlia septentrional.

## Referències

* ↑ «Pita irisada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29-12-2020 (català)
# Renato Bongioni

Renato Bongioni (Brescia, 14 d'octubre de 1941) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1963 i 1968. Com amateur, va guanyar el Campionat del món en ruta de 1962.
El seu fill Alessio també es dedicà al ciclisme.

## Palmarès

* 1962
** Campió del món amateur en ruta
* 1962
** 1r al Gran Premi Ezio del Rosso
** 1r al Gran Premi de la Indústria del Cuir i de la Pell

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1964. 93è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1966. 53è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# San Francisco Botanical Garden

El San Francisco Botanical Garden (en català, jardí botànic de San Francisco), anomenat abans Strybing Arboretum és un gran jardí botànic situat al Golden Gate Park de San Francisco. S'allarga sobre 22,3 hectàrees i comprèn més de 7500 espècies. És el jardí botànic més gran de la costa oest dels Estats Units.
És presentat als anys 1890 per John McLaren, però la construcció no comença fins al 1926 després que Helene Strybing fa donació de fons per a la seva creació. La plantació comença el 1937 gràcies a nous fons, locals o de la WPA, i el jardí botànic obre oficialment el maig 1940. Ja que forma part del Golden Gate Park, és controlat per la ciutat de San Francisco, però la SF Botanical Garden Society (abans la Strybing Arboretum Society) administra l'Helen Crocker Russell Library of Horticulture, les vendes de plantes mensuals, els programes educatius per a nens i adults, així com una llibreria. La Societat deixa també fons per a nous projectes i renovacions del jardí.

## Enllaços externs

* (anglès) SF Botanical Garden Society homepage
# Restes de sa Torre de Son Quartera - Corral de ses Barraques

Les restes de sa Torre de Son Quartera - Corral de ses Barraques és un jaciment prehistòric situat al lloc anomenat Corral de ses Barraques, de la possessió Sa Torre de Son Quartera, segregació de la possessió de Sa Torre del municipi de Llucmajor, Mallorca.
Són unes restes prehistòriques que es troben molt arrasades. Destaca una filada de la qual no és possible identificar-ne la planta. A les estructures s'hi adossa una tanca que utilitza en la primera filada pedres procedents de les restes del jaciment. La tanca contigua al nord és plena de material ceràmic en superfície.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 72. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom IV» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 10 [Consulta: 23 desembre 2012].
# Teodor Úbeda Gramage

Teodor Úbeda i Gramage (Ontinyent, Vall d'Albaida, 1931 - Palma (Mallorca), 2003) va ser un religiós valencià. El 1955 s'ordenà prevere i el 1961 estudià Teologia a la Universitat de Sant Tomàs de Roma. Fou vicari episcopal i el 1970 bisbe auxiliar d'Eivissa. El 1972 fou nomenat administrador apostòlic de Mallorca i el 13 d'abril de 1973 fou elegit bisbe de Mallorca. El seu pontificat es distingí per aplicar el Concili del Vaticà II.
El 1975 publicà amb el bisbe de Menorca, Miquel Moncades, una declaració sobre La responsabilitat dels cristians en la promoció de la nostra llengua i cultura. Així mateix, va treballar per a la normalització lingüística del català en la litúrgia i encoratjà i prologà les edicions en català per a les Balears d'Un testament (1987) i de la Bíblia (1994). Va orientar els fidels amb diversos comunicats en els moments de la transició democràtica, de l'Estatut d'autonomia (1983), de les diverses eleccions polítiques, i va mantenir sempre la independència d'opcions de partit.
El 1984 demanà, amb els altres dos bisbes de les Illes Balears, la creació de la Província Eclesiàstica de les Balears. Interessat per promocionar l'acció social de l'Església, el 1979 creà la Delegació Diocesana d'Acció Social. El 1976 fundà la Sapiència, que donà lloc (1981) a l'Hospital de Nit, i promogué el Projecte Home (1985). El 1978 propicià la federació dels grups d'esplai. El 1980 erigí l'associació Justícia i Pau.
També va encoratjar la presència missionera de preveres, religiosos i seglars al Burundi i al Perú. Fomentà l'ecumenisme a partir, sobretot, de l'atenció religiosa als turistes, singularment amb les esglésies anglicana, luterana alemanya i sueca i el 1987 participà en la inauguració de la sinagoga de Palma. El 2002 va rebre la Medalla d'Or de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears.
Morí el 18 de maig de 2003, essent enterrat a la capella de Sant Pere de la seu de Mallorca. Precisament el lloc on havia promogut la intervenció de Miquel Barceló. Simbòlicament els veïns d'Ontinyent enviaren un poc de terra de la Serreta perquè fos sepultada amb el bisbe.
| Precedit per: Rafael Alvárez Lara | Bisbe de Mallorca 1972 - 2002 | Succeït per: Jesús Murgui Soriano |
# Serra-Montmany

Serra-Montmany és una masia del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construcció de planta quadrada amb planta baixa, pis i golfes, Té la façana principal encarada al sud, precedida d'una petita era. La teulada és a dues vessants i més alta a la part central i d'una sola vessant més baixa als costats de llevant i ponent. A llevant hi ha un cos afegit, amb funcions de corral o cort, amb teulada d'una vessant cap a llevant. Totes les cobertes són de teula àrab. La planta baixa de la casa és destinada a feines agràries, mentre que el pis és destinat a habitatge. De la façana principal s'ha de destacar la finestra del primer pis amb la llinda decorada.

## Història

Es coneix amb certesa l'existència de Serra-Montmany ja al segle xiii, concretament al 1270. Se sap també que restà habitat i en funcionament després de la pesta negra del 1348 i següents. La construcció actual, però, és molt posterior a aquestes dates i molt possiblement s'hagi de situar entre els segles xvii i XVIII. La casa va ser l'objecte de reformes a la dècada dels cinquanta del present segle, i ha esdevingut darrerament una segona residència, abandonant així la seva primitiva funció. Aquest fet és positiu en tant que contribueix notablement al seu manteniment dempeus.

## Referències

* 1 2 «Serra-Montmany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 setembre 2017].
# Pita graciosa

La pita graciosa (Erythropitta venusta) és una espècie d'ocell de la família dels pítids (Pittidae) que habita els boscos de les muntanyes de Sumatra.

## Referències

* ↑ «Pita graciosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29-12-2020 (català)
# Pere Darder i Vidal

Pere Darder i Vidal (Barcelona, 24 de gener de 1933-Barcelona, 14 de juliol de 2022) va ser un pedagog i professor universitari català.
Llicenciat en Filosofia i doctor en Ciències de l'Educació, l'any 1965 va ser cofundador de l'Associació de Mestres Rosa Sensat, juntament amb Marta Mata, Maria Antònia Canals, Maria Teresa Codina, Jordi Cots, Enric Lluch i Anna Maria Roig. Va centrar les seves activitats i publicacions en l'entorn de la formació inicial i permanent del professorat, de l'organització i l'avaluació dels centres educatius, de la renovació pedagògica i de la funció de les emocions en el desenvolupament personal i social. L'any 1959 va ser cofundador de l'Escola Costa i Llobera, situada al barri de Sarrià de Barcelona, de la qual va ser el primer director.
També va exercir de professor universitari a la Universitat Autònoma de Barcelona i va impulsar la creació d'un grup de recerca sobre les emocions Desenvolupament Personal i Educació (DPE). Va presidir el Consell Escolar de Catalunya entre el 2004 i el 2011. Va morir el 14 de juliol de 2022, als vuitanta-nou anys, a la casa familiar del carrer de Caponata de la seva ciutat natal, acompanyat de la seva esposa Assumpció Lisson.
Va publicar els llibres:
* QUAFE 80. Qüestionari d'anàlisi del funcionament de l'escola (1984)
* El funcionament de l'escola privada a Catalunya (1987)
* Un grup-classe. Un potencial educatiu fonamental (1991)
* Sedueix-te per seduir. Viure i educar les emocions (2002)
* Deseduca't. Una proposta per viure i conviure millor (2005)
* Aproximació al fet educatiu. Perspectiva i selecció de texts
* Elements d'organització i avaluació del centre educatiu d'EGB
* El niño y los demás

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Pere Darder i Vidal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mor Pere Darder, un dels set mestres fundadors de l’Escola de Mestres Rosa Sensat, actualment l’Associació». RosaSensat.org, 15-07-2022. [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ «Entrevista a l'Ara - Mestres». Ara.cat. [Consulta: 28 febrer 2011].
* ↑ «Entrevista a Pere Darder». [Consulta: juny 2007].
* 1 2 Mestre, Jesús. «Mor el pedagog sarrianenc Pere Darder». DiariElJardi.cat, 16-07-2022. [Consulta: 18 juliol 2022].
# Pittem

Pittem és un municipi belga de la província de Flandes Occidental a la regió de Flandes. Està compost per les seccions de Pittem i Egem.

## Localització

* a. Tielt
* b. Meulebeke
* c. Ardooie
* d. Koolskamp (Ardooie)
* e. Zwevezele (Wingene)
* f. Wingene

## Personatges il·lustres

* Ferdinand Verbiest (1623-1688), jesuïta, astrònom i missioner a la Xina.
* Félix De Muelenaere (1793-1862), polític catòlic belga.
# Restes del Castell de Dosaigües, Torre de Vilaragut

Les restes del Castell de Dosaigües o Torre de Vilaragut, són monuments catalogats com béns d'interès cultural, segons figura a la Fitxa BIC de la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria de Turisme, Cultura i Esports de la Generalitat Valenciana, amb anotació ministerial número RI-51-0010803 i data d'anotació 17 de juny de 2002. Es troba al centre de la població de Dosaigües, a la comarca de la Foia de Bunyol.

## Descripció historicoartística

Del castell, popularment anomenat Castell dels Moros, actualment només queda la torre amb un petit tros de muralla emmerletada i alguna estructura annexa. La torre és de planta quadrada de superfície 19 per 19 metres i el material constructiu emprat va ser la maçoneria de tàpia. La torre, que també anomenen de Vilaragut data del segle xii i pren el seu nom d'un dels titulars del senyoriu, que va tenir la seva propietat fins a la fi del segle xiv.
El castell de Dosaigües va ser donat, per Jaume I d'Aragó, el 18 de març de 1256, a Tarazona, a Ato de Foces, així com les viles i castells de Madrona i Millars. Més tard va anar passant de mà en mà, de Francisco Scribe a Raimundo Castellà i més tard a Antonio Vilaragut i a la família Roís de Corella. En 1496 acaba en poder de Giner Rabassa de Perellós. Més tard, el 1699, la baronia de Dosaigües es constituiria en marquesat. A la zona hi va haver revoltes a l'expulsió dels moriscos la qual cosa va deixar el terme amb tot just 12 cases habitades per cristians. A partir d'aquest moment es va produir un augment de la població.

## Bibliografia

Aquest article pren com referència el text del BIC publicat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana.
* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
# Santuari

En un sentit ampli, un santuari és un lloc respectat o sagrat que correspon a una determinada cultura. El mot santuari designa primerament un lloc sagrat natural —una gruta, un tossal, una font, etc.— sacralitzat per una teofania i que es constitueix per l'erecció d'un altar, d'una pedra, d'una imatge, d'un edicle, etc., i més tard per la construcció d'un temple.
En aquest sentit, els estudis antropològics de les societats primitives actuals, ens diuen que aquestes tenen per sagrades determinades surgències d'aigua com pous o fonts, determinats arbres i sobretot les coves o simplement abrics sota els penyals. Per altra banda, els estudis de la prehistòria consideren que les coves de Lascaux eren un autèntic lloc sagrat per a les pràctiques de màgia associades a la cacera, durant el paleolític. En ambdós casos, l'interior de la terra, el món soterrat sembla l'hàbitat dels esperits que es comuniquen amb els homes mitjançant aquestes sortides o entrades al submón. Hi ha evidències que s'erigien altars on dipositar ofrenes per propiciar la intervenció benefactora dels esperits de les coves.
En el judaisme al·ludeix la part més interna i sagrada del tabernacle i del temple, anomenada també “sant dels sants”. Per extensió i com a herència del judaisme, fa referència també a la part més santa d'un temple; en les esglésies ortodoxes, el presbiteri, separat de la nau per la iconòstasi.
Els primers santuaris cristians foren capelles edificades sobre les tombes dels màrtirs o dels sants més famosos. Més tard, tingueren aquesta consideració els temples que conservaven imatges miracleres o que s'havien construït per commemorar-hi aparicions.
En el catolicisme un santuari és una capella, església o indret natural el qual és considerat especialment sagrat per haver estat objecte d'una revelació (de Déu, de la Mare de Déu o d'algun sant) o bé per la presència de relíquies o d'imatges particularment venerades, i que ha esdevingut centre de devoció i de pelegrinatge. N'existeixen en totes les religions.
Sovint, al voltant dels santuaris han sorgit institucions d'assistència als pelegrins o de beneficència.

## Santuaris rellevants per a l'Església Catòlica

* El Vaticà a Roma,
* La catedral de Sant Jaume de Compostel·la
* El Reial Santuari de Sant Josep de la Muntanya a Barcelona
* El Santuari de Lourdes al sud de França
* El Santuari de Fàtima a Portugal

## Vegeu també

* Església (arquitectura)
* Capella (arquitectura)
* Ermita
* Monestir

## Referències

* ↑ «Dolni Vestonice and Pavlov sites» (en anglès). [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.229. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 8 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Santuaris de Catalunya
* Web oficial del Reial Santuari de Sant Josep de la Muntanya
* Web oficial del Santuari de Lourdes Arxivat 2014-03-09 a Wayback Machine.
* Web oficial del Santuari de Fátima Arxivat 2010-02-04 a Wayback Machine.
Viccionari
# Teixidor de la Xina

El teixidor de la Xina (Remiz consobrinus) és un ocell de la família dels remízids (Remizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives a prop de l'aigua, canyars i aiguamolls, localment al nord de la Xina.

## Referències

* ↑ «Teixidor de la Xina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Pitticita

La pitticita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom del grec πίττǎ per pitta, per l'aspecte del material.

## Característiques

La pitticita és un fosfat de fórmula química (Fe, AsO₄, H₂O). Es tracta d'un arsenat sulfat hidratat de Fe$^{3+}$ de validesa qüestionable segons l'Associació Mineralògica Internacional. No cristal·litza al tractar-se d'una espècie amorfa. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pitticita pertany a «08.D - Fosfats, etc. només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ < 1:1» juntament amb els següents minerals: diadoquita, destinezita, vashegyita, schoonerita, sinkankasita, mitryaevaïta, sanjuanita, sarmientita, bukovskyita, zýkaïta, giniïta, sasaïta, mcauslanita, goldquarryita, birchita i braithwaiteïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Christbescherung, situada a Großvoigtsberg, al districte de Mittelsachsen (Saxònia, Alemanya). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Pitticite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 gener 2022].
# Santa Bàrbara (desambiguació)

«Santa Bàrbara o Santa Bárbara» té aquests significats:
* Biografies: Bàrbara de Nicomèdia màrtir i santa del cristianisme
* Toponímia:
** Localitats:
*** Santa Bàrbara, municipi del Montsià
*** Santa Bárbara de Casa, municipi de la província de Huelva
*** Guijo de Santa Bárbara, municipi de la província de Càceres
*** Santa Bárbara (Jujuy), departament de la província de Jujuy, Argentina
*** Santa Bàrbara (Califòrnia), població estatunidenca de Califòrnia
*** Santa Bárbara (Hondures), departament d'Hondures
*** Santa Bárbara (Veneçuela), municipi de l'estat de Barinas, Veneçuela
** Edificis:
*** Castell de la Santa Bàrbara, castell d'Alacant
*** Esglésies:
**** Ermita de Santa Bàrbara (Cocentaina)
**** Ermita de Santa Bàrbara d'Ademús, temple situat a Ademús, Racó d'Ademús
**** Santa Bàrbara de Vilancòs, església d'origen romànic del poble de Vilancòs, Pallars Jussà
**** Santa Bàrbara de Sensui, església romànica del poble de Sensui, Pallars Jussà
**** Ermita de Santa Bàrbara de Blanes, ermita al turó de Santa Bàrbara de Blanes, la Selva
**** Ermita de Santa Bàrbara de la Salzadella, a la Salzadella, Baix Maestrat
**** Ermita de Santa Bàrbara de Vilafranca, a Vilafranca (Ports), Alt Maestrat
** Orografia:
*** Santa Bàrbara (Senterada), muntanya a Larén, Pallars Jussà
*** Malh de Santa Bàrbara, muntanya a Vilamòs, Vall d'Aran
*** Santa Bàrbara (Terra Alta), muntanya a Horta de Sant Joan, Terra Alta
*** Roques de Santa Bàrbara, muntanya de Vidrà, Osona
*** Serra de Santa Bàrbara, serra a Algerri, la Noguera
*** Illes Santa Bàrbara, arxipèlag de l'oceà Pacífic
*** Illa Santa Barbara, illa de l'arxipèlag homònim
*** Turó de Santa Bàrbara, muntanya de Blanes
*** Santa Bàrbara (Anglès), cim i serra d'Anglès (la Selva)
* Miscel·lània:
** Pla de Santa Bàrbara, vilatge ibèric de la tribu dels cossetans a Montblanc, Conca de Barberà
** Reial Fàbrica de Tapissos de santa Bàrbara, manufactura real per a la fabricació d'objectes de luxe creades per la política mercantilista de la Il·lustració espanyola
** Herba de Santa Bàrbara (Barbarea verna), herba de la família de les brassicàcies
** Santa Bàrbara (Goya)
# San Michele all'Adige

San Michele all'Adige és un municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 2.622 habitants. Limita amb els municipis de Faedo, Giovo, Lavis, Mezzocorona, Mezzolombardo i Nave San Rocco.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Guido Moser | Llista cívica |
# Sanabares de Pàrtia

Sanabares fou un pretendent al tron de Pàrtia, que va governar la regió nord-oriental des d'aproximadament el 51 fins al 65.
A la part oriental, a la Pàrtia pròpia (a l'actual regió de Merw) s'han trobat monedes Sanabares datades entre el 51 i el 65, és a dir gairebé tot el regnat de Vologès. No es coneix res més d'aquest rei, però cal suposar que Vologès I de Pàrtia el va eliminar vers el 65.
| Rebel·lat contra: Vologès I | Imperi Part | Derrotat per: Vologès I |