OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Tarrats i Bou

Francesc Tarrats i Bou (Badalona, 1951) és un museòleg i arqueòleg català.
És llicenciat en Prehistòria i Història Antiga per la Universitat de Barcelona. En l'àmbit professional, va iniciar la seva carrera com a conservador i codirector de programes d'excavació al Museu de Badalona (1974-1978). Després, va ser director del Museu Provincial de Càceres (1978-79) i del Museu Nacional Arqueològic de Tarragona (1979-97), així com del Museu d'Història de Tarragona (1986-91). Durant aquests anys, va ser responsable dels projectes museístics de conjunts arqueològics com la vil·la romana dels Munts o la de Centcelles. Entre 1997 i 1999 va ser director del Museu d'Arqueologia de Catalunya, càrrec que va deixar per reincorporar-se a l'arqueològic de Tarragona. El 2004 va ser nomenat director general de Patrimoni Cultural del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, com a part de l'equip de Caterina Mieras, que es va envoltar de persones procedents de Badalona. Va ocupar el càrrec fins a 2006, cessat pel nou conseller de cultura, Ferran Mascarell, i es va reincorporar a la direcció del Museu Arqueològic de Tarragona fins a la seva jubilació, el 2016.
Ha publicat diversos estudis, com El mosaico romano en Hispania: crónica ilustrada de una sociedad (2005) o Roma amor (2008), arran de l'exposició homònima que ell mateix va dirigir, ideada per Virgine Ricci i Jean-Marc Musial.

## Referències

* 1 2 «‘La medicina en època romana’ al Museu Nacional Arqueològic de Tarragona». Institut Català de la Salut - Camp de Tarragona. Arxivat de l'original el 3 d’agost 2021. [Consulta: 3 agost 2021].
* 1 2 «Francesc Tarrats i Bou». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Barnils, A «La directora del Museu de Badalona, Francesca Garcia, és la nova cap de gabinet de Caterina Mieras». Vilaweb, 02-09-2004.
* ↑ Redacció «El nou Conseller de Cultura, Ferran Mascarell, ha cessat a Francesc Tarrats com a director General de Patrimoni Cultural de la Generalitat». Tarragona Ràdio, 26-04-2006.
# John McGinn

John McGinn (18 d'octubre de 1994) és un futbolista professional escocés que juga com a centrecampista per l'Aston Villa FC i per l'equip nacional escocés. McGinn anteriorment havia jugat pel St Mirren i l'Hibernian FC.

## Referències

* 1 2 «John McGinn: Overview». Premier League. [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «John Signs Contract Extension». saintmirren.net. St Mirren FC, 29-11-2012. Arxivat de l'original el 4 de desembre de 2012. [Consulta: 29 novembre 2012].
John McGinn amb la selecció escocesa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Escòcia – Eurocopa 2020
1 Marshall •
2 O'Donnell •
3 Robertson (c) •
4 McTominay •
5 Hanley •
6 Tierney •
7 McGinn •
8 McGregor •
9 Dykes •
10 Adams •
11 Christie •
12 Gordon •
13 Taylor •
14 Fleck •
15 Gallagher •
16 Cooper •
17 Armstrong •
18 Turnbull •
19 Nisbet •
20 Fraser •
21 McLaughlin •
22 Patterson •
23 Gilmour •
24 Hendry •
25 Forrest •
26 McKenna •
Seleccionador: Clarke
Selecció de futbol d'Escòcia – Eurocopa 2024
1 Gunn •
2 Ralston •
3 Robertson (c) •
4 McTominay •
5 Hanley •
6 Tierney •
7 McGinn •
8 McGregor •
9 Shankland •
10 Adams •
11 Christie •
12 Kelly •
13 Hendry •
14 Gilmour •
15 Porteous •
16 Cooper •
17 Armstrong •
18 Morgan •
19 Conway •
20 Jack •
21 Clark •
22 McCrorie •
23 McLean •
24 Taylor •
25 Forrest •
26 McKenna •
Seleccionador: Clarke :
# Jia Xueying

Jia Xueying (17 d'agost de 1978) és una esportista xinesa que va competir en judo, guanyadora d'una medalla d'or al Campionat Asiàtic de Judo de 2003 en la categoria oberta.

## Palmarès internacional

Campionat Asiàtic :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2003 | Jeju ( Corea del Sud) | 1 | Oberta |

## Referències

* ↑ Jia Xueying en Judoinside.com (anglès)
# Francisco del Cacho Villarroig

Francisco del Cacho Villaroig (afusellat el 16 de maig de 1939) va ser un militar espanyol, Major de milícies, que va combatre en la Guerra Civil Espanyola.

## Biografia

El juliol del 1936 es trobava a València, destinat en la III Divisió Orgànica amb el rang de capità. El gener de 1937 va passar a manar la 31a Brigada Mixta de nova creació. Va participar en l'Ofensiva de la Granja, on va a ser destituit per el enfrontament al seu superior, Coronel Moriones, que va a negar el suport artiller del tot punt fonamental pera el avanç de les homes de la Brigada. Posteriorment, va manar la 1a BM, prova de la seua competència professional, amb la qual va intevinir en la batalla de Belchite, i la 217a BM. Capturat al final de la guerra per les forces franquistes, va ser jutjat.

## Referències

* ↑ Engel, 1999, p. 149.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 48.
* ↑ Engel, 1999, p. 8.
* ↑ Bermúdez, 1992, p. 149.

## Bibliografia

* Bermúdez, Antonio. República y guerra civil: Manzanares (1931-1939). Diputación de Ciudad Real, 1992.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Planeta, 1983.
# Enigma (pel·lícula)

Enigma és una coproducció del Regne Unit, els Estats Units, Alemanya i Països Baixos del 2001 dirigida per Michael Apted, protagonitzada per Dougray Scott i Kate Winslet.

## Argument

L'acció gira al voltant de la intercepció de la màquina de xifrat utilitzada pels alemanys durant la Segona Guerra Mundial: Enigma.
Durant la Segona Guerra Mundial, a Anglaterra, el març del 1943, els criptoanalistes de Bletchley Park, l'estació X, seu dels serveis secrets britànics, s'enfronten a un malson: inesperadament els submarins nazis U-Boot de la Kriegsmarine han canviat el codi de la màquina Enigma que empren per comunicar-se entre si i amb l'alt comandament alemany.
Un comboi de vaixells mercants aliat que està travessant l'Atlàntic amb 10.000 passatgers i subministraments importants, està en perill d'atac. Les autoritats recorren a en Tom Jericho (Dougray Scott), un matemàtic brillant i expert desxifrador de codis dels serveis d'intel·ligència britànics, que havia aconseguit desxifrar el codi anterior, denominat Shark, emprat per la flota submarina alemanya.
El que els seus companys no saben, però, és que en Jericho té un enigma personal a resoldre. La Claire Romilly (Saffron Burrows), la dona de la qual està enamorat, desapareix quan les autoritats comencen a sospitar que pot haver-hi un espia a Bletchley Park.
Per arribar a fons de tots dos misteris, en Jericho sol·licita l'ajut de la Hester Wallace (Kate Winslet), la millor amiga de la Claire.

## Repartiment

Repartiment.
* Dougray Scott com Tom Jericho
* Kate Winslet com Hester Wallace
* Saffron Burrows com Claire Romilly
* Jeremy Northam com Mr Wigram
* Nikolaj Coster-Waldau com Jozef 'Puck' Pukowski
* Tom Hollander com Guy Logie
* Donald Sumpter com Leveret
* Matthew Macfadyen com Cave
* Robert Pugh com Skynner
* Corin Redgrave com almirall Trowbridge
* Nicholas Rowe com Villiers
* Edward Hardwicke com Heaviside

## Miscel·lània

Miscel·lània de la pel·lícula.
* Quan a la pel·lícula en Tom Jericho està colpejant lleugerament l'escriptori amb un llapis, està explicant a la Claire el codi Morse.
* Quan la Hester Wallace desxifra una llarga llista de noms polonesos, la càmera l'augmenta i enfoca el nom Zygalski. Henryk Zygalski era un matemàtic polonès que ajudà a trencar el codi Enigma amb el disseny dels fulls perforats, també coneguts com a fulls Zygalski.
* La mansió de Bletchley a la pel·lícula no és la mansió vertadera de Bletchley Park, sinó una a Chicheley Hall.
* El productor Jagger va deixar a l'apartament de disseny de la pel·lícula una màquina de codificació Enigma de quatre rotors que ell tenia per assegurar l'exactitud històrica.

## Referències

Viccionari
* 1 2 «Enigma (2001)» (en anglès). [Consulta: 25 abril 2021].
* 1 2 3 «Enigma».
* ↑ «Enigma (2001) - Trivia» (en anglès). [Consulta: 25 abril 2021].
# Hèrmies (heretge)

Hèrmies (en llatí Hermeias o Hermias, en grec antic Ἑρμείας o Ἑρμίας) fou un eclesiàstic que menciona Agustí d'Hipona (De Haeres. 59) com el fundador de la secta herètica dels henneians o seleucians, al segle iv aC.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/421?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=HermasSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 411. ]
# Kadaixman-Enlil II

Kadaixman-Enlil II o Kadašman-Enlil II va ser fill i successor de Kadaixmanturgu com a rei cassita de Babilònia, d'Accàdia, del País de la Mar i de Khana. Va regnar a la meitat del segle xiii aC. En accedir al tron era menor d'edat i va quedar sota tutela del Resh Sharri (una espècie de primer ministre o de visir) Itii-Marduk-balatu.
El rei hitita Hattusilis III tenia un tractat d'amistat amb Babilònia, que havia signat amb el seu pare Kadaixmanturgu. El Resh Sharri Itii-Marduk-balatu, que de fet governava, va mostrar una gran hostilitat contra Hattusilis, i el rei hitita va escriure una carta, que es conserva, quan Kadaixman-Enlil va ser major d'edat, queixant-se del tracte del primer ministre contra els hitites. El tracta d'home diabòlic al que els deus havien deixat viure massa temps. Es queixa de que Itii-Marduk-balatu l'hagués tractat amb menyspreu, ignorant els tractats d'amistat entre els dos pobles, i la interrupció de missatgers i enviats diplomàtics entre els regnes adduint els atacs de les tribus dels akhlamu i les incursions dels assiris. Tot el to de la carta busca restablir les relacions diplomàtiques i d'amistat entre els dos regnes i que l'acció del visir Itii-Marduk-balatu havia enterbolit. Hattusilis buscava sens dubte l'aliança amb Babilònia per fer front al poder d'Assíria que l'amenaçava a les fronteres orientals, i també per fer front a Egipte en cas de conflictes fronterers. Normalitzades les relacions, es va enviar una filla d'Hattusilis III a Babilònia per casar-se amb el rei i el mateix rei hitita es va casar amb una princesa babilònia.
Una filla de Kadaixman-Enlil II es va casar amb el faraó Amenofis o Amenhotep III, per garantir unes bones relacions amb Egipte.
El va succeir Kudur-Enlil, probablement un germà, segons la Llista dels reis de Babilònia.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino Medio y del Imperio Nuevo. Tres cantos: Akal, 2004, p. 200 i 219-221. ISBN 8446022532.
# Francesc Tena i Guimerà

Francesc Tena i Guimerà (Cabanes, 29 de setembre de 1901 - Barcelona, 6 d'agost de 1954), també conegut com a Tena II, fou un futbolista valencià, format a Catalunya, dels anys 1920 i 1930.

## Trajectòria

Nascut a Cabanes (Plana Alta), es traslladà de ben jove a Sabadell per motius familiars. El 1920 ingressà al primer equip del CE Sabadell, on compartí vestidor amb els seus germans Joan Tena I i Josep Tena III. El març de 1928 fitxà pel RCD Espanyol juntament amb el seu germà Tena I. Jugava de davanter, i al club blanc i blau coincidí en aquesta demarcació amb Crisant Bosch, Martí Ventolrà o Juan Padrón. Guanyà el Campionat de Catalunya i la Copa d'Espanya de l'any 1929. Cal destacar, que en aquesta darrera competició fou l'autor del primer gol de la final de València enfront del Reial Madrid. L'any 1931 retornà breument al Sabadell.
Fou internacional amb Catalunya des de 1924 fins a 1931. Ja havia estat suplent de la selecció l'any 1923, així com seleccionat per alguns partits benèfics.
Va morir l'agost de 1954 a Barcelona quan només tenia 52 anys.

## Palmarès
### RCD Espanyol

* Campionat de Catalunya: 1928-29
* Copa espanyola: 1928-29

## Referències

* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ «Francisco Tena Guimerá». La Vanguardia, 07-08-1954 [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «En Villafranca del Panedés». La Vanguardia, 04-03-1928 [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Francisco TENA II». hallofameperico.com. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Balance deportivo del Centre d'Esports Sabadell FC en la temporada1930-31». El Mundo Deportivo, 24-08-1931 [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Cataluña vence a Vizcaya por 1 a 0». La Vanguardia, 29-01-1924 [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Homenaje a Canals y Mallorquí». La Vanguardia, 20-07-1927 [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «El match Asturias-Cataluña». La Vanguardia, 12-01-1923 [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Beneficio del Hospital Clínico». La Vanguardia, 11-04-1923 [Consulta: 12 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Biografia
# Guy Hellers

Guy Hellers (Ciutat de Luxemburg, 10 d'octubre de 1964) és un exfutbolista i entrenador de futbol luxemburguès.
A partir de 2004 va entrenar la selecció de futbol de Luxemburg, després de la marxa del danès Allan Rodenkam Simonsen. Va dimitir el 2010 i va ser substituït per Luc Holtz.

## Carrera de club

Ha estat possiblement el jugador de futbol més important del seu país. Va jugar al FC Metz durant un breu període, però va passar la major part de la seva carrera al Standard Liège, club del que va ser capità. Va jugar 458 partits i va marcar 37 gols.

## Carrera internacional

Va debutar amb la selecció de Luxemburg l'octubre 1982, samarreta que va defensar fins al 1997. Va jugar 27 partits de classificació per a la Copa del Món de futbol i va marcar 2 gols.

### Gols internacionals

| # | Data | Estadi | Adversari | Puntuació | Resultat | Competició |
| 1 | 25 octubre 1989 | Estadi de Heysel, Brussel·les, Bèlgica | Bèlgica | 1-1 | 1-1 | Classificació per la Copa del Món de Futbol de 1990 |
| 2 | 7 juny 1995 | Estadi Josy Barthel, Ciutat de Luxemburg, Luxemburg | República Txeca | 1-0 | 1-0 | Classificació per l'Eurocopa de futbol del 1996 |

## Carrera d'entrenador

La seva carrera com a entrenador es desenvolupà a la selecció de Luxemburg, inicialment a les categories inferiors, des d'on va arribar a dirigir el primer equip.

## Palmarès

* 1 Copa belga de futbol (1993)

## Referències

* ↑ Entraîneurs fédéraux - FLF (francès)
* ↑ http://www.uefa.com/uefaeuro2012/news/newsid=1510401.html
* ↑ Player profile - FC Metz
* ↑ Player stats Arxivat 2008-07-23 a Wayback Machine. - Standard Liege
# JS Saint-Pierroise

El Jeunesse Sportive Saint-Pierroise és un equip de futbol de l'Illa de la Reunió que juga en la Primera Divisió de les Illes Reunió, la màxima categoria de futbol en el departament d'ultramar de França. Va ser fundat el 1956 a l'illa de Sant-Pierre i és l'equip més guanyador en la història de l'Illa de la Reunió, guanyant 21 tornejos de lliga, 11 copes locals i 3 copes menors. Ha participat en les competències de la Federació Francesa de Futbol, on ha guanyat 2 sèries d'eliminació.

## Palmarès

* Primera Divisió de l'Illa de la Reunió: 21
       1956, 1957, 1959, 1960, 1961, 1971, 1972, 1973, 1975, 1976, 1978, 1989, 1990, 1993, 1994, 2008, 2015, 2016-17, 2017, 2018, 2019
* Copa de l'Illa de la Reunió: 11
       1959, 1962, 1971, 1980, 1984, 1989, 1992, 1993, 1994, 2018, 2019
* Copa D.O.M: 3
       1990, 1991, 1995

## Participació en Competicions de la CAF

| Temporada | Torneig | Ronda | Club | Local | Visita | Global |
| 1994 | Copa Africana de Clubs Campions | Preliminar | Mbabane Swallows | 4-0 | 2-2 | 6-2 |
| 1994 | Copa Africana de Clubs Campions | 1 | CD Costa do Sol | 3-2 | 0-2 | 3-4 |
| 1995 | Copa Africana de Clubs Campions | 1 | RLDF | 4-0 | 2-2 | 6-2 |
| 1995 | Copa Africana de Clubs Campions | 2 | Ismaily SC | 1-3 | 0-5 | 1-8 |
| 1997 | Lliga de Campions de la CAF | 1 | Sunrise Flacq United | 3-0 | 0-1 | 3-1 |
| 1997 | Lliga de Campions de la CAF | 2 | Club Africain | 0-5 | 1-6 | 1-11 |
| 2002 | Copa CAF | 1 | AS ADEMA | 2-1 | 0-1 | 2-2 (a) |
| 2007 | Lliga de Campions de la CAF | Preliminar | GD Maputo | 1 | 1 | 1 |
1- JS Saint-Pierroise va abandonar el torneig.

## L'equip en l'estructura del futbol francès

* Copa de França: 5 aparicions
       1964/65, 1971/72, 1976/77, 1977/78, 1989/90
* Sèries guanyades:
    1977/78 JS Saint-Pierroise 3-1 FC Yonnais (ronda 7)
    1989/90 JS Saint-Pierroise 1-1 Le Mans UC 72 (aet), (ronda 8)

## Referències

* ↑ «Réunion - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Réunion - List of Cup Winners». RSSSF.
* ↑ «France - Coupe des clubs champions d'Outremer (Coupe D.O.M.-T.O.M.)». RSSSF.
# Francisco del Castillo y Vintimilla

Francisco del Castillo y Vintimilla (Brussel·les, 18 de febrer de 1692 - Jaén, Espanya, 15 de desembre de 1749) fou un eclesiàstic belga descendent d'espanyols.
Era natural de Brussel·les i fill dels marquesos de Villadarias i prínceps de Vintimilla. Abandonà el servei de les armes per abraçar l'estat sacerdotal, reservant-se tan sols les insígnies de l'orde de Santiago, en la que havia professat el 1730.
Primer fou canonge de Màlaga, i el rei Felip V el promogué a la seu episcopal barcelonina. Entre els seus actes i iniciatives més notables s'ha d'assenyalar el trasllat de Sant Pau de la Guàrdia, de Montserrat, i la presa de posició de la jurisdicció del convent de Carmelites de Vilafranca del Penedès.
Feu una nova edició del Ritual Litúrgic i promulgà importants decrets sobre la reverència en els temples. També legislà vers la santificació de les festes, clausura de les religioses, publicació de llibres, conservació dels béns eclesiàstics, explicació de la "Doctrina Cristiana" i celebració de la Santa Missa.
Condemnà explícitament la secta dels francmaçons, prohibint als seus diocesans figurar en ella.
El 1740, Felip V, l'anomenà vicari general castrense de l'exèrcit espanyol i el 1748 el traslladà al bisbat de Jaén.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum 69. pàg. 177 ISBN 84-359-4569-3
# Emilio Vivanco Menchaca

Emilio Vivanco Menchaca fou un polític espanyol, fill de Manuel Vivanco y León i de Manuela Menchaca y Mateos. Com els seus germans Jenaro Vivanco Menchaca, Manuel Vivanco Menchaca i Enrique Vivanco Menchaca, va fer carrera política en el Partit Liberal Conservador a la província de Lleida, amb el que fou elegit diputat pel districte de Balaguer a les eleccions generals espanyoles de 1896.

## Enllaços externs

* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p.510
* «Fitxa al web del Congrés dels Diputats espanyol».
# Hoheluft-Ost

Hoheluft-Ost, en baix alemany Hogeluft-Oost, és amb els seus 600 hectàrees el barri més petit de l'estat d'Hamburg a Alemanya. Es troba al districte (Bezirk) d'Hamburg-Nord al marge dret de l'Isebek canalitzat. A la fi de 2014 tenia 9.331 habitants a una superfície de 0,6 km².
És un barri d'habitació densa, sense gaire altres activitats econòmiques que unes escoles, comerços de proximitat i petites empreses de servei que van establir-se als antics tallers del tramvia.

## Història

Fins al 1939, la zona feia part d'Eppendorf, amb el qual comparteix la història. El barri Hoheluft es va crear durant la dictadura nazi, el 1939 i el 1951 va ser escindit en dues parts, següint la línia del carrer Hoheluftchaussée en Hoheluft-Ost i Hoheluft-West (al districte d'Eimsbüttel). No se sap gaire d'on prové el nom, que traduït significa «aire alt». Podria derivar d'una denominació irònica referint a una forca o a un alberg Hoge Licht (llum alta). Un primer esment escrit del nom data del 1802. Fins a mitjans del segle xix era una zona rural on el 1850 només vivien uns quaranta veïns. La urbanització va accelerar-se després de la supressió de la tancadura nocturna de les portes de la ciutat d'Hamburg el 1860 i sobretot després de l'annexió de Slesvig-Holstein per Prússia després de la Guerra dels Ducats el 1864.
El barri és connectat per dues estacions de la línia U2 del metro d'Hamburg, Hoheluftbrücke i Eppendorfer Baum, que es troben tot just fora dels límits del barri.

## Llocs d'interès

* Pisos de la torre Falkenried
* Escola (Arquitecte: Albert Erbe)
* Escola (1926-28) (Arquitecte: Fritz Högers)

## Enllaços i referències

* ↑ «Stadtteilnamen Hamburgs» (en baix alemany). Glinn: Fehrs-Gill, Sellschop för plattdüütsche Spraak, Literatur un Spraakpolitik i.V.. [Consulta: 24 setembre 2015].
* ↑ «Hogeluft-Ost». A: Hamburger Stadtteil-Profile 2014 (pdf). vol. 16. Hamburg: Statistikamt Nord, p. 92-93. (Profils estatístics dels Barris d'Hamburg)
* ↑ Geßler, Katharina; Raczinski, Hans et alii. «Hoheluft-Ost». A: Das große Hamburgbuch. Hamburg: Hamburger Abendblatt, 2012, p. 412. ISBN 978-3-86370-110-9. «1200»
* ↑ Hoheluft-Ost - Lloc web oficial
* ↑ Beckershaus, Horst. «Hoheluft». A: Die Namen der Hamburger Stadtteile. Hamburg: Editorial Ernst Kabel, 1998, p. 58-59. ISBN 3-8225-0471-8. (Els noms dels barris d'Hamburg)
* ↑ Tilgner, Daniel. «Hoheluft-Ost». A: Hamburg von Altona bis Zollenspieker: Das Haspa-Handbuch für alle Stadtteile der Hansestadt (en alemany). Hamburg: Hoffmann & Campe, 2002, p. 508-517. ISBN 3-455-11333-8. (Hamburg de l'A d'Altona cap al Z de Zollenspiecker: el manual de l'Haspa de tots els barris de la ciutat hanseàtica)
* ↑ Neubert, Peter John. «Von der Torsperre und dem Bürgermilitär». Das Hamburgbuch, 1956.
# Funció de Mertens

La funció de Mertens, en honor del matemàtic Franz Mertens (1840-1927), es defineix com
    $M(n)=\sum _{k=1}^{n}\mu (k)$
on μ(k) és la funció de Möbius. És a dir, és la suma acumulativa dels n primers valors de la funció de Möbius. Com els valors de la funció de Möbius són sempre -1, 0 o 1, és clar que la funció de Mertens creix lentament i no existeix cap x tal que M(x) > x. La conjectura de Mertens és més restrictiva, i afirma que no existeix cap x tal que |M(x)| sigui superior a l'arrel quadrada de x. Aquesta conjectura fou negada el 1985. Nogensmenys, la hipòtesi de Riemann, és equivalent a una versió més feble de la conjectura:
    $M(x)=o(x^{{\frac {1}{2}}+\epsilon })$
La funció de Mertens és molt útil en teoria de nombres i té una relació molt directa amb la funció zeta de Riemann (i amb la localització de les seves arrels no trivials):
    ${\frac {1}{\zeta (s)}}=\sum _{n}{\frac {\mu (n)}{n^{s}}}$
A continuació presentem alguns valors de la funció de Mertens
| n | M(n) |
| 1 | 1 |
| 2 | 0 |
| 3 | –1 |
| 4 | –1 |
| 10 | –1 |
| 1.000 | 2 |
| 2.000 | 5 |
| 9.000 | 1 |
| 10.000 | –23 |
| 10⁶ | 212 |
| 10$^7$ | 1.037 |
# Hidrofília

«Hidrofília» té aquests significats:
* Hidrofília (química), propietat física d'una molècula que enllaça amb l'aigua mitjançant l'enllaç d'hidrogen.
* Hidrofília (botànica), estratègia reproductiva d'algunes plantes que asseguren la seva pol·linització usant l'aigua com a vehicle del pol·len.
* Hidrofília o aquafília, forma de fetitxisme sexual
# Joana Tomàs i Sabaté

Joana Tomàs i Sabaté (Barcelona, 4 d'octubre de 1933 - Barcelona, 26 de desembre de 1982) va ser una activista veïnal catalana, fundadora de l'Associació de Veïns del Clot i Camp de l'Arpa.
Va néixer a la Vila de Gràcia, on va impulsar la Unió Excursionista de Catalunya de Gràcia. El 1968 va traslladar-se al districte de Sant Martí, on el 1975 va ser membre fundadora de l'Associació de Veïns del Clot-Camp de l'Arpa. Als anys setanta va militar al Partit Socialista Unificat de Catalunya.
L'activista havia demanat durant anys el trasllat de la fàbrica d'Alcoholes Montplet fora del barri, adduint que era perillosa i contaminant. Les instal·lacions van incendiar-se l'agost de 1981 i, a l'interior de l'illa on s'aixecava la fàbrica, ara hi ha un jardí que duu el seu nom. El març de 2023, Joana Tomàs va ser una de les homenatjades pel consistori municipal (en mans dels Comuns) en la campanya Ciutat de Dones.

## Referències

* ↑ «Jardins de Joana Tomàs». Arquitectura i Urbanisme de Barcelona. Arxivat de l'original el 2023-03-22. [Consulta: 2 abril 2023].
* ↑ Casanovas, Marta. Els Carrers parlen de dones. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2008.
* ↑ «Joana Tomàs i Sabaté». Dones i feminismes. Drets Socials, Justícia Global, Feminismes i LGTBI. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-04-02. [Consulta: 2 abril 2023].
* ↑ Corominas i Juliàn, Jordi. «Creuar la porta del jardí per a recordar una fàbrica». Catalunya Plural, 25-11-2021. Arxivat de l'original el 2021-11-26. [Consulta: 2 abril 2023].
* ↑ «Biografies». Ciutat de Dones. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-03-25. [Consulta: 2 abril 2023].

## Vegeu també

* Viquiprojecte:Ciutat de dones