OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Domitila Ulloa

Domitila Ulloa, també coneguda com a Domitila Ulloa de Delfín, fou una professora i activista feminista xilena, destacada per la seva tasca a favor dels drets de les dones i el vot femení a Xile.
L'11 de maig de 1931 (o 1935) fundà el Moviment Pro-Emancipació de les Dones de Xile (MEMCh), juntament amb les activistes Elena Caffarena, Felisa Vergara, Eulogia Román, Marta Vergara, María Ramírez, Gabriela Mandujano i Olga Poblete.

## Referències

* 1 2 Poblete, Olga. Una Mujer: Elena Caffarena (en castellà). Editorial Cuarto Propio, 1993, p. 110. ISBN 978-95-6260-048-4.
* 1 2 Durand, Georgina. Mis entrevistas, Volumen 1: Escritores, artistas y hombres de ciencia en Chile (en castellà). Editorial Nascimento, 1943.
* ↑ Dora Barrancos. Historia mínima de los feminismos en América Latina.. El Colegio de Mexico AC, 27 octubre 2020, p. 161–. ISBN 978-607-564-217-8.
* ↑ Chile. Comisión Chilena de Cooperación Intelectual. Boletín, 1937.
* ↑ Vidal, Virginia. «Marta Vergara la irreverente» (en castellà). Actas: Realidad. Anaquel Austral. Arxivat de l'original el 2018-09-18. [Consulta: 20 març 2013].
# Hasta los huesos

Hasta los huesos és un curtmetratge de 2001 realitzat pel cineasta René Castillo en stop motion. El curtmetratge inspirat en el Dia de Morts en forma graciosa, característica del mexicà.

## Sinopsi

Un home mor (amb veu de Bruno Bichir) i descendeix al món dels morts, on és rebut amb una festa bohèmia per un cuc, calacas somrients i la mateixa Catrina qui li canta sensualment. Després d'una estona de diversió i coqueteig, l'home descobreix que, després de tot, estar mort no és tan dolent.

## Producció

La seva producció va durar més de 3 anys, i la seva sola filmació va ser d'any i mig; es van necessitar al voltant de 15 mil moviments dels més de 70 personatges que componen aquest curtmetratge d'onze minuts; en la música destaca la participació de Cafè Tacuba i la interpretació d'Eugenia León.
Aquest curtmetratge és el més car de la història de l'animació a Mèxic amb un cost d'al voltant de 3 milions de pesos.

## Premis

* Menció especial a la IX Mostra de Cinema Llatinoamericà de Lleida.
* Premi al millor curtmetratge d'animació en la XLIV edició dels Premis Ariel
* Premi al millor curtmetratge als festivals de Guadalajara, Osca, Annecy, Mont-real, Ottawa, i Palms Springs, entre d'altres.

## Referències

* ↑ 'Hasta los Huesos', el maravilloso corto mexicano inspirado en la festividad de 'Día de Muertos' a magnet.xataka.com
* ↑ Hasta los huesos, cortometraje de René Castillo, paredro.com, 2 de novembre de 2016
* ↑ Películas argentinas arrasan en la Muestra de Cine de Lérida, El Universo, 21 de març de 2003
* ↑ Hasta los huesos al web del govern mexicà

## Enllaços externs

* Hasta los huesos a YouTube
# ESAN (Sindicat Nacional dels policies del País Basc)

Euskal Polizien Sindikatu Abertzale Nazionala (ESAN), (Sindicat Nacional dels policies del País Basc en castellà), és un sindicat professional o corporatiu integrat per treballadors de l'Ertzaintza, inclosos i exercint funcions en el si de l'Euskal Polizia establerta per la Llei de Policia d'Euskadi (Ertzaintza, Policia Foral de Navarra i Policies Locals). En l'actualitat, es tracta del sindicat majoritari a nivell electoral i d'afiliació dins de l'Euskal Polizia.

## Història

En Sindicat ESAN es funda a Guernica, el 26 d'abril de 2006, i es tria la ciutat basca com a símbol dels bascos i de la seva democràcia originària. D'aquesta forma, el sindicat ESAN es crea inicialment com Ertzaintzaren Sindikatu Abertzale Nazionala.
A partir d'aquesta data, ESAN irromp amb força en nombrosos Ajuntaments d'Euskadi com a alternativa sindical de referència per a la Policia obtenint representació en Policies Locals (Udaltzaingoak en basc) i fins i tot guanyant les eleccions en municipis com Bilbao, Donostia, Vitòria-Gasteiz, Amurrio, Arrigorriaga, Barakaldo, Durango, Erandio, Errenteria, Getxo, Pasaia, Plentzia, Portugalete, Santurtzi, Sestao, Mutriku, Zornotza i Zumaia. D'aquesta forma, ESAN es consolida i passa a convertir-se en la primera força sindical de tota l'Euskal Polizia.

## Referències

* ↑ «YOUTUBE ESAN Sindikatua: GERNIKAN, 2006AN SORTUA acto 10 aniversario del Sindicato ESAN». [Consulta: 9 novembre 2023].
* ↑ «Diario EL CORREO: ELA mantiene la hegemonía pese a perder el 36% de sus apoyos en el Ayuntamiento de Bilbao. El sindicato policial ESAN se estrena en el Consistorio a lo grande.». [Consulta: 27 abril 2023].
* ↑ «Diario NOTICIAS DE GIPUZKOA: Esan concurre por primera vez a las elecciones sindicales del Ayuntamiento de Donostia». [Consulta: 8 novembre 2022].

## Enllaços externs

* ESAN - Lloc web oficial
# Giscó (general)

Giscó (Gisco, Γίσκων) fou un general cartaginès, comandant de la guarnició de Lilibèon cap al final de la Primera Guerra Púnica, lloc en què va succeir a Himilcó.
Després de la pau (241 aC) Amílcar Barca va portar les seves forces des de Erix a Lilibèon i li va entregar el comandament a Giscó que les havia de portar a Cartago. Per evitar conflictes els va voler portar a poc a poc per rebre la paga i ser llicenciats, però el senat cartaginès va voler que tots anessin d'una vegada i els va diferir la paga.
Això va provocar el motí dels soldats, la majoria mercenaris, que va portar a una guerra civil coneguda com la Guerra dels mercenaris. Els amotinats, uns 20.000, van ocupar Tunis a uns 15 km de Cartago i el senat cartaginès va enviar a parlamentar a Giscó, que havia d'oferir tot el que demanaven, però les concessions van arribar tard, car els líders de la revolta van témer per la seva seguretat una vegada acabada, i no van acceptar, presentant noves demandes.
Els cap rebels eren Espendi i Mató que foren nomenats generals. Quan Giscó després de negociar va dir que no acceptava noves demandes i que retirava algunes de les ja acordades, Giscó fou agafat i empresonat. Els mercenaris revoltats es van aliar als nadius africans númides i van iniciar la guerra contra Cartago. Amilcar Barca va fer la guerra amb eficàcia; en una reunió dels rebels, per consolidar la seva autoritat, Espendi i Mató van aconseguir que l'assemblea, a proposta del gal Autàrit (Autarius), declares la pena de mort per tots els presoners. La sentencia fou executada i entre els morts hi va haver Giscó. En total foren executats 700 presoners.

## Referències

* ↑ (anglès) Polibi, Les històries 1:70.1-71.7
* ↑ (anglès) Polibi, Les històries 1:88.7
# El País (1932)

El País va ser un diari que es va publicar a Pontevedra entre 1932 e 1936. Subtitulat Diario republicano, canvià després a Diario republicano de la tarde per a denominar-se en els darrers anys Diario de la tarde.

## Història i característiques

Va substituir el diari El Pueblo. Aparegué l'1 de desembre de 1932, i el seu fundador, propietari i director era Maximiliano Pérez Prego. En 1935 es va fer càrrec de la direcció durant un breu període Roberto Blanco Torres. El País cessà la seva publicació en juliol de 1936.
De tendència republicana, fou portaveu del Partit Republicà Gallec i posteriorment defensà Izquierda Republicana.
Entre els seus col·laboradors destaquen Gerardo Álvarez Gallego, Roberto Castrovido Sanz, Juan García Morales, Ken Keirades, Eugenio López Aydillo, Ramón Otero Pedrayo, Joaquín Poza Juncal, Indalecio Prieto, Ramón Suárez Picallo, Antón Villar Ponte i Antonio Zozaya.

## Enllaços externs

* Fitxa i exemplars a Galiciana.
# Je veux voir

Je veux voir és una pel·lícula franco-libanesa de Joana Hadjithomas i Khalil Joreige estrenada el 2008.

## Argument

Pel·lícula a cavall entre el documental i el guió improvisat, realitzada per dos dels grans talents cinematogràfics del Líban, tot i que establerts a París. Aquesta volta per les ruïnes de la guerra del Líban, té com a principal protagonista la mirada neta de Catherine Deneuve. Aquesta actriu fetitxe, junt amb un actor de la terra, Rabih Mroué, recorren amb cotxe els paisatges devastats i sense encant, grans cicatrius d'aquesta terra, ja que, com diu el títol, l'actriu francesa «vol veure». Film cru i curiós.

## Referències

* ↑ Pàgina de la pel·lícula a IMDb
# Divisió administrativa d'Islàndia

Aquest article mostra la divisió administrativa d'Islàndia.

## Actualment
### Circumscripcions electorals

Fins al 2003, les circumscripcions electorals per a les eleccions parlamentàries coincidien amb les regions, però per una esmena a la constitució es van canviar a les sis circumscripcions electorals actuals. El canvi es va fer per equilibrar el pes dels diferents districtes del país, ja que un vot emès a les zones poc poblades del país tenia molt més pes que un vot emès a la Regió de la capital (Höfuðborgarsvæði). El nou sistema ha reduït el desequilibri però encara existeix.

### Regions

El país es divideix en vuit regions que s'utilitzen principalment amb finalitats estadístiques. Les jurisdiccions de la cort de districte també utilitzen una versió anterior d'aquesta divisió. El sistema sanitari divideix el país en 7 districtes sanitaris que corresponen a les 8 regions d'Islàndia amb la fusió de la Regió Nord-occidental i la Regió Nord-oriental en un únic districte sanitari.

### Municipis

El país es divideix en 74 municipis que regeixen la major part dels assumptes locals com l'educació infantil i primària, la gestió de residus, els serveis socials, l'habitatge públic, el transport públic, els serveis a la gent gran i persones amb discapacitat. També gestiones la zonificació (segons usos i densitats) i poden assumir voluntàriament funcions addicionals si tenen el pressupost per a això. L'autonomia dels municipis sobre els seus propis assumptes està garantida per la constitució islandesa.

## Històrica
### Comtats

Històricament, Islàndia estava dividida en 23 comtats. Actualment, Islàndia està dividida entre 24 comissionats de districte (Sýslumaður) que representen el govern amb diverses atribucions. La jurisdicció de les Oficines del comissionat s'assembla molt a les divisions històriques del comtat. Entre els seus càrrecs estan la gestió de la policia local (excepte a Reykjavík, on hi ha una oficina especial), el cobrament d'impostos, la declaració de fallida i el matrimoni civil.

### Farthings

Històricament, Islàndia es va dividir en un seguit de farthings anomenats segons el punt cardinal que ocupaven. Es tractava de divisions administratives establertes el 965 per organitzar assemblees regionals anomenades farthing i per als tribunals regionals (islandès: Fjórðungsdómur (singular), Fjórðungsdómar (plural)). Cada farthing contenia tres assemblees locals (celebrades a la primavera i a la tardor), excepte el Norðlendingafjórðungur, que en tenia quatre.

## Vegeu també

* Subdivisions dels països nòrdics
# Josep Maria Foix

Josep Maria Foix (1896 - Barcelona, 1923) fou un sindicalista català. Era militant de la CNT, de la secció de Banca i Borsa del Sindicat Mercantil, i un dels impulsors el 1918 del Sindicat Mercantil de Barcelona la CNT. Per les seves activitats sindicals fou acomiadat del banc London County. Entrà a treballar a l'Associació d'Empleats Municipals on conegué a Joaquim Maurín que li oferí l'administració del periòdic La Batalla. Fou assassinat per elements dels Sindicats Lliures, l'abril de 1923 a Barcelona.
# Laurent Mosar

Laurent Mosar (Ciutat de Luxemburg, 8 de febrer de 1958) és un polític i advocat luxemburguès. Membre del Partit Popular Social Cristià (CSV), és diputat legislatiu, a Cambra de Diputats de Luxemburg i el seu president des del 28 de juliol de 2009 fins al 12 de novembre de 2013.

## Càrrecs

Mosar es va unir al CSV des de 1979. Va ser elegit a la Cambra de Diputats el 1994, per la circumscripció del Centre. Va entrar al Consell comunal de la ciutat de Luxemburg, el 27 de novembre de 1997, fins al 2005, quan es va trencar la coalició del PD-CSV després de les eleccions comunals de 2005.
A les eleccions legislatives luxemburgueses de 1999 a la Cambra, Mosar va acabar setè dels candidats pel CSV, on només entraven sis escons. Tanmateix, el nomenament de Luc Frieden i Erna Hennicot-Schoepges al nou govern els va obligar a deixar els seus escons lliures, el que va permetre a Mosar entrar a la Cambra. Va ser reelegit més fàcilment l'any 2004, arribant a ésser el tercer dels candidats CSV i quart en general, dels quals, vuit van ser elegits en una victòria còmoda per al seu partit. Des de 3 d'agost 2004 fins al 7 de juny de 2009, Mosar va ser un dels Vicepresidents de la Cambra de Diputats. Després, el 2009, Mosar va ser elegit com a President de la Cambra, en substitució de Lucien Weiler.

## Honors

* Oficial de l'Orde del Mèrit del Gran Ducat de Luxemburg (Promoció 1999).
* Oficial de l'Orde de la Corona de Roure (Promoció 2004)

## Referències

* 1 2 3 «Laurent Mosaar» (en francès). Chambre des Députes du Gran-Duché de Luxembourg. [Consulta: 15 octubre 2015].
* ↑ «Rulers: Luxembourg» (en anglès). Rulers.org. [Consulta: 2 desembre 2015].
* ↑ «Circonscription Centre» (en francès). elections.public.lu Le Gouvernement du Grand-Duché de Luxembourg. [Consulta: 15 octubre 2015].
* ↑ «Circonscription Centre» (en francès). elections.public.lu Le Gouvernement du Grand-Duché de Luxembourg. [Consulta: 15 octubre 2015].
* ↑ Memorial B n° 58 vun 1999 mat der Lëscht vun de Leit déi 1999 eng national Auszeechnung kritt hunn Op der Säit 1149 vun deem Memorial steet 'Promotion 1999' während op der Säit 1150 'Promotion 1998' steet. 1999 ass wuel richteg wëll de Memorial op den 1. Dezember 1999 datéiert ass.
* ↑ «Distinction honorifique pour le Président de la Chambre des députés Jean Spautz». [Consulta: 15 octubre 2015].]
# Hassor (desambiguació)

«Hassor» té aquests significats:
* Geografia d'Israel a l'època bíblica:
** Hassor, una ciutat situada al nord del llac de Tiberíades; actualment en queden ruïnes a Tel al-Qedakh.
* Geografia de l'Israel modern:
** Hassor de Galilea, un consell local del districte del Nord d'Israel.
** Hassor-Asdod, un quibuts del consell regional de Beer Tuvia, prop de la ciutat d'Asdod.
# Dlhé Stráže

Dlhé Stráže és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1278.
# Fréderic Elie

Fréderic Elie (Port-au-Prince, 10 de març de 1946 - 2 de novembre de 2023) va ser un futbolista veneçolà, d'ascendència haitiana, de la dècada de 1970.
Fou 20 cops internacional amb la selecció de Veneçuela.
Pel que fa a clubs, fou jugador, entre d'altres, de Alianza Lima i Portuguesa.

## Referències

* ↑ Venezuela - Record International Players RSSSF
* ↑ Perfil a Un venezolano atrevido a dechalaca.com
* ↑ Photo of Deportivo Italia in 1971, showing Freddy Elie standing next to the goalkeeper Fasano (in black)
# Jamiati Islami

Jamiati Islami (també escrit Jamiat-i Islami i d'altres maneres; en persa «Societat Islàmica») és una facció polític-militar fonamentalista islàmica de l'Afganistan.
Des de 1968 el líder oficial ha estat Burhanuddin Rabbani, encara que el seu poder real en la facció ha fluctuat. La majoria dels seus seguidors són tadjics ètnics del nord i oest de l'Afganistan. El seu comandant principal i més famós va ser Ahmad Sah Masud, qui va ser assassinat per Al-Qaeda (que estava aliada als talibans, facció integrista rival de Jamiati Islami).

## Història

Durant la guerra contra els comunistes i la guerra civil entre muyahidines, Jamiati Islami va ser un dels grups muyahidines més poderosos.
Com totes les faccions integristes, va rebre ajuda militar i econòmica de la CIA dels Estats Units en la seva lluita contra la República Democràtica (1978-1992) i els seus aliats de l'Exèrcit Roig (1979-1989). Posteriorment, Jamiati Islami va formar part de l'Aliança del Nord, coalició de diverses faccions que lluitaven contra l'Emirat Islàmic, el govern rival de l'Estat Islàmic (el ministre del qual de defensa era Masud).
Durant aquests conflictes, Jamiati Islami va cometre crims de guerra: saquejos, violacions sexuals massives i massacres de civils.
Des de la invasió de l'OTAN, Jamiati Islami es va fragmentar: l'ala militar, liderada per Yunus Qanuni i Mohammed Fahim, va dominar l'Administració de Transició (2001-2004), a la qual Rabbani s'oposava. Abdullah Abdullah es va convertir en ministre d'afers exteriors. En les eleccions presidencials de 2009, Abdullah es va presentar com a candidat independent contra Hamid Karzai.

## Referències

* ↑ Ahmad Shah Mas'ud (1953-2001)
* ↑ Unholy alliance, por Thomas Walkom.
# Divisió administrativa de Groenlàndia

Groenlàndia està dividida en quatre municipalitats (en groenlandès se'n diuen Komunia i Kommuneqarfik): Kujalleq, Qaasuitsup, Qeqqata, i Sermersooq. El gran Parc Nacional del Nord-est de Groenlàndia no és part de cap municipalitat (no incorporada). La Base aèria de Thule (Pituffik), localitzada com un enclavament dins la municipalitat de Qaasuitsup, també és una zona no incorporada i no pertany a cap municipalitat.

## Municipalitats

| Municipi | Capital | Superfície | Població (2013) | Antigues Municipalitats |
| Sermersooq | Nuuk | 531.900 km² | 21.232 hab | Ammassalik Ittoqqortoormiit Ivittuut Nuuk Paamiut |
| Avannaata | Ilulissat | 52.700 km² | 10.651 hab | Aasiaat Ilulissat Kangaatsiaq Qaanaaq Qasigiannguit Qeqertarsuaq Uummannaq Upernavik |
| Qeqqata | Sisimiut | 115.500 km² | 9.677 hab | Maniitsoq Sisimiut |
| Kujalleq | Qaqortoq | 32.000 km² | 7.589 hab | Nanortalik Narsaq Qaqortoq |
| Qeqertalik | Aasiaat | 62.400 km² | 6.504 hab | Aasiaat Akunnaaq Kitsissuarsuit Kangaatsiaq Attu Iginniarfik Ikerasaarsuk Niaqornaarsuk Qasigiannguit Ikamiut Qeqertarsuaq Kangerluk |
| Àrea | Superfície | Població (2013) | Mapa |
| Parc Nacional del Nord-est de Groenlàndia | 972.000 km² | 233 hab | |

## Història

Fins a l'1 de gener de 2009, Groenlàndia constava de tres comtats (Amt): Kitaa/Vestgrønland (Oest de Groenlàndia), Tunu/Østgrønland (Est de Groenlàndia) i Avannaa/Nordgrønland (Nord de Groenlàndia). Kitaa tenia 15 municipalitats; Tunu en tenia 2 i Avannaa en tenia 1. El gran Parc Nacional del Nord-est de Groenlàndia estava en tots dos Est i Nord de Groenlàndia, però no forma part de cap municipalitat (no incorporada)

### Kitaa (Oest de Groenlàndia)

Municipalitats de la part del sud:
* Nanortalik
* Qaqortoq
* Narsaq
* Ivittuut
* Paamiut
Municipalitats de la part central:
* Nuuk
* Maniitsoq
* Sisimiut
* Kangaatsiaq
* Aasiaat
* Qasigiannguit
* Ilulissat
* Qeqertarsuaq
Municipalitats de la part del nord:
* Uummannaq
* Upernavik

### Tunu (Est de Groenlàndia)

* Ammassalik
* Ittoqqortoormiit

### Avannaa (Nord de Groenlàndia)

* Qaanaaq
* Base aèria de Thule (Pituffik) zona sense incorporar

## Referències

* ↑ Statistics Greenland, Greenland in Figures, 2010
# Josep Maria Fonalleras i Codony

Josep Maria Fonalleras i Codony (Girona, 1959) és un escriptor català.
Es va llicenciar en Filologia Catalana i treballa a l'Administració pública. Col·labora amb diaris com El Periódico, i El Punt Avui. En literatura, ha conreat la novel·la, el conte i el teatre, tant per a un públic adult com per a joves.
L'any 2020 publica el seu primer llibre de poemes, L'estiuejant (Ed. Vitel·la).

## Obra
### Narrativa

* 1985 El rei del mambo
* 1985 El doctor Livingstone, suposo
* 1988 Botxenski i companyia
* 1990 Avaria
* 1990 El secret de l'arxiu (amb Miquel Fañanàs)
* 1991 Golf
* 1991 Interior de balena
* 1998 La millor guerra del món
* 2001 Salt, a quatre mans (amb Miquel Berga, Jordi Soler, Bel Bosck)
* 2001 August & Gustau
* 2003 Llarga vista, narrativa 1982-2002
* 2003 Itinerari recomanat
* 2003 Attendez-moi (dibuixos de Leonard Beard)
* 2005 Sis homes
* 2007 Un any de divorciat
* 2013 Climent
* 2015 La sala d'estar és un camp de futbol (Ara Llibres)
* 2020 Tot el que hi veig (L'Avenç)

### Infantil i juvenil

* 1992 La senyoreta Dàrlings
* 1996 El mag de frac
* 2003 Gertrudis i els dies
* 2005 Demà anirem al camp, Joan
* 2005 La foto d'en Marçal
* 2005 El diari de la Laia
* 2005 La final d'en Gorka
* 2006 Els somnis de l'Uri
* 2007 La samarreta de la Fatimetu
* 2007 Les galetes del Saló de Te Continental
* 2014 L'illa més ràpida del món

### Teatre

* Si vols viure un gran amor

### Traduccions

* El vigilant en el camp de sègol, de J.D.Salinger, juntament amb Ernest Riera

### Traduccions a altres llengües

* August & Gustau, a l'alemany (A1 Verlag).

### Poesia

* 2020 L'estiuejant (Edicions Vitel·la)

## Premis

* 1983 Premi Just Manuel Casero per El rei del Mambo.
* 1997 Llorenç Villalonga per La millor guerra del món.
* 2006 Premi Serra d'Or de narrativa per Sis Homes.
* 2007 Vaixell de vapor per Les galetes del Saló de Te Continental.
* 2014 Premi de la Crítica Serra d'Or de novel·la, per Climent.

## Referències

* ↑ Nopca, Jordi. «J.M. Fonalleras: "La pandèmia ens ha fet compartir la mateixa vivència a tots i alhora"», 11-12-2020. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ Nopca, Jordi. «Mirar enrere en present», 11-04-2015. [Consulta: 30 gener 2021].

## Enllaços externs

* «Josep Maria Fonalleras i Codony». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* Conferència sobre llengua i literatura a la UdG, 19 de gener de 2012
* LletrA. «Josep Maria Fonalleras i Codony». Universitat Oberta de Catalunya i Institut Ramon Llull.
# Hasta el cielo

Hasta el cielo és una pel·lícula espanyola de 2020 dirigida per Daniel Calparsoro i protagonitzada per Miguel Herrán.
Hasta el cielo es va rodar a Madrid, Eivissa i València. Està dirigida per Daniel Calparsoro, amb guió de Jorge Guerricaechevarría i produïda per Vaca Films amb la participació de RTVE, Movistar+ i Telemadrid amb el suport d'ICAA i Programa Media. Carlos Jean n'ha compost la banda sonora, en què es combinen ritmes electrònics i urbans amb temes de C. Tangana o de DJ Nano.
Es va presentar al Festival de Cinema de Màlaga l'agost de 2020 i es va estrenar el 18 de desembre a Espanya. Aquell mateix mes Netflix va adquirir-ne els drets i va anunciar que produiria una sèrie basada en la pel·lícula.

## Sinopsi

Ángel (Miguel Herrán) és un noi de l'extraradi madrileny la vida del qual canviarà per sempre el dia que coneix Estrella (Carolina Yuste) en una discoteca. Després d'una baralla amb Poli, el xicot possessiu de la noia, aquest descobreix que Ángel té talent per ficar-se en problemes i, el més important, per sortir-ne. Per això, l'anima a unir-se a la seva banda que té en escac a tota la policia de Madrid. L'ambició d'Ángel li farà submergir-se en una piràmide de robatoris, diners fàcil i negocis tèrbols, que el portaran de Madrid a Eivissa. La seva habilitat també el convertirà en el protegit de Rogelio (Luis Tosar), un capo que controla el mercat negre de la capital, i Sole (Asia Ortega), la seva filla, se n'encapritxarà. L'escalada d'Ángel serà imparable, i aviat es convertirà en un dels atracadors més buscats del país. I mentre el setge policial s'intensifica, haurà de decidir entre Sole o l'amor de la seva vida, Estrella. Un viatge que va començar al més humil dels suburbis i que té com a objectiu el més alt: el cel.

## Repartiment

* Miguel Herrán com a Ángel.
* Luis Tosar com a Rogelio.
* Carolina Yuste com a Estrella.
* Asia Ortega com a Sole.
* Patricia Vico
* Fernando Cayo
* Richard Holmes
* Marina Campos
* Jaime García Machín
A més, també hi participen els rapers Ayax, Dollar Selmouni, Olmo (Jarfaiter), Ramseys i Carlytos Vela.

## Referències

* 1 2 «HASTA EL CIELO presenta su primer tráiler» (en espanyol europeu). Vaca Films, 29-05-2020. [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ Martínez, Beatriz. «El Festival de Màlaga tindrà lloc del 21 al 30 d'agost sense alfombra vermella». El Periódico de Catalunya, 07-08-2020. [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ «La nova pel·lícula de Daniel Calparsoro publica el seu primer tràiler». La República, 29-05-2020. [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ Silvestre, Juan. «Tráiler de ‘Hasta el cielo’, de Daniel Calparsoro» (en espanyol europeu). Fotogramas, 15-10-2020. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Netflix compra els drets globals del film ‘Hasta el cielo’». Ara, 31-12-2020, p. 52.
* ↑ «Hasta el cielo». Ocine Les Gavarres. Arxivat de l'original el 2020-10-20. [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ «Rodaje de 'Hasta el cielo', la nueva película de Daniel Calparsoro participada por RTVE» (en castellà). RTVE, 31-10-2019. [Consulta: 25 agost 2020].

## Enllaços externs

* Hasta el cielo a Internet Movie Database (anglès)