במגרעותיה. "אם אני שמה יותר משני צבעים אני מרגישה צועקת". לצבעים והתאמה. קינאה קלה תקפה את עירית אבל היא הכירה ולבן, כחול ולבן,זה צבע שלי... נו די כבר". היה לסמדר חוש על ראשה של עירית, משהו זורם בצבעים של כחול ותכלת. "כחול התאימו לסמדר הצבעים האלה. "תנסי גם את", סמדר הניחה צעיף אחר "נראה נחמד, שימי עלייך". סמדר עשתה כדבריה. באמת היה נחמד. "נו,מה את אומרת?" סמדר החזיקה בידה צעיף בצבעים צועקים. השטות השירית שתקפה אותה מאז שהגיעה לכאן. השוק החל להתרוצץ במוחה והיא זרמה עם זה, מוחלת לעצמה על רוח מתרומם. "איך נשפכים פלגי שיכר כאן, ונהרות משקה קולחים", שיר ההמולה הצבעונית של השוק אפפה אותה והיא הרגישה שמצב רוחה הוסיפה גם: "מה באמת?" כשהרגישה שזה מתאים. בדיוק במי עושה מה ועם מי. עירית חייכה והנהנה ומידי פעם היא ובעלה לוקחים חופשה בנפרד, כל אחד לאן שבא לו בלי לפשפש עירית הצליחה לקלוט שהיא נשואה, שיש לה שני ילדים, שפעם בשנה היתה מסוג האנשים שמדבר בנוכחות קהל בלי לבדוק את טיב ההאזנה. סמדר, אבל נראה היה שאין לה ברירה. סמדר המשיכה לדבר. כנראה "כן..." עירית היססה לרגע, לא בטוחה שהיא רוצה בחברתה של