ירוק בוער. האש התפשטה אל הוילנות והקיר החיצוני. מאיר פתח את הברז בבהלה וניסה לכבות את האש.   הביצים בקעו! קרא בורדר. הרטט גרם לביצים לבקוע. הרטט הוא הבריאה. הרטט הוא הכל! הוא רץ אל האקוואריום שהיה מלא בדגיגונים קטנים ילידיי הבריאה. מאיר דחף את האקווארים הגדול ושפך אותו על האש.   אנחנו נשארים מאיר! אנחנו נשארים! קרא בורדר שהיה עיוור לאש ולסכנה. אנחנו מוכרחים לצאת. צעק מאיר.  מה עשיתם?! השתעל מר טרלובסקי שבקושי הצליח נכנס אל החדר הבוער. מר טרלובסקי צא החוצה מהר! צעק מאיר. מה עשיתם כאן? קורת עץ בוערת נפלה על ארגז ספרים. הדגים הקטנים קיפצו גוססים בין זכוכיות האקווריום שניצנצו באדום.  בורדר לקח אחד מהם והכניס אותו אל הכיס. מאיר תפס אותו ומשך אותו אל מחוץ לבניין הנחרב.   אנחנו נשארים! קרא בורדר, אנחנו נשארים, כמו מנטרה שנתפסה בו. הם עמדו מתנשפים שלושתם מול הבניין הבוער.  אנחנו נשארים, אמר בורדר שוב, הפעם מול האש הפועמת.  אתה לא הולך להישאר לא פה לא בשום מקום אחר בעיירה הזאת, התנשף טרלובסקי, לא כל עוד זה תלוי בי. אתה לא חלק מהמשפחה שלי, אני לא רוצה לראות אותך יותר, ואם תעז להתקרב אל הבת שלי