איני אוהבת את הים כלל ועיקר. הוא מלוח וחם, דביק ומלוכלך בחול זהוב, כזה שמתואר לעתים כרומנטי אבל אצלי, בדרך כלל, הוא נכנס לחריץ בין שני פלחי הישבן ומדגדג ומעצבן. לכן איני מבכרת את הפעילות הימית. גם הפן השני של הים אינו מעורר בעיני קסם רב. כל חבר שהיה לי עד כה התחנן תמיד בפני שנלך לים, במיוחד כשחבריו היו שם, על מנת שיוכלו לשזוף עיניהם בגופי, ולטפוח לבחור על השכם, לאות כי הצליח לבחור בחורה נאה במיוחד (או במילותיהם הם: "היא מזדיינת כמו שהיא נראית?"). לקצר את ההתחלה - אם ישנם בנים וישנן בנות, אשר אוהבים את הים, הרי שאני ללא ספק אינני אחת כזו.  לכן, ייראה אולי קצת מוזר על כך שקמתי בבוקר יום ראשון, ובמקום ללכת ללמוד באוניברסיטה, החלטתי שהיום אני אעשה לעצמי יום כיף. ואיפה? בים!  ובכן, קמתי בבוקר בשבע ורבע מוכנה לעוד יום לימודים. בחדר השני הצמוד לשלי, המשיכה להתחולל כל אותה פעילות קדחתנית שהתחילה כבר בליל אמש, ומאז בערך שבע שעות רצופות הם מזדיינים. לפי הצעקות שלה (אותן אני כבר הספקתי להכיר היטב בשנה האחרונה) היא גמרה בערך שלוש עשרה פעם, ואחת מהן לפי הקול העמום של זעקותיה, היה כשפיה מלא בנוזל