"אדוני, אדוני, במה אוכל לעזור לך?" גרוינם הסתובב לעבר הקול, והבחין באישה גוצה ועגלגלה בעלת שיער אסוף אל קודקודה במעין פקעת, אשר עמדה שם בפתח הדלת. מייד שטח את בקשתו בפניה: "אני זקוק למקום לינה לי ולבני משפחתי, תמורת תשלום נכבד." - הציע לגברת. מבעד לשער הברזל השחור, נראתה דמותה של שפרינצה, שהביטה על הנעשה בעיניים כלות. היא רק ראתה את האיש שלה משוחח מעט עם בעלת הבית, אך ממקומה לא יכלה להקשיב ממש לשיחה עצמה. לאחר כדקותיים, הבחינה כי גרוינם סופר שטרות כסף ונותן בידיה של האישה, ואחר כך, הסתובב במהירות לאחור כשעל פניו ניכרה הבעה של הקלה גדולה. מייד נטל את רוז'ה הקטנה בזרועותיו, ודחק בילדיו וברעייתו להיכנס פנימה מבעד לשער הבית. "מצאתי לנו מקום לזמן בלתי מוגבל, שפרינצה" - אמר לה בלאות. "הגברת, בעלת הבית, אלמנה ויש בביתה מספר חדרים פנויים. היא הסכימה להקצות לנו חדר אחד גדול בבית, ואף התירה את השימוש במטבחה". שפרינצה התשושה הצליחה בקושי רב להעלות חיוך רפה על פניה. היא כבר ראתה כיצד היא מקרצפת את עצמה וילדיה בגיגית עם הרבה מים וסבון, ואחרי שתכבס את בגדי המשפחה, שלא ראו כביסה הגונה מזה זמן  רב,