חדשים.  לעומת המורים המשעממים, היה המורה לתנ"ך אביחי טיפוס חריף ומלא טמפרמנט שתלמידיו נזקקו להכנה נפשית לפני כל כניסה לשיעוריו. השיעורים שלו היוו מתח בלתי פוסק כשבצד דרך המשחק המרתקת שבה הקנה את ספורי התנ"ך, היה לו צורך בלתי פוסק להתעלל בתלמידים שלכד כשהם מרפים טיפה את המתח. יום אחד, בעוד הוא מדגים בתנועות את צניעותה של רות המואביה שקנתה את לבה של נעמי בכך שהייתה מלקטת את השעורים בשדה בכיפוף ברכיים ולא ברכינה חושפת שמלה - צדה עינו את אליק, תלמידו האהוב ביותר, מצחקק ואחריו כל הכתה. מיד הפסיק את ההצגה ושאל "מה אתם צוחקים ? נפתחה לי החנות או מה ? ילדי המושבים החקלאים מהסביבה, אשר אינם מורגלים בפתיחות כזו - צוחקים בקול רם ואביחי מתלהט ומטיל על אליק לקרוא את שיעורי הבית שהכין. אליק הגאון, קורא ברצף מדוקדק את  שיעורו, מעורר כתמיד התפעלות מכתיבתו הרהוטה. אלא שאז מסתער אביחי קדימה ותולש את מחברתו מידיו כשהוא  מניף אותה בפני כל הכיתה. המחברת ריקה אין כתוב, אין כלום, נדה. אביחי שזכה בטרף התורן המכובד, חושף את שיני הזהב שלו בחיוך שטני ומטיל על אליק להעתיק עד מחר את כל מגילת רות 42 פעם.