לבואו של הקץ המר. כי אני כמו התולעת המחכה השפילני עד עפר, הכניסני תחת כנפך, עכשיו נותרתי רק עם היד. חלפו על פני עוד כמה, היה לי תחת- אך גם הוא אבד, שוטה ועלוב אני, עת נותרתי אני במיטת בתולי. את מתגלגלת במיטת האחר, נטרפה קינאתי מעלי  ובעוד כאב כמוס אותך אשתף- עת נותן מרגוע לאשכים. בלילות נעזר בגופך הענוג אספר לך סודות אפלים, כאובים: בשעת בין ערביים, על כוס לימונד, יישטף בשתנך החם. מנוחה לראשי הדואב, ובינות רגלייך גם,