סוף( והלכתי ליובל. חיכיתי שהוא יתקשר שוב, וקיוויתי שאני אהיה בבית... להתקשר אליו, אבל זה באמת עולה מלא כסף להתקשר לחו"ל, אז הוא השאיר לי את הטלפון שלו לפני שהוא נסע... וממש רציתי מאוחר...ביי" אוי, את לא יכולה בעצם.. אז אההה... אני אתקשר אליך יותר "את לא תאמיני... אני חוזר מחר הביתה!!! תתקשרי אלי, טוב? שוב ושוב כי לא האמנתי למה שאני שומעת(: היום. זה הלך בערך ככה, או יותר נכון, בדיוק ככה )הקשבתי לזה ואחרונה חביבה, הודעה מרועי, שפשוט, איך לומר, עשתה לי את שהיא תאחר ותגיע רק בתשע וחצי. השניה היתה מחברה של אמא שלי, את עצמי מהמיטה, וראיתי שיש שלוש הודעות במזכירה. אחת מאמא, אחרי ארבע שעות שינה, שהסתיימו כאילו עברו רק עשר דקות, הרמתי ניתקתי, והלכתי לישון. שכחתי שהייתי אמורה גם לאכול באמצע... - "בה ביי" - "ביי" לגמרי שקבענו להיפגש בערב, אבל קיוויתי שהוא לא שם לב. - "כן, בטח... אני אבוא כשאני אקום...", האמת היא ששכחתי לישון... אז, אההה, אייל סי יו לייטר. את באה, נכון?" - "טוב, תשמעי... אני עכשיו בדרך הביתה, ונראה לי שגם אני אלך - "כן... גם אני. אני הולכת לישון עכשיו..." - "לא... סתם... אני מת