אוהבת שמחזרים אחרי". בואי ואראה לך כאן במושב השכן כיצד מתקיים חיזור בין הזכרים והנקבות אצל העיזים דווקא. הזכר נוהם סביב לנקבה, מאחוריה מלפניה, מכל הצדדים. במשך שעות רבות, הוא מתרוצץ כמהופנט אחריה. לפעמים יותר מיממה שלמה, הוא מבקש את רשותה לזנק עליה. אם הוא חזק הוא מונע את הזכרים האחרים מלהתקרב אליה. אם הוא חלש, זכרים חזקים ממנו עלולים לתפוס את מקומו. ורק כאשר היא מאפשרת לו, ההתעלסות יכולה להתקיים. כמה רכות יש בחיזור בטבע... כמה הבנה. שלא תגידו לי שהחיות פראיות יותר מבני האדם. הן לא. כמה תחנונים יש בקולו של הזכר. כמה פחד יש בהתנהגותה של הנקבה, שכל הזמן חומקת לו, בורחת מפניו, מחפשת פתרון אחר, ואין. אין לה היכן להסתתר. היא בכלוב, גם הוא... שניהם בכלא של הדיר. בכלא של המושב.  מבלי לדעת מדוע ואיך, זהו הסיפור הסמלי המלווה את מערכת היחסים שלי עם מיכל, מערכת שנסתימה לפני ימים מספר בלבד.  עמדנו, התבוננו. ודי מהר נמאס לך להתבונן בבעלי חיים ולהסיק מסקנות עלינו. לא הספקת להסיק מסקנות. לא ידעתי. לא היה לי מושג. המלאך כבר היה כאן. הוא הראה לי את ההתחלה והסוף של הסיפור שלי עם מיכל. איך מלאך יודע