מפחדת ממני. הפלוגה, החרובית המושלמת שלי זרקה אותי במכתב, היא כתבה חתמתי קבע והתחלתי לעלות בדרגות. בערך חודש לפני תפקיד מפקד הנעלם ,אני לא מתכוון להעלם! הברירה היחידה: זו מלחמה ובמלחמה יש את הצד השורד ואת הצד ההמון ואני התגוננתי בצורה הכי פחות מזיקה, אבל אני הבנתי מה בדוח שנכתב על מאורעות אותו יום נכתב שהמגן שלי הועף על ידי שלי שנטפה דם. שהבינו מה אני עושה. אני זרקתי מבט חטוף וחסר רגש בקת הרובה לא נעימה. ללא רחמים הכיתי בהם לרצפה אחד אחד הם נפלו עד שלי. הענבים שהחלו לנהור לעבר הפרצה שהכנתי עמדו לקבל הפתעה סובבתי את הרובה שלי כך שקתו תהיה לכיווני והפלתי את המגן ושכל מי ששם מגן עליו. שזרק את הבקבוק וכל מה שיכולתי לחשוב עליו זה שהוא פגע ביואב מחזיק המגן בעוד מישה שהיה חובש רץ אליו. אני ראיתי את הענבי החרוך התחיל להתפשט. חייל אחר תפס במהירות את מקומו בתור והנפט עפו על פניו וצעקות הכאב שלו נשמעו בברור בעוד ריח הבשר שניסינו לבלום, הבקבוק התנפץ על קצה המגן של יואב. הזכוכית יום נראתה חזקה ויציבה יותר. פתאום בקבוק תבערה עף משדה השנאה האבנים ניתזו מעל המגן שלנו בעוד הם מסתכלים עלינו בשנאה שכל