בוקר טוב. השמיים נפתחים לאור בוהק ולרחובות יש ריח של גבינה חמוצה. חלזונות עצבניים בצורה של דרדקים תחת תיק בי"ס מסמנים ת'מדרכות. הפועלים מטאטאים את רצועות המדרכה רק כדי לעשות זאת למחרת שוב. חנויות הלחם הטרי נפתחות בקול תרועה ומחול, וכוס הזכוכית עם תבליט הנשר מחליטה להתאבד מלוח השיש כשאני מושיט ידי לקרטון הקורנפלקס. הטעם תפל, אך רק אותו מסכימה הקיבה לקבל בבקרים. עוד מבט בחלון לא יפתח שום דבר, רק ישלח עוד פלח לימון למעמקי גרוני כשהיום הסהרורי, אפוף ריחות שינה ושתן, בוהה בי בעיניים כלות, מצפה שאיחנק איתו. לשבת על קורנפלקס ולראות את ילדי נסיעה באוטובוס כמו בקבר פתוח. 40 זוגות עיניים לשים מחשבות הדומות לסחיטת ספוג במעמקי האוקיינוס, מחפשים גם בך אות של מסכנות, לא רק אותם דופקים. מבט מזווית ראייה של שפן המשקיף על העולם ממעמקי מאורתו. האוטובוס מביא אותך למדרכה והדלת כמעט נוגסת בחפזונה. אלוהים מחליט שמיונז לא מתאים לו היום ומטיח אותו מהעבר השני אל מסך השמיים. תאורה בסיום סרט של גיבור מת בנפשו שמטפס לראש צוק לגמור ת'עבודה. אתה עוד תנגב שם הרבה מיונז של אחרים. אני הולך במקום והעולם תחתיי, כמו