רק זיכרונות נמוגים וכעת מציפים בי בחלוף קיץ כבה אורן שפעם מילאוני ביופייך במחשבה על עיניים מתחבא מפניהם את מיטתי פוקדים עכשיו לילות לבנים במים עכורים בעוד שוטף את ידי כועס על עצמי הרחיקוני מעל פנייך שקרים לבנים כמה השתוקקתי לעוד מהפרי עד כמה רציתי מבלי שסימנתי ידעת מגישה בבטחה נתח אל פי באגס את נוגסת כשבחיוך רחב ואין בי שום חרדות יש לי רק את הרגע עיני לרווחה פקוחות מסונוור ואני שוכב שם תחתייך ומהעולם כולו מפני השמש מסוכך בצלו על נפשי המורמת שיערך הפזור לקצב משב רוח קיצית שרועה על צידך ראשך מעלי הרגשתי לרגע שאנחנו ציר היקום נותרנו לבדנו שכובים במרכז פרוסה לה שמיכה על כר דשא ירוק באמצע פארק גדול ושומם מנסה להירדם לצלילי הטיפות אני חולם בהקיץ לילה קר בחוץ עוד רגע ויתנפצו כל השמשות