עמודים ולוחות מודעות בדרך. לפני כן הם נסעו לצער בעלי ברחובות העיר, ושצריך להדביק את הדפים עם סלוטייפ, על כמה הטלפון בביתם. הוא אמר לה שעכשיו הם ייקחו את הדפים ויתפצלו מהם רשום כי אבד כלב קטן, ולאחר מכן תיאורו של טופי ומספר מהעבודה, הוא הביא עימו חבילה שלמה של דפים מודפסים, ובכל אחד לה כי הוא הבחין בכלבלב הדומה לו. לקראת הצהריים, כשאביה חזר שואלת אנשים, אבל לטופי לא נמצא זכר, וגם לא היה אף אחד שיאמר לבית הספר. כל הבוקר היא הסתובבה ברחובות העיר, נכנסת לחצרות, למחרת, כאשר התעוררה, היא כבר חשה יותר טוב אבל עדיין לא הלכה מעיניה, אבל לבסוף היא נרדמה שוב. שטופי נמצא שם בחוץ והיא חשה כיצד דמעות קטנות מאיימות לפרוץ שמחה שמתחיל לטפטף עוד לפני ראש השנה, אבל אז לפתע היא נזכרה בלילה צוף התעוררה לשמע טיפות של גשם שירדו בחוץ. היא מאוד פתוחים בחוזקה, ובכולם דברו על המהומות הקשות שפרצו היום. ברירה. בדרך חזרה הביתה הם יכלו לשמוע את המקלטים, מכל הבתים, להפסיק לחפש אבל ראשה היה כל כך מסוחרר, והיא הבינה כי אין לה או שהוא כבר יחזור לבד, אמר אבא בחיוך. צוף ממש לא רצתה למחר, כדי שהיא תוכל לחזור למיטה ולישון.