מוקיר כל קימור וחיטוב בגופה. אבל היא בעולם לא שלי. היא לבושה קצר, שומעת גלגל"צ, מעשנת בשרשרת, ואני יודע: אם היא תמשיך ככה כל היום שלה ייראה חרא. את הקפה היא חיסלה באותו פרק זמן שלוקח לי לשים סיגריה בפה, להושיט יד למצית, להצית את הסיגריה, ולהוציא עננת עשן ראשונה.  "מותק, אולי תתקלחי?" "למה? אני מסריחה?" "לא... פשוט מקלחת על הבוקר עושה את כל היום טוב יותר." "תשתוק, שלמה ארצי." והשיר "סייקו קילר" מתחלף ברדיו בשיר אהבה וגעגועים של שלמה ארצי. לא היא תסחוב אותי אחורה לימים שסבלתי את התרדמת שלה. אני אחייה את חיי איתה גם אם תרצה וגם אם לא, אני רוצה להרגיש טוב, ולכן גם עלייה להרגיש טוב. אבל זה כבר מחלחל, אני מרגיש, אותם עננים עקשניים במוח שבאים לצעוק לך שאם לא תשתמש בתאים האפורים הם יעשו שביתה.  "מלי מותק, אולי תתקלחי ואחרי זה נעשה סקס לספתח של הבוקר, מה את אומרת, אה?" "אותך אני צריכה," היא אומרת. "אבל את הזין שלך אני כבר לא אצטרך. אתה מבין... קניתי ויברטור חשמלי שעושה לי את זה רך ונעים עד הפיצוץ ואפילו החשמל לא סוחב..." אני פולט את העשן שבריאותיי לפני שאחנק מהלם. "מה עשית?!" אני כמעט צורח. היא