שהיא ולוותר על הבנת הסיבה לקיומה - במיוחד כאשר מנת משכלם אינם תואמת את האתגר שנוטלים. הדבר נכון עוד יותר כיוון שלעתים קרובות מאוד העיסוק ברגשות הופך לבכי על חלב שנשפך. כך לדוגמא, השאלה "למה לא?" מעסיקה את דעת הכסילים בדרך כלל, למרות שלמעשה המקום לשאול שאלה זו הוא כמו המקום לשאול "למה כן?" - ולנסות לתאר את הרגשות הרלוונטיים באופן שיהיה נהיר כמו התשובה שמבקשים לשמוע על השאלה המקורית. הגם שחקר הנושא עשוי להיות מרתק, אין בו אלא גזל מיותר של זמן יקר, בגלל מה שנאמר לעיל. החולשה הגדולה ביותר של האינטלקטואל היא שהוא אינו מסוגל לפעול על פי התוכניות הגרנדיוזיות העולות בדעתו. הוא אינו יכול לשנות את האנשים כך שיפעלו על פי ראות עיניו. הוא אינו יכול לדרוש מהאנשים שיפעלו אפילו כמו שהוא פועל, שיבינו אותו, שיקחו ממנו דוגמא. אינני יודע אם יכולתי לשמש דוגמא, אבל הייתי רוצה בכך. עליי לספק מזון ליצר ההנהגה, שבאופן מסורתי מת עקב חסך התפתחותי בנפשם של האינטלקטואלים ומתפתח בפראיות בנפש הדיקטטורים. אולם האנשים סביבי אינם נענים לדרישתי זו. וכאשר נענים, אינני יכול להיפטר מן המחשבה שעושים זאת מתוך קונספירציה