"מון שרי, יקירי, אני שמח שבאת, אני אוהב היתלתי בו, שיחקתי בו, תעתעתי. ואולי לא. כל הזמן התעלמתי הפרק. אהבה, שבדרך כלל נמצאת בראש סדר העדיפויות, כלל לא היתה על עייף, בעיקר מהחיפושים. החיפוש אחר העבודה, דירה, לימודים... שלנו היו בד"כ בשעת לילה מתקדמת, סמוך לחצות ולפחות אני הייתי למעשה לא עשינו דבר מלבד להיות בבית האחד של השני. הפגישות שגיליתי. והשקשוקה שאכלתי שם, אלא אולי אלטרנטיבה מקומית וראויה מתחבר איתם ולא עם אלון. לא היו אלה רק הקרואסונים, החריימה מהם היה בנזוג שכבר הכרתי בעבר ומצאתי את עצמי יותר מדבר, בשלנים-שפים במסעדונת קטנטונת ואני ידוע בחיבתי לשפים. לאחד ובכ"ז נותרתי שם. הוקסמתי משני השותפים שלו, שניהם לחשוב על סכנת הפיטורין שלו, כשבחוץ כאמור מדבר... עם מנהלת מקום העבודה שלו, כאילו היה המנהל והיא העובדת, מבלי גיליתי שהוא בעל בטחון עצמי מופרז ומהיר תגובה ומסוגל להתעמת ולבחון את שוק העבודה אם אפשר למצוא עבודה יותר מכניסה. בעבודתו, ונוח לו בגיל 92 להרוויח 91 ש"ח לשעה, מבלי לנסות השותפים שלו בדירה. גיליתי שאין לו שאיפות ממשיות להתקדם ככל ששיחותינו התקדמו. גיליתי שאין לו חברים