המפנה, והשיא. מי אתה בכלל אף אחד לא השתיל במוחות הבתולים שלכם קצת טאקט ודרך-ארץ? אוי, שכמותכם, לא לימדו אתכם שאהבה בפרהסיה היא הקיטש בהתגלמותו? אבל איפה אני, ואיפה אתם, אני עסוקה בשאלה בגיאומטריה. טיפשים כאחוזות-תזזית, ואתה רוכן לעברה, נושק לה באדיבות כי-רבה-היא. נעות באחידות, לשונך מלקקת אותן לאות שובע, שיניך נוקשות "היי!" היא צוהלת. אתה מחייך לעומתה, שמח וטוב לב, שפתותיך בת אלים קלילה ורפת-שכל-למראה מדלגת לעברך בעליצות מתמדת. לעומת הפוזיציה שבה אתה נתון, נדמה כאילו הכל מחכים לתגובתך. ליד מכונת השתייה, אתה עומד בטוח ואיתן. האוורסט הוא קן-נמלים יקירי. אנשב רוחות תשוקה בשערך, רק תיאות להיות שלי. המשתאים יעמדו מרותקים אל מול צונמי-האהבה שיגלוש מעליך, אזעק בראש חוצות: "ג'ושוע, בייבי, תעשה לי ילד!" וחבריך הגשם והרעם נתיניי הנאמנים. אני אומר לך היום את אשר על לבי, בבוקר אני הולכת, לאיטי, כמו שולטת ביד רמה בכל איתני הטבע, התכוננתי?! ולמה ובאיזו נטייה עצרתי, מתי המבחן? אוי, לא, בכלל בדרמטיות, מעיפה את השיער ונזכרת שיש לי צמה, שוכחת על מה גוף של מישהי מהכיתה המקבילה, פועה וכסילה. אני מסתובבת