 כבר ורציתי כבר ללכת. ואז פתאום שרון נכנס לחנות. לי בשקית לחם וחלב והוא הביא לי את השקית, ואני נורא נרגעתי חטף לי את החמש שקל ועכשיו אני מפחדת לחזור הביתה. אז חזן שם הצליח להבין שאמרתי לו ששלחו אותי לקנות חלב ושרון יקותיאל מבייש לבקש ממנו, אז נורא בכיתי ובקושי יכלתי לדבר, ובסוף הוא ורציתי להגיד לחזן ואז התחלתי לבכות נורא. זה בעצם היה די אז הלכתי והלכתי והגעתי ליד המכולת של חזן, נכנסתי למכולת יכולה לפתוח חלון?". וכל האנשים הסתכלו. לצעוק עליו, "איך אתה לא מתבייש, אתה מעשן באוטובוס והילדה לא ופעם איזה איש אחד אמר לי לסגור את החלון. אז אבא שלי התחיל נגיד שהיינו נוסעים באוטובוס, אז אני תמיד הייתי פותחת חלון, אחריו וזה גם לא הכי נעים, אבא שלי היה יכול לעשות ממש בושות. מתעצבנים, או שהם היו מתעצבנים עלי או שהם היו מתחילים לרדוף הביתה ולספר להם את הסיפור, כי אני מכירה אותם, הם היו לכיוון האזור שלנו ובדרך חשבתי מה לעשות. לא רציתי לחזור כבר נהיה יותר חשוך בשעה הזאת, לא ממש חושך, ואני התחלתי ללכת פתח לי את האצבעות והוציא משם את החמש שקל וברח. לפתוח לי את האצבעות. הוא לא הרביץ לי או משהו כזה, הוא