שלה, הקול כשאני מתקשרת לראות איפה הם אני מקווה שהם קרובים ושהם עוד אותו. שלי, שזה יהיה הניסוח של אמא שלי שתמיד עשה לי טוב בלב לקרוא כשאני מוצאת את הפתק אני מקווה שהוא יהיה כתוב בכתב של אמא כזה. השולחן שאומר שהם עוד מעט יחזרו, שהם נסעו לדודה שלי הוא משהו כשאני חוזרת הביתה וההורים שלי לא שם אני מקווה למצוא פתק על לפני שהיא חלתה. עם אבא לקניות או להסתפר או לעשות משהו שהיא היתה עושה פעם, כשאני חוזרת הביתה וההורים שלי לא בבית אני מקווה שאמא נסעה שהוא שלה שהוא באמת שלה. להיות אמא שלי, אני מחכה לחזור ולשמוע ממנה משפט שאני אדע כשאני חוזרת מהבית ספר אני מקווה לחזור הביתה ושאמא שלי תחזור לעמוד בזה. אוכל וזאת שתמיד שם שצריך. אבל אני לא אמא שלי ואני לא מצליחה עכשיו אני צריכה להיות הדואגת והתומכת והעוזרת וזאת שמכינה אני לא מכירה יותר את אמא שלי. אמא שלי חלתה. דוחפת להצליח ותמיד שם כשצריך. שהכל יהיה בסדר, מכינה אוכל, מנקה, מכינה סנדוויצ'ים בבוקר, הייתי מגיעה למה שאני היום בלעדיה. תמיד תומכת, עוזרת, דואגת אמא שלי היא האמא הכי דואגת שיש בעולם. אני לא יודעת איך שיכולות לשגע אותי. דקות שלפעמים שוברות