ממחלת הסרטן בגיל מצוות מוקדש לעומר פרג'ון ז"ל אחי הקטן שנקטף אנחנו כנראה כולנו פרחי האלוהים.. שאותו הוא חוגג למעלה עם אלוהים, וכל פרח כמונו מגיע יום אחד ליום הולדתו, לכל פרח שם וצורה משלו, איך אלוהים יצר אותם כזן מיוחד, אני מבין כמה פרחים זה דבר כה מיוחד, הפרח בליבי נבל, שהורי גידלו אותו וטיפחו אותו, ועכשיו שהפסדתי פרח מיוחד, ובסוף כולנו הופכים להיות הפרחים של אלוהים. מוציאים את הלכלוך המיותר את העלים היבשים, נותנים מי אהבה, דשנים של טיפוח ואושר, שנים הורנו מטפחים אותנו, גדלים ובסוף מגיעים לאלוהים, ואנחנו האנשים כמו הפרחים, אחרי שהם נובלים הם מגיעים לאלוהים. אנחנו מטפחים אותם והם גדלים, הפרחים שבגינה הם הפרחים של אלוהים, אני יודע בברור שכל פרח מסמל משהו מושלם, ועכשיו שכבר גדלתי, ונפתחתי לעולם, מטפח ומשקה אותם שיהיו מיוחדים רק לצידו, רק בשבילו. לא תיארתי לעצמי שיש פרחים שאלוהים לוקח אותם לעצמו, בערוגות השונות, בגינות, ולקישוט, כשהייתי קטן הייתי בטוח שפרחים יש רק על צד הדרך,