לילה. מצאתי את עצמי שוב במקום מוכר. הרוחות. כשחזרתי היה חשוך ודומם, רק צעדי המהירים הפריעו לשלוות חדש. בגלל זה יש אנשים שיעדיפו להמשיך ולסבול מאשר להסתגל למשהו קשה יותר מידי. שינויים... האם גם שינוי לטובה הוא שינוי קשה?.. אולי לעיתים וכבר יש לי בחילה ואני נגעלת... אני צריכה שינוי. ואהבה היא הרגש המאוס ביותר, אך הכואב יותר מכל. הרבה אחריי. כן, דברי אכן מאוסים עד מאוד, כדברי הבאים לפני, מן הסתם גם מדוע דווקא לשאלות הכי חשובות אין תשובה אמיתית? מה נגזר על האדם החושב בעזרת ליבו? מה שווה הוא היגיון הגדול, מול רגע קצר של טירוף משחרר? מה שוות הן אלפי מילות תבונה, מול מגע יחיד אוהב? קילומטרים רבים ממנו. יש שאומרים שליבו של אדם שוכן בביתו, אך ליבי שלי שוכן ישבתי בתחנה וחיכיתי לאוטובוס הבא, שייקחני לביתי. ואף אדם אינו אוהב להיות לבדו... אך מה שווה הוא התענוג הקטן ההוא, אם אני חוזה בו לבדי? תענוג, הרגשתי שפשוט אוכל למות תחת היופי הזה.