את שר הביטחון יוצא מסמטא צרה, ללא עבודה. סגן משה כהן מיהר אל המקום בו החנה את רכבו. הייתה לו הרבה התפלא שלא חשב עליה קודם - סמים. הסרבן בא לקנות סמים. שמזמינים אותן הביתה. התשובה הייתה כל כך ברורה שסגן משה כהן המחשבה באחת. הסרבן נראה לו מהטיפוסים של הזונות של הביוקר "אולי הסרבן בא לכאן לחפש זיונים", חשב לעצמו, אך שלל את אותו שעדיף לו להסתלק. הוא קם והלך. התייחסו אליו ביראת כבוד ובחשש, אבל מבט אחד בבעל הבית לימד סגן משה כהן לא היה מורגל ביחס כזה מצד האזרחים, שבדרך כלל הבית. "תסתלק מכאן לפני שאתה מבריח לי את הקליינטים", סינן בעל הפוך?" "אני כאן בתפקיד", אמר סגן משה כהן, נעלב, "אפשר להזמין הבעלים, "זונות?". לרצונו. "הפוך", אמר לו. "מה באמת אתה מחפש?", שאל אותו מאוכלס בזרים ששתו בירה כל היום. בעל המקום ניגש אליו ושאל כשעייף מהשוטטות התיישב בבית קפה )כך הכריז השלט(, שהיה לסרבן לחפש כאן?", שאל את עצמו. ברחובות המוזנחים וספג את האווירה של הסביבה. "מה לעזאזל היה לא זיהה אף אחד את התמונה של הסרבן. הוא בילה את היום בשוטטות גם ביום השני שסגן משה כהן בילה בתחנה המרכזית הישנה בתל-אביב לסמוך עליו.