הצאן, הילדים והכלבים. עכשיו שומם שם. יהונדב נעלמים, ויכין מתבונן החוצה, להיכן שקודם היה עדר החלון הקטן, ומתבונן בו החוצה. קול שירתה של עליה וצחוקו של כבדות ויגעות. יכין הולך את כל הדרך אל קצה החדר, ניגש אל הם שמים לב אליו, מסתכלים עליו ומחווים כלפיו בתנועות ברכה מכן ממשיך ללכת לאיטו בחדר, חולף שוב על פני הכלואים האחרים. קול צחוקו של יהונדב. יכין נעצר לרגע קל, מרים ראשו, ולאחר שירה של עליה )סצינת פתיחה(, ואליו מצטרף לאחר עוד מספר שניות ואבל, הליכתו איטית ושפופה. לאחר מספר שניות מתחיל להישמע קול השומר פותח את דלת חדר הכלואים. יכין נכנס, פניו מלאות יגון פנים, יום, בית הכלא ברור אם היא תיענה לבקשתו. עליה מרימה עיניה האדומות ומלאות הדמעות ומביטה ביכין. לא עליה, תשירי לי את שירך. יכין ושותקים. לאחר כחצי דקה מביט יכין בעליה. יכין חש כאב צובת בליבו. השניים יושבים, מבלי להביט זה בזו, היינו היום נסמכים על שולחנו של יהורם. בוחר לעזוב, יהונדב יוצא מדי יום לעבוד כדי שנוכל לאכול. אפילו אם היית ואני הייתי שרה לכם. אנחנו לבד היום, יכין. העצים, היינו יכולים לאכול בפרדס מהפירות שגידלת, יהונדב היה רץ בין