מולי. ברקע שמעתי דלת נפתחת והתחלתי פוסעת לכיוון הצליל. הוא עמד שם, גבוה ומוצק עם חיוך מואר על פניו הרכות, תכלת עיניו בחן אותי ארוכות. הושטתי את ידי ללחיצה והרגשתי את כף ידו החזקה, ידו המכילה את כף ידי העדינה. הלחיצה גרמה לי להיות בטוחה, הוא יפדה את ההמלצה. הוא יקבל ממני תעודה. הוא הוליך אותי ברכות פנימה, הוביל אותי לחדרון קטן וחשוך שרק נורה של אבן מלח אדומה דולקת בכניסה. קשה היה להתרגל לחושך השורר וכשהתחלתי לזהות פרטים נוספים, ראיתי בדים תלויים על הקירות, נותנים מראה רך ונעים, רך ומזמין. ראיתי שידה ועליה דלוקים שני נרות, ראיתי מושב זוגי מרופד בבד קטיפתי, צמוד אל הקיר מימיני. הנחתי את תיקי והסתובבתי סביב צירי. הבחנתי במיטה גבוהה שעמדה במרכזו של החדר. ניגשתי אליה, מניחה את ידיי על הסדין הרך והנעים שעטף אותה. מיטה מזמינה היא היתה. כמו אמרה "בואי, שיכבי עלי". הוא הורה לי להתפשט ולהיוותר עם תחתון וחזיה. ברגע זה ממש נתקפתי תחושה של בושה קלה, הרי הייתי מתחת לשמלה בלי אף אחד מהפריטים האלו. התעשתתי מיד. בחנתי את מבטו בזמן שידיי התרוממו להפשיל את שמלתי מעל לראשי. הוא לא הניד עפעף.  נותרתי עירומה