בעיניים הרעבות, המוגן. מתוך סקרנות או פחד, פתחתי לו אותו והנחתי לו להיכנס למתחם האופל בעיניו חדר דרך החורים הצפופים שבשער המרושת, ואני, באוצרותיי. על הדשא שליד הבריכה, והנחתי לאספסוף לאכול את היקר ואת השער הממולכד, היה מבחינתי כאילו פיזרתי את לבבות האבטיח במקרה רגיל, לא רק שלא הייתי קם בכלל, לנטרל את הגדר המחושמלת הנער הפסיק להתמתח, וראשו הסתתר עתה מאחורי השער. האפלות, פחד החליף את העצבים. "נו, דבר", ניסיתי לומר בעצבנות, אך כשצללתי שוב בעיניו פעמיים עד שהגעתי לשער הממולכד. "בסדר אני בא!" הוא הצליח להרגיז אותי כשחזר על המשפט עוד עליהם קודם, כמו איזה רובוט שמחבר את המילים מתוך מאגר נתון. "אני רוצה לדבר אתך", הוא חזר על דבריו באותו האופן בו חזר הנער ייגמר מהר. ההשכרה, למרות שלא ניצלתי אותו עד תומו, וקיוויתי שהעניין עם קמתי מכסא הנוח בצער קל, שעכשיו אצטרך לשלם עליו את מלוא סכום סגרתי בואקום את מיכל הלבבות ונעלתי אותו בצידנית הסולארית. "אני רוצה לדבר אתך", אמר. הנער הרזה, שעדיין עמד על קצות אצבעותיו. כאילו השטן עצמו ירד והביט בי דרך עיניו השחורות לגמרי של "מה אתה רוצה ממני?" פלטתי בבוז אך