אותנו לבד, שתינו, לעד. והיא חונקת אותי השתיקה... כמעט לא נותר בי אוויר, ואתה - כחסד אחרון -  שובר אותה - את השתיקה - עם טריקת הדלת... עזבת. עכשיו אני לבד. גם את השתיקה שברת, עכשיו אני נושמת, נשימה, ועוד נשימה, נושמת... ובוודאי שמעת את צרחותיי מעבר לדלת...