לא נותר להנרי עוד הרבה זמן לחיות.  הוא גסס לאיטו בביתו במהלך חצי השנה האחרונה, מאז  שהיה אצל הרופא שהודיע לו לקונית כי נתגלה גידול במוחו  באיזור האונה השמאלית.  זה הצחיק את הנרי קצת כי הוא היה שמאלי. חצי שנה היתה גם פרק הזמן שעבר מאז שראה מישהו בכלל, ועכשיו היה לו מבקר. הביקור לא בא להנרי בהפתעה, אך הוא עדין הרגיש כאילו הקרקע נשמטת מתחת לרגליו. הנרי לעלע ובלע את רוקו. זה לא היה ממש נחמד לצרף פנים לאותו קול סמכותי ומתנגן שהודיע לו ברשמיות אתמול על מותו המתקרב.  "מחר בערב אתה תמות", כך הוא שמע קול באוזנו הימנית  שלמזלו עוד תיפקדה.  הוא בדיוק היה עסוק בלהיאנק מכאבים בעודו משלשל בחדר  השירותים, והוא הופתע עד כדי כך, שהיתה לו יציאה חלקה  כמו שלא היתה לו הרבה זמן. "כמו כן אני אגיע אישית לקחת אותך מעבר לחיים, וזה עלול לכאוב לא מעט לעזוב את גופך השבור".  הנרי נאנק שוב, והקול נטש אותו.  במהלך עשרים וארבע השעות האחרונות הוא ניסה לסדר את  עזיבתו את העולם בצורה מכובדת למדי, אבל הוא בעיקר תהה  ופחד כיצד ייראה המוות. ועתה המבקר היה כאן בביתו כמו שהבטיח, המוות המובטח. המוות לו הנרי ייחל. למבקר היו