מהספק. וככה הוא הצליח לעצבן את אבל הוא לא הקשיב, ואפילו לא עשה כאילו הוא מקשיב, כי הוא לא הריבים לדברים החשובים באמת. לו כל מכריו שלא כדאי לו להסתבך על כאלו שטויות, שישמור את מגבלות הלבוש בתחום ביה"ס, ולמרות שידעו שהוא כנראה צודק אמרו כשלמד בחטיבת הביניים התווכח עם המורים על שעות הלימודים ועל לפעמים פשוט צריך לתת לאנשים ליהנות מהספק. מול עיניו. דברים נוראיים, ודברים שנראים בעיניו כחוסר צדק משווע, ממש למלחמה. הוא לא הבין שלפעמים הוא צריך להבליג גם אם הוא רואה כלום, כל פעם שחוש הצדק שלו היה מתעורר, הוא ישר היה נכנס שהוא לא ידע לתת לאנשים ליהנות מהספק. הוא לא יודע להבליג על היו לו חרטות, היו לו דכאונות, אבל הבעיה הכי גדולה שלו היתה