אני שנאתי את זה. הספר שכנע אותי, עשיתי. נראתי כמו מישהי רגילה אפילו, וכולם די החמיאו לי על אפילו ניסיתי להתיפייף בשבילו. הלכתי להסתפר, מה ששנים לא אפשר לקיים קשר בנינו. ודווקא בו התאהבתי. נו, לא כשלון?! אני מטורפת עליו. כל מה שאני לא אעשה, לא ישנה את העובדה שאי שהוא יוצא מהשער של ביה"ס. מטומטמת שכמותי. מאז שאני בתיכון תלמידה שלו. סתם עוד אחת מהאלף שהוא מלמד, שהוא שוכח ברגע בנינו משהו. הוא נשוי, באושר אפילו, עם ילדה. ואני? אני סתם מקווה, ממש כמו ילדה קטנה, אבל אני יודעת שבחיים לא יהיה למשל על ניתוח "לבדי" של ביאליק, אבל לי לא איכפת. לפעמים אני שלמים, ואף אחד לא מקשיב, ורק שנינו נמצאים שם ומדברים שעות ישמו לב אליי. לפעמים באמצע השיעור אנחנו מנהלים ויכוחים מהופנטת, עונה על כל השאלות ומשתתפת בשקט בשקט, בשביל שלא זה פשוט לגמור. אני על 001. אני יושבת שורה ראשונה כל שיעור, הוא הכי מדהים בעולם. מכל הבחינות. איך שהוא מסביר את החומר, חוץ מספרות. זה המקצוע הכי אהוב עליי. אילן, המורה לספרות, עוד דוגמא היא, שבלימודים אני על נכשלים. הכל פשוט בלחץ 05. להקיא. וזה רק דוגמא אחת לזה שאני פשוט כשלון. שעה