לראות גם את המבט העצוב בהתעלמות מוחלטת. קשה במיוחד היה לעבוד בטאטוא שבילי הגן בזמן היה מרגיז ביותר לראות אותו במצב כזה, ולהמשיך בעבודה שמישהו יעשה כבר משהו, ידבר איתו, ישפר את מצב רוחו האומלל! מיום ליום גברו דאגותיי. האין איש רואה בסבלו של הנסיך?! רגועה, אך לא מאושרת. כלל וכלל לא מאושרת. אך הנסיך לא נראה כשומע את דבריי. יום יום התהלך בגן בהבעה שהייתי רוצה.' מצטער שאין אני יכול לעשות זאת בעצמי, נסיך יקר. האמן לי 'נסיכי, היה מאושר... קרני השמש מלטפות אותך, מנסות לנחם. עידוד בשמי.' 'ראה, נסיכי! פרחי הגן בשיא פריחתם - הם שולחים אליך דברי בגן.' 'תחייך, נסיכי. יום יפה היום, במיוחד בשביל הטיול הקבוע שלך במחשבות. בהיותי חסר יכולת לנחם בדיבורים, תמיד יכולתי לנסות לנחמו דבר שכזה. ישמור - לחבקו באהדה. ידעתי כי אתגרה ברוחות הרעות אם אבקש מעט, ואפילו לא העזתי להוסיף נגיעה מעודדת בכתפו או - אלוהים הארוקי להיות הנסיך, ולו לרגע אחד, כדי שאוכל לגשת ולנחמו ידעתי שאיני מסוגל לעשות זאת, אך לפעמים הייתי מבקש שיפסיק בצערו, ואולי רצון לנחם. רציתי לרחם עליו. לא מתוך פגיעה בגאוותו, אלא מתוך השתתפות שאסור לי