יום הולדת, היום משחק כיסאות בהילוך נמוך, במסיבת יום הולדת של גיל שמונה. גם אתה- מסתובב סביב הספה עליה אני יושבת. מעגלים איטיים, כמו כוס תה חדשה, מהולה בכף וחצי רום. הארומה מסתחררת ומסחררת וכך החתלתול יצטרך להתאמץ קצת, אין ברירה ואין פשרה. אז הערב כדור הצמר מתחמק אל מתחת לספה, מעבר לטווח ההשגה. להבין כל חוט ממנו, כל עיקול בצורתו העגלגלה? הזה מתגעגע כל כך לתשומת הלב שהושקעה בו מלכתחילה? לניסיון וכל מה שנשאר זו הקפיצה ונעיצת הציפורניים? אולי כדור הצמר הביישניים וחסרי הוודאות שהיו בהתחלה נזנח מאחור כמעט לגמרי ואולי כדור הצמר הזה מתחלחל מהמחשבה על פיה מנהג הרחרוחים מאליו, תמיד יודע היכן הוא ימתין לך, כשרק תזדקק לו. נמצא ברשותך כל כך הרבה זמן אתה מתחיל לראות אותו כמובן על ערך סנטימנטלי שהזמן לא יכול לו. ועם זאת, אחרי שחפץ שכזה ובלתי מזיק לרגעים של חוסר מעש ועדיין קיים בהם הניצוץ המרמז פגומים, סדוקים, מאובקים ודהויים- הם עדיין מהווים שעשוע חביב שלו. ככה זה עם עקרון החפצים הישנים-גם כשהם כבר חצי פרומים, חתול מנומנם ומשועמם שזקוק נואשות לכדור הצמר הישן והחבוט ומוחק לי מציאות שכולה אשליה. מסמן