חיוך רחב. ראיתי מרחוק את אישתי יושבת עם עוד מישהו, לא זיהיתי מי. כמה דקות ואז לעלות לישון. הייתי קצת עייף, אז החלטתי לרדת למטה למסעדה, לשבת עם אישתי אוהבת...". יצאתי מהחדר והתחלתי ללכת לכיוון המעלית. השלוחן, אישתי אוהבת לרשום פתקים: "אני במסעדה למטה, תבוא. כשנכנסתי לחדר לא ראיתי את אישתי, אבל ראיתי פתק קטן על לאחר שעתיים וחצי ללא שום תוצאה מהחיפוש חזרתי למלון. אותי כשאישתי מטיילת. החלטתי קצת לטייל בעיר לבד, לחפש משהו לא רומנטי, משהו שיעסיק 'אני הולך אני חוזר יותר מאוחר' אמרתי לאישתי ויצאתי מהחדר. רומנטי, מתחת לאור רומנטי. הכל רומנטי פה. היא חייכה. 'איתך?! איך לא?!' עניתי לה ברומנטיות, בעיר רומנטית, בשביל 'אז...אתה נהנה?' אישתי אמרה וקטעה לי את קו המחשבה על סיון. כמו שתמיד הייתה. התראנו. הייתי כל כך סקרן איך היא נראית, עם היא עדיין מושכת אבל הייתה לי הרגשה שאנחנו ניפגש בזמן הקרוב, אחרי 91 שנה שלא הבן אדם האחרון שציפיתי לראות בפריז, זאת סיון. לא יודע למה אותה רומנטית. להשאר בחדר שבוע שלם, אבל מה לעשות שאישתי אוהבת לטייל ולשחק ת'אמת, כל כך התלהבתי מהסווטיה שהביאו לנו, שלא היה אכפת לי