הרזה, ענודת טבעות ומצוייצת בחולצת גדילים הגיע זוג בשנות השלושים ושוב שאל חיימיקו לאיזה שעה הם "נשאל את הרופא וגמרנו," ושתק שתיקה מלאת חרון כבוש. הרים את קולו על דמותו הרכה של חיימיקו שהתקפד ואמר במורך-לב: "קבעו לי ככה במוקד לזימון תורים, עכשיו אני נכנס!" הבחור "ומה השם שלך?" החזיק ברשימה. "לארבע ועשרים," ענה בביטחון. השחרחר לאיזה שעה הוא מוזמן. מרוטים. חיימיקו, שהיה חשדן גדול וקנאי לתורו, שאל את הבחור הופיע בחור רזה וצלופחי כבן- 03 עם זקן בן שבוע ובגדים בביורוקרטיה של קופת-החולים. את שמו ואת השעה כתיקונם )"ברוך השם!"( ורווח לו כי לא בטח ד"ר יעקובוב סגר את הדלת בשקט. הוא בדק את רשימת-התורים ומצא הייתה פתוחה עם חולה קשיש בפנים. חיימיקו אחז בחזקה בטפסים. ביום שני בארבע ועשרים עמד במסדרון הריק ודלתו של ד"ר יעקובוב למען מעקב תקין ושם אותם על שולחן-העבודה. ביום שבת כבר הכין את טופס הבדיקה וגם את זה של שנה שעברה, הטופס לרופא. נקבע לו תור ליום שני בארבע וחצי אחר הצהריים. חשד, ובצדק, שהיא מנסה "לחלוב" אותו, ענה בשלילה ולקח את הבוחנת שיש ירידה בשמיעה והציעה לו להתקין מכשיר-שמיעה. הוא השמיעה, לקח