חבריי העכברים, ההנחה הראשונית שעליה נחים כל המשלים, היא שהאירוע אותו באה היצירה להמשיל אכן התרחש בצורה זו או אחרת. לכן, כשאנו באים להמשיל נושא כאוב ושנוי במחלוקת, כמו הטבח שביצעו החתולים בעכברים - שעם השנים גדלה האוכלוסייה הטוענת כי התרחשה רק בראשו הערמומי של גזענו המניפולטיבי - עצם כתיבת היצירה כאילו אומרת: "אכן, הטבח התרחש."  היות ותפקידו של האמן ותפקידו של ההיסטוריון הינם שונים בתכלית, על כל אדם, שאפילו מתיימר ליצור אמנות, להסתייג ולהתנער מכל יצירה העלולה במהותה לקבוע עובדה היסטורית. מי אני שאקבע, ללא סייג וחשש, כי הטבח התרחש? עדויות וניצולים אמנם יש, אך האם די בכך כדי לתת תוקף לטיעון היסטורי הרה גורל, שמשמעותו עלולה להכתיב את מציאותינו היומיומית כעכברים? חשבו על כך - לו היינו מגלים כי הטבח ללא ספק התרחש, בוודאי היינו מפסיקים מיד כל התקשרות עסקית או תרבותית עם גזע החתולים!  מחיינו היו נעלמים, בבת-אחת, הגבינה המיוצרת מחלב החתולות, הספרות הנאורה של גזע אינטיליגנטי זה ואף עבודות המלאכה המדהימות, שהחתולים מייצרים בעזרת ציפורניהם החדות. בסופו של דבר, הטבח הוא רק שמועה... מין זיכרון לא