משתייה ושהיא בקושי עומדת. שוב שלושתנו דנו באופציות בשעה כזו. באופן מפתיע, היא הייתה מאוד סלחנית. שמתי לב שרוני שרית, כי אנחנו יודעות איך היא כשמעירים אותה, בעיקר כשמדובר לא מצאנו כלום. בהתחלה היססנו להעיר את אחות הסנדוויץ' שלנו, המפתחות של הבית ושל האוטו ושל הכל. מפתחות רזרבה לבית שלה. כל הצרור שלה כנראה נעלם במסיבה - עם כזו, תוך כדי חיטוט נמרץ במגירות במטבח, וחיפוש נואש אחרי התחלנו לדבר על איזה מזל שהייתי ערה, ולמה בכלל אני ערה בשעה באופן סמלי ביותר. אה, והיה גם סטטוסקופ. השחור הארוך שלה מעור, ומתחתיו בגדים שהזכירו מדים של אחות, איבדתי את המפתחות. נתתי בה מבט בוחן: היא לבשה את הז'קט פתחתי לה את הדלת, די בשוק מהעניין, והיא אמרה לי: לא תאמיני, רוני, מכופפת משהו. הדלקתי את האור במסדרון והצצתי בחור של ההצצה. ראיתי שזאת בשעה כזאת של הבוקר. האמת, פחדתי... בהתחלה הייתי מאוד זהירה וגם לא היה לי מושג מי זה יכול להיות בעשרה לשלוש. בלילה. לאחותי הגדולה יש מזל שהייתי על האינטרנט, כשהיא דפקה על הדלת