על מי מנוחות, החורף יגיע ועימו הגשמים הברוכים. אולם, מלכתחילה, הדברים לא התנהלו על מי מנוחות.  באחר צוהריים אחד, סתווי למדי, ישבה דניאלה, כהרגלה, על גבי מעקה האבן, ואכלה את ארוחת הערב שלה כשהיא משקיפה על העוברים ושבים מלמעלה. השמיים נראו קודרים בשעה זו ונראה היה שהיורה עומד בפתח. השכנות אספו עוד קודם לכן את כביסתן התלויה על חבלים שבחצר, מחשש שמא גשם עז ירד על הארץ וירטיב את הבגדים הנקיים, שכה עמלו לכבס במו ידיהן. מדי פעם עברו על פני דניאלה השכנים, אשר חזרו לביתם מעמל יומם. יונל עבר בשביל, הנהן בראשו לשלום ומיהר עם אופניו לביתו. אחריו נראתה אנה, אשר חזרה מן הספרייה העירונית, חולפת מולה, לאחר שבילתה שם שעות ארוכות בהכנת השיעורים. השנה התכוננה במרץ לקראת מבחני הבגרות. בעוד דניאלה לועסת את המזון שבפיה, נראה עולה במדרגות הבית האדון מורגנשטרן, כשהוא מעלה את אופניו  למעלה לאט לאט, תוך שהוא נושם בכבדות. משראה את הילדה הישובה על גבי המעקה, נתן לה צביטה קלה בלחייה, כהרגלו, נטל את אופניו והמשיך בדרכו  ימינה ולשמאל (שלו) לעבר המדרגות המובילות לביתו שבקומה השנייה. לפתע, תוך כדי הליכה, חש לא טוב