שנה, איזה בוקר אחד, הגעתי כרגיל לפתוח את הדוכן עם שחר. תופתע לדעת מה היה המרחק בין שתי הלסתות שלי שראיתי תינוק בעריסה מונח ליד הדוכן. ואני, כולה סביחאי צעיר בשיא אוני, מה לי ולתינוק קטן. החלטתי למסור אותו, שיהנה מהורים אמיתיים... (דברי אלברט מלווים בפלאשבק של האירוע) גרשון מתרומם מכסאו, מתקשה לעצור את הדמעות בעיניים. מתקרב אל אלברט, שקם אף הוא, הם מתחבקים בחום. גרשון: יא באבא! אלברט: איבני! גרשון (נפרד מאלברט): רגע, רק דבר אחד עוד לא הבנתי... מי אלו כל אותם "יתומים אחרים" שהקיוסקאי והמזכירה דיברו עליהם? מי הוא אותו בחור שקלטתי ברחוב? אלברט: האמת שאין לי מושג, אלו לבטח אחיך למחצה הפזורים ברחובות העיר... גרשון ואלברט יוצאים יד ביד מהדוכן... אלברט וגרשון בצוותא מאחורי דוכן הסביח, מחלקים מנות לכל דורש...