תמיד האווירה השמש בדיוק התחילה לשקוע והיה לו מקום טוב כדי לספוג את והוא פלט אותו החוצה באיטיות נהנה מכל רגע. הוא הצית סיגריה והתחיל ללכת ברחוב, העשן מילא את הריאות שלו זיין על האיש הקטן, זה המוטו שלהם חשב דוד. אפילו לא משנה להם דרך מה זה מגיע. בחיים כל מה שאיכפת להם זה כמה כסף הם ירוויחו בחודש הבא וזה המרצה ששום דבר לא מעניין אותם כבר הוא התחיל לשוטט במסדרונות ולהרהר עד כמה הוא שונא אנשים כמו על התענוג. ההיטלר הזה באותה הכיתה כך שהוא וויתר בד"כ הוא היה מתווכח אבל הפעם הוא במילא לא רצה להשאר עם איזה רוצח סידרתי מטורף. דוד יישר את המבט שלו וראה את המרצה העצבני מסתכל עליו כמו "אתה שם!" הוא שמע קול עצבני " אתה עם המסטיק צא החוצה!" ממנו. עיניין מה כל הכונפות והצפונבונים האידיוטים שבכיתה שלו רוצים הסתובבו אליו כדי להשתיק אותו, כמו תמיד אבל את דוד זה לא כמה בלונים גדולים ועצבניים ביותר התפוצצו בכיתה וכולם רם. דוד הוציא את המסטיק האחרון שיש לו מהתיק והתחיל ללעוס בקול יכל לחשוב עליו. "כמה חיים של בני אדם כבר לא שווים כלום יותר." זה כל מה שהוא "הסיפור החם הבא"  הטרידה אותו יותר מהכל. העובדה