רוצה לשכוח רק לרגע מה לנו כאן עושים. מחפש מהות לחיי, ברגעים כה קשים, ורוצה לחייך, לצחוק ולשמוח. כמו כולם מהמוות מפחד, ואני כאן מתבודד, והצער משתלט על כל נפש חיה. הכאב נהיה לנגע, השפיפות הפכה לקבע, אין אור בכלל בגטו. השמש על עירנו לא זורחת, כבר נמאס כאן לחכות לבוא הגאולה. מי הבא בתור? מתי ייהרג כאן עוד קורבן? יהודים דינם מיתה. כי כולם כאן כבר יודעים, הדממה כאן בלילות, מפחידה ומדאיגה, אך איש לא רוצה אותו לשלם. גם למוות יש מחיר, הצער פה שולט, הדמעות מחירן יקר, שיום אחד מישהו יבוא ויוציא אותנו מכאן. והשקט הוא רק תקווה,