ואני יושב לבדי ומביט... אך אינו מושג,אינו נשזר...רחוק הוא ממני... הצבע לא אבד והוא כחול,ובהיר עמוק ,וטוב בדימיוני מקודם,ולא אוכל לציירו עוד. וסופו מי יידע עד היכן,נשאר,מזכיר לי את שהצטייר רק תכלת הרקיע שאינו נגמר ותחילתו אינו נראה וגם בי לא תבטנה... אך עדיי לא תגענה,ואני יושב לבד ובעיניים איני מביט והן נוצצות בעוצמה ומסנוורות בעוצמתן ויופיין, כחול,ובהיר עמוק ,וטוב,כתכלת הרקיע! כחלק שאינו סח וצורב בתודעתי. נעלמות כאילו לא הופיעו,אך נשארות מקובעות