שוב התמכרתי לאשליות. "שיט", חשבתי לעצמי, והרמתי עיני מהדף. ירח מלא. ויתנשקו לאור הירח. ויהיו זוג. ואז הם ייצאו. ויגיד אני אוהב אותך. אולי בעצם, הוא מחר יתקשר. אולי הוא יודע שזה לא נכון. אולי סתם היא חשבה ככה. ומי בכלל אמר שהיא מכורה? אפילו שהיא מכורה. לפגישה הבאה, אדווה כבר לא באה. "זהו ראשיתו של תהליך הגמילה" הסביר המנחה. והידיד ההוא שלה, שגרר אותה לפה, הביט בה בהסכמה. "אז אמרתי את זה. אז מה?" שאלה בעצב. "אני מכורה", פלטו שפתיה בחוסר רצון. "אני מכור", שמעה כהד את דבריו. 'אני מכור'.". "רואים? היא בשלב ההכחשה. בואו נעזור לה ונאמר כולנו ביחד: "את בתהליך ההכחשה", הסביר ברוך המנחה, ואז נפנה לשאר האנשים: כמה ראשים נפנו אליה. קצת יותר. "מה אני עושה כאן?" שאלה את עצמה, קודם בשקט ואז בקול רם. ורם