בינה לבין מיכל. עיניה מורמות לאטן לעברו של חסאן, ואחר חיוך קטן עולה על פניה שהופך לצחוק מתגלגל. חסאן מביט בה בתימהון לרגע, ואחר מצטרף לצחוקה. היא מתיישבת לידו והוא מחבק אותה, הפעם בידידות ובחום של חברות. שרון קמה לאטה, מהורהרת. "מה אתה חושב שקרה בין נפתלי לבין אליס?" היא שואלת, "גם כאן התערבה הדת או הממשלה?" "אני, ובעצם אף אחד, לא יודע אם בכלל היה שם רומן", אומר חסאן, "אף אחד לא דיבר ולא מדבר על זה. סוד שנלקח לקבר." "נראה לי שלא השגתי את הסיפור שבשבילו באתי", אומרת שרון, "לפחות שמעתי סיפור מעניין שנראה לי שהעורך יאהב לא פחות." "בתנאי אחד", אומר חסאן, "זה סיפור דמיוני, בלי שמות ובלי פירושים מיותרים, סיפור דמיוני על אהבה לא ממומשת." "אוקיי", אומרת שרון, "בבוקר אחזור לתל אביב, בוא בערב לצימר שלי ונעשה מסיבת פרידה." חסאן מגיע בערב לצימר ומוצא את שרון כמעט שיכורה לאחר שהתקשרה לעורך שלא הסכים לקנות את הסיפור על אהבתו של חסאן למיכל. מתוך תסכול היא מנסה לפתות את חסאן לשכב אתה, אך חסאן, שזוכר היטב את אירועי אהבתו למיכל, דוחה אותה בעדינות. שרון הופכת מתוסכלת יותר, שותה עד שמאבדת את הכרתה ונופלת