טיפות זיעה נזלו על פני, על גבי ומאחורי רגליי, נקבוביות זיעה שמעולם לא הכרתי עבדו עכשיו במלוא המרץ. ניסיתי להסתיר את הנשימה המואצת אך ככל שהשתדלתי יותר כך הרגשתי יותר קרוב לאובדן ההכרה. למרות הכל עמדתי זקוף מולו. רק לא להישבר, רק לא להראות לו שאני חלש, זה רק יגרום לו לרצות לחשל אותי יותר, לחזק אותי, לעשות ממני גבר למרות שאינני זוכר שנבראתי משהו אחר. הרמתי את ראשי והבטתי בו, או לפחות ניסיתי. את העיניים שלו בקושי ראיתי, כובע ב' מתוח הסתיר אותן וחלק מפרצופו. קיוויתי שהוא לא רואה את פרצופי המפוחד. - "איתי פול 50" ירדתי ישר למצב שתיים, הנשק על ידי שמונחות על הרצפה והתחלתי לספור. "1 המפקד, 2 המפקד, 3 המפקד.." אחרי 15 שכיבות שמיכה הוא הניח עלי את הרגל ודחף אותי למטה. נפלתי. "קום אפס!" הוא צעק עליי, "לא סיימת!" לא הגבתי, ידעתי שאני חייב לשתוק ומלא פקודות, עד שזה יגמר ואז לא יכאב יותר. חזרתי למצב 2 והמשכתי, בעוד שרגלו דורכת עליי באגרסיביות ובכל פעם שאני מנסה לעלות דוחפת אותי למטה.  לא נכנעתי, אך הרגשתי שאני עומד לקרוס, הידיים שלי רעדו וניסיתי להסתיר את זה כמה שפחות. תכף זה נגמר אמרתי לעצמי,