"בעצם לא אכפת לי להתרסק אחרי חוויה כזו נהדרת אבל זו לא הייתה אמת, וגופי שידע זאת, המשיך בנפילה חופשית "אני אוהבת את הרוח המלטפת..." "חשבי מחשבה נעימה," פקד-התחנן האור שלידי. לא נפתח. התחלתי נופלת במהירות גוברת והולכת כלפי מטה. כמו צנחן שמצנחו יכולה לומר אפילו היכן, אבל זו הייתה כנראה  טעות חמורה. עתה "מעניין מה קורה לגופי שם למטה." עברה מחשבה, האמת אני לא כמובן שלא הצלחתי לזהות מהיכן. מעולם לא הייתי טובה בזאת. היו אוזניים, איזה מוזיקה שמימית. נשמעה אפילו מוכרת, אבל ומעל אלפי כוכבים מנצנצים. היה נדמה לי שאני שומעת, במה  שפעם הבטתי סביבי. פה ושם עננה קלילה, מרחוק כמה כדורים זוהרים משוחררת  וקלה. יופי, העולם הולך ומתרחק ואני חופשייה. מעולם לא חשתי כל כך זווית, תפסתי תאוצה ונסקתי כלפי מעלה, אל עבר הכוכבים. איזה עיניים, את ניצוצות הכוכבים מעלי. הם זהרו בעוצמה, החלפתי איבר בגוש הנוצץ והזוהר שלי 'גב', וקלטתי במה שפעם היו ואני ויתרתי. במקום זאת התהפכתי על גבי, אם אפשר לקרוא לאיזה היה משהו מבלבל במחשבתו שהועברה אלי בדיוק כמו המחשבה הקודמת "מה כבר יכול להיות מסוכן באור? זה בסה"כ אור, התרסתי,"