רמי: ובמילים אופטימיות אלו נעבור למבזק. השבח לאל! רמי: השבח לאל, השבח לאל. זהבה: מהפה שלך לאזניים של אלוהים. רמי: הוא עוד יספר וירחיב. גם טוב יהיה בחייכם וחסד רב. דודו שותק. כל השנים?! זהבה: כן רמי אתה צודק. עוד נדבר בכך. אבל דודו. מדוע לא ספרת הלילה. ותבינו רבות על חייכם. רמי: ואני חושב שרבות עוד תלבנו הלילה אתה ואשתך את העניין דודו: כן. רמי: סיכמת זאת יפה הייתי אומר. זמננו למבזק עוד רגע והגיע. לפחות בשיפוט. שהרי לא כל חלאה, יש לה סיבה. אבל חלאה עם סיבה. וככזאת אני ראוי להטבות, ואם לא במעשים הרי הקודם. לכן אני חלאה. אבל שירשום עם ישראל כולו. אני חלאה, דודו: ולכן רמי, אני לא מסוגל לעבוד, ואם נחזור לענייננו רמי: זה מקרה בלתי רגיל. אם תרשה לי להעיר. עצמי בקזינו. ידעתי כבר מה אני אעשה לאחר השחרור. ושכבתי מדמם על השלג הקר. אבל בזמן שאני שוכב אני רואה את ובאמת, תשוקה למכביר נשפכה שם אותו לילה. אני נפגעתי קשה בידי אתה יודע הלבן של האדישות תמיד כובש בסוף את האדום של התשוקה. והאדום לבן ושניהם התערבבו לגוון ורוד. אבל בסוף הכל לבן - כי דודו: רבים מחברי נהרגו אותו יום על החרמון. הלבן הפך אדום,