מהול טפטוף סביונים.. משאיר ניחוח גופך ולא משאיר לי דבר, פורש כנפיו ובורח, הנשקפים בין אבקנים סופג הדיי מבטך כמיהתי לפרפר התר מפרח לפרח להסיר לוט הדממה.. ולא די לו ביין וגל הלחישות מילא ראשי עד שיכרון שיבשו קרניי חמה מקרקעית ללא מים סחף התחושות שולה פתיתיי זיכרון לא מתחשבים ברגשותיי.. כמו בשיח חרשים וקסמיי התעתוע מובילים אותי הלאה שהיו פעם אדמותיי חולשות אדמות טרשים