מזוכיסטית אבל זאת בסך הכל הגילטי פלז'ר של היאנג אדולטס של המאה ה21. היכולת הנוראית הזו להשקיף ישירות לתוך מהלך החיים של מישהו אחר גם כשהוא כבר לא אמור להיות חלק מהחיים שלך יותר. לפחות לא חלק כל כך דומיננטי ופעיל. והנטייה האובססיבית שלי לשלב עברית אנגלית בכל דבר שאני כותבת. אם אני אהיה סופרת אי פעם יוכלו ישר לזהות כל דבר שכתבתי. אולי זה ז'אנר ספרותי בחיתוליו, מי יודע. ימים יגידו. ואיכשהו, המילים יוצאות ממני ככה רק כשאני כותבת על אהבה. שום דבר אחר לא מצליח לגבש מהן טקסט סביר לקריאה, רק זה.  אז אני בעצם רומנטיקנית חסרת תקנה במסווה של ציניקנית?