ניסו לנחש תמיד מי היה אבא שלו. טוב, לו, אימא שלו גידלה אותו כל השנים האלה לבד, אם חד הורית החברים, מי לא? רק המשפחה שלו הייתה מצומצמת למדי. אבא אין החברים שרובם אפילו לא הספיקו להתגייס עדיין, משפחות של שלו. כל סגל בית הספר שהוא רק סיים כמה חודשים קודם לכן, כל וכשעומר נהרג, מי לא בכה? כולם בכו. חצי עיר הייתה בהלוויה משהו. פשוט נער מקסים. אותנו לפעמים ועוזר לאחי במתמטיקה או סתם יושב לדבר אתו על הוא נשאר צנוע. בחור חברותי כזה, שהסתדר עם כולם, היה מבקר פשוט סגד לו. אבל מה שהיה הכי מיוחד בו, היה העובדה שעם כל זה בבית כל הזמן היו דיבורים "עומר ככה" ו"עומר ככה", אחי הקטן שלה ונראה פשוט נהדר. הבנים והבנות העריצו אותו. גם אצלנו ספורטאי, נער מוכשר, מקובל מאוד בחברה, והוא גם ירש את הגנים שלה, עומר, היה הבחור הכי מוצלח בתיכון. תלמיד מצטיין, שלה ראיתי אותה מגניבה חיוך. טוב, היה לה במה להתגאות. הבן כזאת, אלגנטית, אשת עסקים קרירה. רק בטקס סיום התיכון של הבן שמונה עשרה, לא הייתי נותנת לה אפילו שלושים. אישה גבוהה וחמש. אם לא הייתי יודעת שיש לה בן בגיל של אחי הקטן, בן אודליה, קראו לה. נדמה לי. אישה כבת