אימא נשארה לעכל ועלמה יצאה החוצה עלמה לא קטעה אותה ורק אחרי שסיימה אמרה "אלו החיים שלי, ואין יש תסביך אב.' אבל מגיע לך יותר, את צעירה ויפה ומוכשרת." את ילדה עדיין. אני לא יודעת, דבורה אמרה לי בטלפון - 'לילדה עלמה אמרה "ליאת יכולה להישאר." והתעלמה מהמשפט האחרון. "עלמה ללכת לחדרי. "בעשר שנים הוא מבוגר ממך. את שפויה תגידי לי?" "עשר שנים". אימא הושיבה את עלמה על כיסא המטבח וסימנה לי היית ליאתי?" בקניות השוק שלהם, תיכנס לדירה ותמהר לשפופרת הטלפון - "איפה כהן וריח הזקנה המוכר, זה שמעלה כל הבניין הסדוק שלה, וסל מלא את חיסורי במחלה ואחרי שתעלה במעלית, תידחק יחד עם אדון וגברת וחוככים בדעתם מדוע לא באתי. כשהמורה תקרא את שמי שרון תצדיק המדרכות כמעט ריקות מאדם. עידן ושרון בטח יושבים יחד בכיתה האדם שיצר אותי, ומלבד זאת מאום. הדבר היחיד שאני יכולה לומר על אבי בביטחון מלא הוא שהוא אבי, אני לא יודעת, אני לא יודעת כמעט דבר. מכמה מצבים לא נעימים, שמשה היה מעורב בהם כנראה לא פעם. להתחמק מגען המוכר, לחצו ידיים מיוזעות, ידיים פולשות. אולי עזר לו הלווה לו פעם כסף לעסקה כזו או אחרת, ידיו המחוספסות של אבי,