סוגרת את הסיגריה - "צאי מהדרמות, ילדה. זה לא סוף העולם. החיים מנסים ללמד לשמור על קול ההגיון. לרחמים העצמיים, לדרמה. גם היא יודעת את זה. עכשיו היא מנסה שתצא מזה. שאני אצא מזה. יש לנו נטייה להתמכר לדיכאון, לכאב, רוצה לצעוק עליה. לומר לה שלא תרחם עלי. זה לא תורם לכלום. - "לא תהייה לך הרבה ברירה," היא נאנחת. מביטה בי ברחמים. ממני. משהו בסיטואציה הזו נראה לי בלתי אפשרי. אני צריכה חיבוק. לא מעיזה לבקש. נרתעת ממנה שוב. גם היא - "אני לא יודעת אם אוכל לעמוד בזה שוב," אני אומרת בתחינה. היא תפסה פיקוד. החלפנו תפקידים. - "אז מתמודדים. או עכשיו או כשזה יגיע. סביר להניח שגם וגם." חודש. מה אז?" אני צועקת עליה. - "אבל אסור להיכנס לאשליות. מה יקרה אם הכל יתנפץ עוד איזה - "אולי זו באמת ירידה בשביל עלייה," היא חוזרת על דבריי. היא מנסה לנחם אותי. - "אני לא יודעת. באמת שאני לא יודעת." עכשיו הקול שלי שבור. מנסה להתעשת. אני מתחילה לבכות. האהבה הזאת שיש לי אליה? עם כל הכאב הזה?" היא מדליקה סיגריה. יודעת מה תעשה בלעדי. ומה אני אמורה לעשות בלעדיה? עם כל אותה איתי. פה. עכשיו. היא אמרה שהיא אוהבת אותי. שהיא לא -