התלמים. מהר מאוד הסתבר לנו שעשינו טעות, שכן התלמים, לאחר השקייה, היו רוויים מים ובוץ. ביקשתי בלחש לברר אם יש איזה עדכון מהתצפית במוצב. מירו הודיע לי שעכשיו ברור שיש שם שתי דמויות והן שפופות כבר די הרבה זמן, ומתעסקות במשהו.  "מן הסתם", לחש, "מכינים לנו איזו הפתעה מרעישה". המשכנו להתקדם בתוך הבוץ, על ברכיים ומרפקים. כשהיינו ממש קרובים, יוסי קטף מלפפון גדול, הראה לי ואחר כך השליך אותו לעבר הדמויות. "פסיכי!", לחשתי לו. "מין הדא?", נשמע קירקור בקול צרוד ומפוחד. זיסקינד החובש זחל אלי ואמר: "שמע! אני יכול להישבע שזה קול של אישה!". אחרי דממה קצרה, שמענו יבבה שקטה ארוכה, קורעת לב. "מה זה?", לחש יוסי, "בסך הכל זרקתי מלפפון". כינסתי את כולם אלי והוצאתי מכיסי צפרדע פח קטנה, המלווה אותי בכל המארבים.  "כשאתם שומעים קליק-קלאק כזה", לחשתי, "אתם מזנקים בבת אחת. אף אחד לא יורה ללא פקודה, אלא אם יורים עלינו. ברור?" "שמענו! שמענו! מכירים את זה", לחש זיסקינד. מכשיר הקשר הבהב. "מירו, עזוב את זה עכשיו! בוא תעבור לתלם משמאלי. יוסי, תעבור לתלם הימני. זיסקינד, בתור חובש תישאר שלושה מטר מאחורי". המשכנו לזחול על