החיים. דמיין לך אוהל בלב המדבר. ודמיין שיש סערת חול במדבר. האוהל מתנדנד. מוט מרכזי אחד מחזיק את האוהל. והאישה... אשת המדבר... היא מחזיקה את המוט כדי שהאוהל לא יתמוטט ברוח. עכשיו הבט וראה: המדבר=חיים. הרוח=מודעות עצמית. האוהל=בנאדם. המוט המרכזי=נשמה. האישה שמחזיקה את המוט=אהבה. זה כל הסיפור. בלי אהבה האדם מתמוטט לאט. אין דבר שיחזיק את המוט שלו בסערת המדבר. אז כן, סופר יקר, אני רוצה אהבה. כדאי שתדע את זה, אם אתה רוצה לכתוב אותי. היא נכנסת לבית הוריה, ושוב אימא שלה מפטפטת. ["אני אכיר לך את דארסי. הוא עו"ד עשיר. משגשג, כמו שאומרים. משגשג... מילה מוסיקלית. כמו המילה בקבוק. את יודעת למה לבקבוק קוראים בקבוק? כי כשמוזגים זה עושה בו-קו בו-קו בו-קו. מילים המצאנו לנו... דארסי היה נשוי לאישה יפנית, אבל הם נפרדו. היפאנים, גזע אכזר."] שיהיה דארסי, חושבת בריג'יט. אולי ייצא מזה משהו. אולי לא. אבל כשאישה בודדה היא הופכת לחלשה. היא מוכנה להכיר את כל מי שירצו להגיש לה לשולחן. את דארסי אוכלים עם מלח או פלפל שחור? בקרוב נדע. בקרוב. "הכנתי לך שמלה יפהפייה." אומרת אימא. "העו"ד העשיר עשיר הזה פשוט ימות