אותי? חתומות בי מלחמות גדולות ורגעים קטנים אך אני עצמי - מי יזכור סיפור אחד בלבד יש לי על שפתיי- את חיי שלי אומר ותו לא. חילקו בחינם. עכשיו הגלגל התהפך ולי אוצר חייהם היקר. מעתה וצרחה יחידה עולה בקרבם. 'גנב'. אבל אני לא לקחתי דבר שהם לא חייהם שלהם כבר אזלו-נזלו. בעיני הם רואים שהיה בתחילה שלהם לימים שסופרו. הזדקנו הם יחד אתי והם רוצים את זכרונותי כי איתם. אך היום הם דורשים גמול שאיני יכול לתת. הם רוצים לשוב היו פעימות לבי. ואני מכיר את לבבות הצועדים כי צעדתי יחד ראיתי ושמעתי ואני מכיר את קולות הרגליים המכות במדרכות כאילו את העיר הזו כולה השאלתי, פינה מפה ורחוב משם, אך את כולה כבים ומותירים את אורו הדוהה של פנס רחוב. סמרטוטי הווה נערמים והזכרונות שבים למקומם. אורות הארמון ברחוב. הגדול דולקות בכל רגע ורגע של אפלולית בפשטותו של הלילה שאת שמו לא שמעתי שנית. וכולם נאספים שוב ושוב ונברשות האולם דוברים את שפתי, שופעים מילים זרות וטובות לקבלת פניו של מלך חיוכו אינו רחב וגינוניו אינם מושלמים. ואנשים אלו, אשר אינם ולבושם יפיפה ואין שמלה אחת כדוגמת השנייה ואין אדון אחד אשר מספרד, שסיפר בתמונות