עופר. ויכין מתעצבן. "מה אתה עוצר?" הוא צועק על טירן. "הוא אמר לי." מתגונן טירן. "תעצור רק כשאני אגיד לך." אומר יכין. ואנו ממשיכים בעבודה. החבילות מסתדרות לי בחמישיות. אחת בדופן ועוד שניים בצד הארוך שלה. וקומה שנייה אותו דבר, אלא שהפעם זו שבדופן צריכה להיות בצד השני. כמו לבני בניין. "הוא אמר לעצור!" צורח עופר, וטירן עוצר בבת אחת. אני מתפתל כדי לשמור על שיווי משקל. "מה אתה עושה?" צועק יכין בחימה על טירן. "הוא אמר לי שאתה אמרת." צועק לו טירן בחזרה. "אמרתי לך לעצור רק כשאני אגיד לך. אתה מטומטם או מה?" "לכו תזדיינו." אומר טירן ויורד מהטרקטור. "תעלה." אומר יכין. עופר מבסוט מעצמו ומחייך כמו אדיוט. אני לא מבין למה יכין לא מעמיד את עופר במקום. "לכו תזדיינו, מה, אני ליצן?" צועק טירן. יכין מביט רגע בטירן, ואז פונה לעופר: "תעלה על הטרקטור." החיוך של עופר נמחק, אבל הוא עולה על הטרקטור, גם אם באי רצון גלוי.  בסוף העבודה אנחנו מלכים. יכין נוהג ועופר על כנף הטרקטור, ואילו אני וטירן יושבים על ערימת שעורה בגובה שני מטר וחצי. הדרך חזרה למחסן השעורה עוברת בעורק הראשי של הכפר. כולם מביטים עלינו בהערצה. אבל