קצרה. מאוד הייתי רוצה לחבור אליך ולהלחם  לצידך, עד להקמת המדינה, בע"ה.  איפה אתה?  אנא, הודע לי מהר ככל האפשר, היכן אתה נמצא, על מנת שאוכל לבקש העברה לגדוד  שלך...  שלך, בידידות, אברמיקו." למקרא המכתבים, הבין דריו לפתע, שהוא מוקף באהבה גדולה של הוריו, דודיו, חברתו וידידו הטוב ביותר - אברמיקו, אהבה שבאה לידי ביטוי בדאגה עמוקה לשלומו, והדבר ריגש אותו עד מאוד. אף הוא חש פתאום אהבה גדולה לכולם. "אחרי המלחמה אפצה את כולם" -  חשב לעצמו. מייד לאחר המלחמה אסע לאיסטנבול ולאחר מכן, אביא לכאן את אבא ואימא. אולי הגיע גם הזמן להקים בית בישראל, ולהציע הצעת נישואין לאיה." פתאום חש כי הזמן דוחק  עד מאוד והוא חייב לעשות מעשה. "כבר מחר, מייד לכשאגיע, אעלה את הצעתי בפני איה." וכך, כשהבעת אושר נסוכה על פניו, נרדם וישן לו שנת ישרים.  בסביבות השעה 20.00 התעורר משינה כבדה, תוך הרגשה שמשהו טוב עומד לקרות, אך גם שיש לו כמה משימות דחופות לבצע עוד הערב. הוא ארגן בראשו את המשימות שיש עליו לבצע: "ראשית, צריך לארגן מייד טבעת אירוסין לאיה. שנית, צריך להרגיע את אבא ואימא המודאגים, להבטיח לבקרם בהקדם האפשרי באיסטנבול,