שהם. רותם מניעה למקום אחר. כל עוד הוא במקום אחד לא טורח לוודא דבר.לפעמים רק אבשלום פדנט מטבעו. מוודא תמיד את הדברים לפני שהוא זז ממקום הוא מחפש בתא כפפות את המסמכים. תמיד צוחקת על זה שהיא צריכה הגבהה כדי לגעת עוד קצת בשמיים. הרגליים גם. בנעליים עם פלטפורמה ענקית שלא מחממות אותה, היא לעגולות עגולות. רותם אומרת שקר. קצות אצבעותיה קפואות. סוגר, בראשונה טרק חלש מדי. מתרגל שקט, ממיר תנועותיו מחדות סוויפט. אבשלום סוגר את הדלת בטריקה עדינה. בפעם השניה הוא קרה, יוצר תרכובת משונה של מבניות. בבוקר הם נכנסים לסוזוקי המהולה ביגון על הטבע האנושי, המערב בתוכו הומור יחד עם מתכת כשהיא שומעת את אבשלום מספר לה את הסיפור בשלוות הנפש שלו, יום מחלה ספונטני, ליבה מתחמץ שוב כשהיא משקרת. נחמץ לראשונה מצחוק ומחליטים על נסיעה משותפת לאותו מכון למחרת. היא לוקחת בערב הוא נפגש עם רותם. הוא מספר לה את הסיפור. הם מתגלגלים לבוחן ונוסע. טסט. הבוחן מסתכל על המכונית. מסתכל על אבשלום ונותן לו פתק