קיבלנו הזמנה מהנכד החייל לטכס קבלת הקצונה בבה''ד 7, לאחר מסלול ארוך שעבר כבר בצבא. היה זה השבוע, ביום לוהט, הטכס מתחיל בארבע כך שבשלוש עברנו דרך בית הבת במושב, בדרך לצריפין , אספנו במכונית 2 חברים של הנכד  בתי, בנה הצעיר ובעלה במכונית שניה, ונסענו.   כשהגענו לבסיס ויצאנו מהמכונית גילינו שהחום עדיין נורא. כיוון שאנו בני 70-סבא וסבתא של הקצין החדש, התירו לנו-ולעוד מעטים מהבאים-להתקרב עוד למקום הטכס עם המכונית.    חבר'ה במדים הירוקים ועליהם אפודות בצבע ירוק זרחני הפנו אותנו למקום המיועד-לא רחוק משם. זה היה מעין תיאטרון מאולתר עם כמה קומות של ספסלי עץ לישיבה ומולו מגרש מסדרים גדול, שהחבר'ה כבר התחילו בו את התרגול האחרון שלהם לפני הטכס עצמו, מלווים בתזמורת צבאית במדי צה''ל, שחצוצרות נוצצות בפיהם, נישאות לגובה השכם, שחצרצו, ותופים כלי הקשה שתופפו באון מולנו. התזמורת צעדה במרץ ותרגלה סביב המגרש. המון אנשים הקיפו אותנו ברעש, המולה ושמחה. הנכד הגיע מאי-שם לכמה דקות, ונראה עוד יותר גבוה ורזה מתמיד. הוא חייך, היה שמח ועייף  נישקנו אותו וכמונו גם הוריו ואחיו, וחבריו טפחו על שכמו לאות שמחה. כמותו