שלא כמו אותם, חדרים רוחשים. תהה היא שלך, שלא עין רוטטת, רחשיה רחשי - לב, בחדריו הכמוסים. לו תדעי אהבה, אמיתית וצורבת, אל תרפי מאותן המילים, המילים. לו תחווי משיכה, אמיתית וסוערת ראשיתה מבטים והרבה מילים. לו תדעי אהבה, אמיתית וכואבת, בביתך, מבצרך - ששטפטו הקהות. ועתה גם עולים, הקולות מכל חדר המרקע, חברים, דמיון ומציאות. אל חלל עולמך, נשאבים מכל עבר באוזניך הרכות, להסעיר את דמיך. למשמע רחשי מזמוטין העולים מי ידע הזיות לילותיך