בכל מצב. אני רואה שזה לא יכולתי לעזוב אותה במצב כזה. "אימא... אני סתם אמרתי. רצית היא אמרה, והבחנתי בכמה דמעות זעירות מבצבצות מעינה. "תקשיבי, אני לא במצב רוח לדבר איתך עכשיו, אני מאוד עצבנית", "אבל למה?" "אל תדברי איתי עכשיו..." "אימא?" עצבנית, כמו חיה ההולכת הלוך ושוב בכלוב. נכנסתי לחדרה בחשש. היא עשתה בשקט גמור, בלי לומר לי מילה. היה ניכר על פניה שהיא אימא נכנסה לאחר כרבע שעה, הכינה קפה ונכנסה למיטה. את הכל הביתה. אני כזאת טיפשה! לי שהיא רוצה לדבר עם אבא ביחידות. יצאתי מהמכונית בראש שפוף הפעם לשם שינוי, היא לא התנגדה. לאחר שאחותי יצאה, אימא אמרה "מלי, צאי מהאוטו ותוציאי את הכלבה", אימא אמרה בקול קפוא. אימא ואבא שתקו. אחותי הייתה בהלם. עבדתי עליכם. אני לא לסבית". לא ידעתי איך לצאת מזה. החלטתי להתוודות. "תראו... אני סתם אבא החנה את המכונית, והייתה לי הרגשה שעשיתי טעות מרה, אבל את האוויר בסכין, ממש כמו באמרה הידועה. את החשבון, והלכנו למכונית. השתיקה ממש העיקה. היה אפשר לחתוך שתקתי לרגע, והתאכזבתי מעט שהוא לא עזר לי. אבא הזמין בינתיים ביי". שטויות. אבל אני מזהיר אותך, שרק רע ייצא מזה!