לעתידם. אומנם, היה לה ידע עשיר בשפות, והיא ידעה מספר שפות על בורין. אולם, בגילה המבוגר, חששה שמא לא תלמד את השפה העברית. אלא שמזל טוב לא הבינה עניין אחד, שכאן בארץ ישראל אפשר לדבר בכל שפה, ואפילו בשפת הסימנים בעזרת הידיים. בכל אופן, היא כבר הייתה בדרכה אל ארץ ישראל, בעיצומה של ההפלגה, ואת כל אשר חייתה עד כה, השאירה מאחור. לכל הפחות, בישראל יש את סלומון, והוא ידאג לשלומם של הוריו. לאחר מספר ימים בהם הטלטלו שני המבוגרים באנייה, התבשרו לבסוף על ידי הכרוז: רבותיי וגבירותיי, בעוד כשעה תעגון האנייה בנמל חיפה. לקראת הירידה מן האנייה, הכינה מזל טוב מבעוד מועד את מזוודתה, שבה היו ארוזים היטב, הריבה הדיאבטית שהביאה עימה מאיסטנבול, וכמובן כמה חפיסות שוקולד דיאבטי ומספר פריטי לבוש ואת מזוודתו של מנדו, שהכילה אף היא, מספר פריטי לבוש, שתי חליפות, עניבות, כמה זוגות מכנסיים גרביים וכד'. הוא עצמו היה לבוש בחליפה וענוב בעניבה. כך היה מוכן לירידה מן האנייה, כשהוא במיטבו.  שאר חפציהם של בני הזוג לוי, מספר רהיטים כלי מטבח, כלי בית ושטיחים פרסים אמיתים, היו טמונים כעת במחסן בבטן האנייה, אשר יאוחסנו במחסן