מה?" אותו כבר לפני שעה." להתלונן כל הזמן. אם לא הייתי מחכה שתראה אותו הייתי הורג "אז עשינו להם טובה. הוא בקושי זז, לא רואה, ועוד מעז "זה לא בסדר, רחמים. בטח יש לו משפחה." "שלנו." "של מי הוא?" לקחת אותו הביתה." "מצאתי אותו בעיר, בדרך חזרה מהעבודה. חשבתי שיהיה נחמד "מה הוא עושה כאן?" "כן, תודה," גמעתי בשקיקה מהבקבוק שהושיט לי. קולה?" "זה זקן," ענה רחמים כלאחר יד. "רוצה "מה זה?" שאלתי, מוכה תדהמה. פיו. פתחתי את הקופסא. בתוכה ישב זקן מצומק, קשור לכסא כשמחסום על "יאללה, תפתח כבר, יא נפל." בחשש. "אל תגיד לי שגנבת עוד משהו מגן החיות," הבטתי בו הקופסה החלה לזוז, קולות עמומים בוקעים ממנה. החיוך על פניו הולך וגדל. "תפתח ותראה," אמר רחמים ומשך אותי לתוך החדר, "מה זה?" שאלתי בחשדנות. "זה בשבילך," הכריז. שהיתה קשורה בסרט אדום של מתנות. חדרו, חיוך ממזרי נסוך על פניו , והצביע על קופסת קרטון ענקית אותו במשך חצי שעה-שעה וללכת הביתה לישון. הוא פתח את דלת הגעתי לבית של רחמים שבע , אך עייף עוד יותר. התכוונתי לרצות "בסדר." "לא, שמחה, לא דיברתי אלייך. רק תגיע לכאן, בסדר?" "מה?!" "שתוק לפני שאני שובר לך