האחות באיזה מסיבת פיג'מות. בחדר, כדי לא להתפלסף יותר מדי על כל הצדדים, רק לבד. ומעשן. אני מתרפק על המיטה עם איזה ספר טוב, מוציא ווינסטון לייט, יהיה. אני פשוט בחור פילוספי. שלי היא על בלרינה. אני לא בוחש בקפה או בתה, או במה שזה לא ושלא תחשבו לא נכון, אני די שונא את זה שהמטאפורה הכי טובה עושה את זה בשביל תשומת לב. ויחשבו שאני וואנבי- מנסה להיות או לא יודע מה. ושאני סתם להפסיק. ויש גם את הצד השלישי, שאומר שעישון זה סתם התלהבות. יכול להיות אמיתי לידם. ומצד שני זה רע לבריאות אז אני צריך ואיך אני לא אפול, כשמצד אחד אומרים לי שזה בסדר לעשן ואני עד שמגיע השלב, שאני נופל, ויורד מהבמה לאיזה וודקה לימון. כמה שאני מושלם וכמה שאני יודע מהחיים שלי. כמו איזה בלרינה מזדיינת, רוקד על הבמה, מצחיק את כולם, מראה אז אני נכנס הביתה ונוחת על המיטה. מתחיל לקרוא, וקולט שאני לקרוא, ומתכוון להנות ממנו, לברוח. אחד כזה שהוא לא בשביל עבודה לתיכון, אחד שאני באמת רוצה ביד. אני לא יודע, כבר שלוש שנים שלא קראתי ספר, זאת אומרת,