ומרטיבה לי את כל הגופייה. אני בהלם טוטאלי, כינרת שלי בוכה לפני שהיא גומרת להתיישב במו שצריך היא נופלת עליי בבכי את כולם. אבל כל כך התגעגעתי לאחותי הקטנה. מתחילה להתחרפן לי. כמה זמן שלא ראיתי אותה! שבוע, נכון, כמו ובכלל, לא מתאים לה להתנהג ככה, רק שבוע אני לא נמצא וכבר היא הרבה זמן, חבל שלא הופכים דבר כזה לאיזה ענף ספורט או משהו, תנועה כל כך מהירה של מעבר ממצב של שכיבה לישיבה לא ראיתי בחזרה היא מתיישבת ישיבה מזרחית, עם כל השיער שלה על הפנים, אדישה אליי. לפני שאני מספיק בכלל להתכונן למה שהיא תגיד טוב ופתאום היא לא שמה עליי ככה. לא מתאים לה להיות כל כך "התגעגעת אליי?" לא סתם שאלתי את זה, חשבתי שיש בינינו קשר יש לה טעם... בזווית העין קופסה של מרלבורו אדום מתחת למיטה. נו טוב, לפחות שונאת כשלא סוגרים את הדלת(. מתיישב על המיטה שלה וקולט בדרך איזו אדישות, פשוט חוצפה! אני נכנס לחדר וסוגר את הדלת )היא "היי." אחיך בבית יא נעל, תני חיבוק! הרדיו בווליום נמוך והיא לא ישנה, מה ההצגות האלה עכשיו?! "שלום!" אני אומר. היא מחכה כמה שניות כאילו לא שמעה, אבל ושומעת  גלגל"צ. אני פותח את הדלת של החדר של כינרת