וראה את יפית מביטה אחריו. יוסף לא הסכים לשנות את הצוואה לטובת רחל, והיא טענה שרק בגלל זה השקיע בזוגיות את דמי המפתח שגבתה. "זה היה ההסכם, הסכמים יש לכבד." יוסף לעומת זאת הסביר שרכוש שצבר עם אשתו לא יתכן ויצא מהמשפחה. ואלף חמש מאות של דמי המפתח, הוצאו על סידור הסטודיו. "מה פתאום!" צעקה רחל, הליפט עלה רק עשרים לירות. ועוד חמש לקח הנגר, שעשה את הדלת והחלון. איפה כל האלף חמש מאות לירות?  - "אם אני אסכים להוריש לך את הכול, זה ברור שתקצרי את חיי, כדי לסדר את יפית ולהדיח מהירושה את דנה, שצריכה להתחתן עם עודד בעוד כמה שנים. ובעד האלף חמש מאות לירות שלך את גרה פה כבר כמעט חצי שנה."  נראה שהחבילה התפרקה, רחל הסבירה ליוסף שמוטב לו להתייחס אליה בכבוד. אחרי המריבה  יצאה מהחדר, "אני הולכת לישון עם הבנות." צעקה, ופתחה את דלת החדר. תנור ספירלה דלק בחדר, והאיר הכול באור עמום ומוזר, אור של גיהינום... הבנות שכבו עירומות אחת בזרועות השנייה מחוץ לשמיכה, ולא היה ספק במה שראתה. היא פרצה בצעקה היסטרית, וניסתה להפריד בין השתיים, אבל אף שהתעוררו, דנה חיבקה את יפית בכוח כזה שלא ניתן היה להפריד ביניהן. "כן רחל