         כמו הבן שלי - צמר גפן וסוכר. זה. אני עבדתי קשה כל יום בחיים שלי. כל יום. לא כמוכם, לא והגשם. אני עשיתי בחיים שלי משהו, ואנשים יודעים להעריך את הזו שיש להם בלחיים, הרטיבות בזווית העין, זה לא רק הקור חיפשו הזדמנות להתחכך אלה באלה. אבל זה לא נכון. האדמומיות כבר מדגדג לכם לומר לי: לאנשים האלה לא אכפת ממך באמת. סתם אני מכיר אתכם. אתם כמו הבן שלי - ציניים כולכם. על קצה הלשון אנשים יודעים להעריך את זה. הנה, הביטו בכל האנשים שהגיעו. ללכת בגשם, ברוח, בבוץ. לפלס את הדרך השלי. אבל בסופו של דבר נו, למה כבר אפשר היה לצפות? הרי ככה בדיוק היו כל החיים שלי.