נכתב בעת הלוויתו של רן ברון ומוקדש לזכרו. תהיה אחד מאותם דוממים. כל כך עצוב לי שגם אתה ביום זה מן הימים. אותיות ומספרים חרוטים, דבר לא אומרים. סתם אבנים שוכבות דומם. לא כמותי אותך אוהבות. לא מכירות ולא מעריכות. ששום דבר הן לא יודעות,