האורות כבים. אני מחבק בטנך את מפנה אלי גבך אנחנו מסתובבים ראי אותי מרכין ראשי לפניך. את החזון, הפאר והצמיחה המסגד ובית הכנסת שלי. את המשענת שלי, תפסי אותי שלא אפול! מתנדנד בגילופין. אני מלא עד כלות, את לוחשת, תשוקה. זיעתך כמים לרוויה. אני שואף כל נקבובית במרחב. את פורסת את צווארך הלבן, אני לוחש באוזנך קסם. סחרור. בקצב - אחת שתיים שלוש, אחת שתיים שלוש, את נמתחת אל מולי כשליטה, כברבור. היא אוספת אותך. את נמסה כחמאה. את צונחת, נונשלנטית, על ידי - את אומרת שאת חלמת את הרגע הזה שנים.. אני משתדל לא לטעות בספירה. את משעינה ראשך על כתפי. הרצפה מלאה סדקים. הקירות מתרחקים, סופרים צעדים,