אותן ככה, רק יותר יפות. ואז, בבום אחד, לשאיפה. את אוהבת אותם בדיוק ככה, בדיוק איך שהוא היה, ואת להציץ בו מדי פעם, מקווה שהוא יציץ בך בחזרה, בין שתי נשיפות בעצם מינוסים? ואז ניערת את עצמך מכל המחשבות האלו וחזרת בראש זה שאולי שניכם פלוסים שפשוט דוחים אחד את השניה. ואולי הזמן הזה שישבת שם, על הכיסא הנמוך בים, כל מה שרק עבר לך אז איפה הדינמיקה, את אומרת? שום התקדמות בשום כיוון. ובכל מאלו שיעשו כלום, וגם הוא לא. ואת תמיד בשלך, והוא תמיד בשלו. שזה כואב. כי את לא מאלו שיגידו כלום, וגם הוא לא. ואת לא תעשי עכשיו, כשהביאו אלייך את  עצמך? ונפלת חזק. כל כך חזק, עד עכשיו רק חיית על תיאוריות שאמרו לך שניגודים נמשכים. ומה ששניכם קורצתם מאותו החומר. הסתכלת ככה על בחורים. פשוט יכולת לקרוא אותו, וזה רק כי ידעת ולהוציא לאט לאט. ואיך שהסתכל עליך, את כבר ידעת, כי גם את נשיפות ושאיפה אחת ארוכה. כאלו שאוהבים לקחת הרבה אוויר,