מאיפה הכרת לעזאזל את ליאת?" שאלתי בחצי צעקה מאופקת. זכות היא בכלל הורשתה ללדת אותי! ובאיזה זכות היא החליטה שאני קורע את התחת בלימודים. ובאיזה בחורות נימפומניות משוגעות. ובאיזה זכות אני בכלל מקשיב לה. שהיא אימא שלי ולא הסוכנת שלי, ובאיזה זכות היא בוחרת לי עכשיו הגיע תורי לשאול שאלות. פתאום חלמתי איך אני צועק עליה אימא הסתכלה אליי בצורה מבולבלת שרמזה לי שהיא לא הבינה. "בסדר, ממש חברה נהדרת, כרגיל." תשובה קצרה, "לא"." מה שלום ליאת?" היא שאלה, ואני עניתי ורציתי לבחון אם יהיה לה כוח לשאול אותן שוב ושוב, אז עניתי שאלות כאלו תמיד הובילו למין שרשרת ארוכה של שאלות אחרות, היית?" היא שאלה. "ליאת," אמרתי. "אתה בא איתי לאורה?" שאלה. הזמן מבוזבז על להיות בדיכאון. הלכתי לשבת לידה בסלון. "איפה היא נכנסת לדיכאונות קשים. בחישוב מהיר יוצא שמבחינתה רוב אשה לא יציבה. תמיד חלמה להגשים הכל דרכי, וברגע שאני "מפשל" קופץ מהחלון אם הייתי צריך.  כשהגעתי הביתה אימא שלי ישבה שם. "אני הולך," אמרתי לה, והיא לא עצרה בעדי. יצאתי משם, הייתי למה בעצם אני פה איתה. "לא יודע," עניתי לה. פה?" השאלה שלה גרמה לי לחשוב, למה