מושג באיזו פנייה לבחור באמצע הצומת המחורבנת הזו פשוט הורסת אותי!" "חמודה.." הוא אמר בטון הרך שלו, "אל תדאגי..יהיה לנו כייף...ביומולדת שלך..והכל".. ומשום מה לא הצלחתי להירגע אחרי השיחה הזו. שמחתי בשבילו שהוא יצא ביום שישי בערב סוף סוף ושתה ושהיה לו כייף..באמת ששמחתי בשבילו ורציתי שיעשה את זה כמה שהוא רק רוצה ויכול. אבל הייתי כל כך מתוסכלת שלי לא היה עם מי לצאת. לאן נעלמו כולם?! הרגשתי כל כך אבודה בעולם הענקי והמסובך הזה. אין יותר מי שיגיד לי מה לעשות. לפחות החל מיום שישי הקרוב...שכל כך לא התחשק לי שיגיע... גל התגייסה, רק השבוע, וכבר היא כל כך חסרה, טלי בצבא וגם מיכל..ענת כבר התחילה את השנת שירות...וכל השאר...כל השאר פשוט נעלמו.  כל כך הרבה תוכניות וחלומות...אבל מה אני אעשה איתם? עם מי אני אממש את כולם? ומאיפה יהיה לי את הכוח לעשות את זה כשאין פה אף אחד בסביבה...כולם הלכו...ורק אני נתקעתי בצומת הזו שנדמה שהיא עומדת באמצע המדבר השומם ביותר עד שהשקט שבו כבר מעיק על אורחיו...אך האורחת היחידה באותו מדבר היא אני, ואני עומדת באמצע הצומת הארורה הזו שיש לה יותר מידי פניות.