כולם יודעים. מחלות זה רע. אבק מביא מחלות. צריך לנקות אבק. אפשר לנקות אבק, הם מעלים אבק. הזכרונות רמוסים בפינות שקטות בחיוך שטני ואהבה אמהית. לשכב בנינוחות מצמררת, השדים הישנים שלי בועטים בי בפנים ורוצים לחזור לאט אבל בטוח. אני לא רצה, האטתי. יש דרכים שחייבים לפסוע בהם. אך עדיין, חוויות קצרות לא מחליפות תשוקה רבה. ורגעים מאושרים. האהבה שלי מתקיימת בחיוכים אם בכלל. יש בי חלומות אחרים, דם קרוש. חרוטים לי בלב, בנפש העמוקה שפצועה והפסיקה לדמם. הוא חופן בתוכו אותך ועוד הרבה אחרים. האני שלי השתנה. שהתחפשו לאדישות ולחוסר אכפתיות. בפחדים חדשים הם כמו שקופים, או אולי בעצם הם התחלפו תמידי. הם כמעט ולא קיימים יותר, אבל הכמעט הופך אותם לאיום, הפחדים הישנים שלי נמחקו בעדינות. הם אומרים יפה שלום ומתרחקים מהר מהר, שלא יראו את  הפחד. אפילו יש להם שכנים. הם הולכים שם בטור, או אולי בשורות, יש הרבה מהסוג שלהם.