ילדים בני 9 זורקים אבנים על חיילינו שמתאפקים מאוד לא להשיב. לחופש תנועה. כל היום אני שוכב על הרצפה ואוכל חרא. לעלות לי על העצבים. אני מתגעגע לאוכל של אמא. אני גם מתגעגע בעזה כבר שבועיים יחד עם עוד צלף, ואוכל מנות קרב שמתחילות עדיין ממשיכה להציק לי. אני עדיין צלף, ועכשיו אני יושב לי הזאת שלפני רגע הרגתי בן אדם לא הפסיקה להציק לי. עד היום היא הכדור נכנס ישר במטען. הפיצוץ האיר את כל השטח. אבל ההרגשה שבה עוברים הטנקים שלנו. כיוונתי ישר למטען, ולחצתי על ההדק. הראשונה שלי. פלוגה של החיזבאללה שנשלחה לשים מטעני צד בדרך הצוות. אני עדיין זוכר את ההרגשה שהייתה לי לפני הירייה מבצעי, שוכב ברמת הגולן במארב עם הרובה צלפים, יחד עם כל הרובה צלפים שלי. חזרתי ליחידה ותוך שבוע כבר הייתי במצב הגעתי לקורס צלפים, עברתי את הקורס בהצטיינות וקיבלתי את אם לא להיות טייס אז לפחות להיות צלף. אם אני רוצה ללכת לקורס צלפים. לא לקח לי הרבה זמן לענות לו - לשיחה ואמר לי שיש לי עין טובה ויד יציבה על ההדק ושאל אותי שלחו אותי לצנחנים, ושם דפקתי תוצאות במטווח. אז המפקד קרא לי