לפני שהספקנו )למרות המהירות הרבה שבה אנו לגלות בסופה של הדרך כי הצב האיטי של הזמן הקדים אותנו. הנה ההשתנות האיטית משטה בנו   אנו ארנבים האצים קדימה - רק כדי השחקנים התחלפו, ממלאים את אותם תפקידים. הישן נע החוצה, החדש נע פנימה. ההצגה נראית אותה הצגה, רק מתעצם או נמוג. הכוונות שלנו - הכל נתון לשינוי, צומח או נובל, גובר או נחלש, דבר אינו כשהיה ואינו כפי שיהיה: כדור הארץ, הירח, כוח הרצון, שם, ויום אחד אתה כבר לא, כאילו מעולם לא היית... עשרים שנה מוליכות לאחור כפי שהן מוליכות קדימה. ויום אחד אתה הזיכרון  שוקק חיים  ומה שיקרה כה מעורפל... ועדיין אותן עשרים שנה בלבד. ובני העשרים של היום כאילו לא יהיו לעולם בני ארבעים, בעוד כאילו מעולם לא היו בני ארבעים, רק לפני עשרים שנה... בני השישים של היום הוזים את עברם אך נראים כל כך בני שישים, שכמעט אינם מתרחשים כלל. הכל נע.  כה לאט, כה בשקט  צמיחה, קמילה - שניהם כה שקטים, עד