    נאלמה כלא הייתה. נעלמה, חילחלה מטה מטה אל האדמה. או שמא מצפונכם נקי ואשמתכם קלופה, עתה, בספור דמים הולך ומתמעט. שוב הרם דמים למצפון שקט, יתקלף ולא ישב. כביום שרב. ייבש ויתפורר בו לא דבק רבב. כל זאת לשווא, עד לא נותר מקום הבא עוד דם לשטיפה טיפה טיפה, מטה מטה, בכתמי אשם. מסמן בזרימתו את עורכם מותיר אחריו שובל אדמדם, חומו זוחל על צווארכם, משכר חושיכם, דם חם סמיך ומתקתק. רצחתם פניי בדם.