ואמרה לו שהיא יודעת שהוא רוצה, והיא המיטה,מדליק את האור ומסתכל מסביב, עדיין מעכל את מה שקרה. הולכת." היא אומרת בהחלטיות ועוזבת את החדר. עמית מתיישב על הייתה כל כך בטוחה בעצמה, ועכשיו היא מהססת, עצבנית. "אני עצוב. "למה?... מה קרה?" עמית לא מבין. רק לפני כמה דקות היא קמה מהמיטה, מתלבשת. "אני חייבת ללכת..." היא אומרת, הקול שלה אומרת באיטיות. משו לא בסדר. למה היא פתאום כל כך מרוחקת? היא חושב. הוא נשכב לצידה, ושואל איך היה. "ממ... בסדר..." היא הרגשה כל כך טובה... הכי טובה... הרגע הזה כל כך מושלם, עמית פעמים. היא כל כך רגועה, בטוחה בעצמה, יודעת מה לעשות. זאת היה לה מישהו לפניו. לפי ההתנהגות שלה, היא עשתה את זה עשרות אחת מהן לא משתווה לה. הוא מניח שזאת לא הפעם הראשונה, בטוח הפעם הראשונה שלה. בשבילו זאת לא. היו לו כמה לפניה. אבל אף לה, והיא צוחקת. הוא איטי, משתדל להיות עדין, לא בטוח אם זאת אתה מחכה?" הוא נדהם מהיופי. "את כל כך מושלמת..." הוא אומר הייתה מושלמת כמו שהיא עכשיו. מולו, ערומה. היא צוחקת. "למה פעמים ערומה במוח שלו, בפנטזיות שלו... אבל היא אף פעם לא גם כשהיא הייתה ערומה היא הייתה ככה.