בשעות הצהריים. נכנסת הביתה, זורקת את התיק בפינה של החדר. שולחת מבט אל לעציצים בקומת הקרקע" - כרגיל. בכל בניין יש מין שכנות שכאלו. השכנה שכמו תמיד רוטנת בקשר לסיגריות ש"אתם, הצעירים, זורקים בשקית, הרגל. בעודה מחכה למעלית שתבוא מקשיבה להרצאתה של דיבורים, צחוק, רעש... עייפות. בדרך הביתה קונה במכולת שוקו זה אינו שונה משאר הימים. בוקר. בלי חשק הולכת, יותר נכון נגררת לבית הספר. מובן. יום הופכים למסובכים?","למה אני לא כמוהם?". ולחשוב..לחשוב על כל מה שקורה?", "למה דברים פשוטים אצלי "למה?","למה הם נהנים מהחיים ואני מכריחה את עצמי לשבת הדברים... "למה?"- עוד שאלה. כשהכל מסביב כל כך הפכפך, כל כך שונה מאופן המבט שלה על על אדן החלון, מביטה אל הרחוב, כמנהגה. קשה לסדר את המחשבות בטלוויזיה. כל יום שלישי בערב הם נוהגים לעשות כך. היא יושבת לב יותר, הרי היא תחזור מחר - צפוי. שקט. ההורים צופים הנוף לים שפעם נפרש לפני חלונה  שקעה-כרגיל. אף אחד לא שם לזה ערב, השמש שקעה מאחורי הבתים הלבנים שנבנו לא מזמן והסתירו את ליתר דיוק. במוחה מדי פעם, כששקעה במחשבות... כששקעה במחשבות עמוק מדי היטב תחת מסיכה מחייכת. "לא