על בד ישן. כמו תמונת שואה חיה הקרינה את הבית הריק, ושמש הצהריים של יום שישי, ולא עברו את מבחן הזמן. התקמטו הם הקירות של הבית, כבר לא איתנים, שמילדותו התפכח. צפנת פענח, כמו השתחוו אל הן נפלו, הגדרות בחצר, לא עמדו, אחרי שזה קרה - כמו שיכור שנגמל. ערגתי להם הוללות, בימים של משבר בחיים, הגדרות של החצר, הגדרות עוד עמדו שאת דרכי אליו פילסתי. ומגירה ישנה בלי ידית, במחסן החצר, בריח מתוק של צואת תינוקות, מחוספס, ושרוי בדמעות, מרקמים של בד ישן, חנקו. הקירות של הבית הקירות עוד עמדו, מחוויות הוללות, ואותם לא יכלתי לתלוש, חושים של בית הם חושים של הבית, כמו תמונת שואה חיה. ועץ שסק שעליו בצבע פריו, מחסן ישן בחצר האחורית, שאותם אי אפשר לטהר. ריחות מהבית -