אותו הזוג. המכנסיים הרזרביים, המשפילים. כולם יראו עכשיו שאני לא עם בהפסקה יצאתי החוצה עם התיק, ורצתי מהר לשירותים. שמתי את הם עוד זוכרים מהשנה שעברה. סוף השיעור. כולם כבר יודעים שזה אני, אף אחד לא יושב לידי. והשלולית גדלה. ואני יושב שם, כמו דביל צהוב רטוב. מחכה עד מורה מחליפה. לא רגילה לילדים בגילי שצריך להחליף להם. והמורה מסתכלת עלי, מסתכלת למטה. מסתכלת עלי, מסתכלת למטה. והילדה היפה שמסתכלת עלי ומחייכת במבט נבזי. הרטובה-החמימה-הדביקה-הצהובה הזאת במכנסיים שלי. קטנה אחרי טיפה צהובה קטנה. וההרגשה אבל הכיתה היתה שקטה לגמרי. והטיפות זלגו ממני, טיפה צהובה לשולחן, מקווה שאף אחד לא שם לב.