במקום כלשהו בצפון הארץ, ליד שפיים. סוף  העולם מבחינתי, ולא היה ריאלי להגיע לשם על האופנוע. הייתה לי גם הרגשה שנערה מספר 5 לא תעריך במיוחד את מוטי חמישים סמ"ק, וארגנתי את הרכב של ההורים. נועה גרה זמנית אצל דודתה בגבעתיים. היא נראתה נהדר בשיער רטוב וריח טרי של שמפו אפרסקים. היא לבשה ג'ינס משומשים וקרועים ונעלה נעלי אולסטאר אדומות,  והעיפה בי מבט משונה כשראתה כיצד אני לבוש. רק אז עלה על דעתי שאולי זה לא היה כל כך מחוכם לא לספר לה לאיזה סוג של מסיבה אנחנו הולכים. שמענו בדרך קסטה של אלביס קוסטלו וניסיתי להסביר לה במה לעזאזל מתעסקים מהנדסי מחשבים.  כשהגענו, והסדרנים הפנו אותנו לחנייה בקצה הרחוק של המגרש, נועה החלה לחשוד. היא עצרה אותי בכניסה, לא רחוק מהשולחן שעליו ישבו הוריה של יסמין ואספו את הצ'קים, וגררה אותי לפינה. זה היה המגע הגופני הראשון בינינו, וזה היה נעים. "היית צריך לספר לי שזו חתונה!", היא רשפה, ונראתה נהדר כל כך. לובן ברכיה הציץ מבעד לחורים בג'ינס. השקעתי עשרים דקות בלשכנע אותה שהיא נראית נפלא וזה בסדר גמור להיכנס ככה,  ואם יסמין לא הייתה הכלה, היא הייתה מגיעה בדיוק באותה תלבושת.