של ליאת לבניין היו אנשים זקנים שכל היום העמידה הזו בחדר המדרגות של ליאת הייתה קצת מביכה, במיוחד "כן, אני מצטרפת, גם הבאתי ירקות לסלט". במקום, אך מייד יצאתי מהמבוכה ואמרתי: לאויר, אפילו ללא איזו שקית ניילון שתעטוף אותם. לרגע נתקעתי ראיתי שמבטו היה מכוון לאיזור ידיי שאחזו חסה וגזר חשופים "יעל, מה נשמע? אני מבין שאת מצטרפת אלינו לארוחת ערב". לי את הדלת, מופתע מנוכחותי, אך מייד התעשת ואמר: למרבה הפתעתי כשנפתחה הדלת לא עמדה שם ליאת, זה היה עדי שפתח שצעק מבעד לדלת - רק רגע. כשהגעתי לביתה של ליאת צלצלתי בפעמון הדלת ושמעתי את קולה כאות הזדהות לדיכאון שלה. ליאת, כמובן שלא שכחתי לעצור אצל הירקן בכדי לקנות גזר וחסה אחרי מקלחת מרעננת ומהירה התלבשתי ושמתי פעמי לכיוון ביתה של מהסיפור עם עדי. עכשיו כבר התחוור לי שהבחורה כנראה שקעה לדיכאון קליני עמוק עד כה הנחתי שהיא לא הצליחה לתפוס אותי בגלל הפרשי השעות, אבל במשרד, אך היא לא טרחה לחזור אלי. השארתי לה מספר דיי מכובד של הודעות בבית, בטלפון הסלולרי והן ליאת. בשלושת השבועות האחרונים לא היה קול ולא עונה מכיוונה של הייתה אפילו הודעה אחת. מאלונה שהתקשרה