מצחה. אביו ישן בסלון, ידיו עדיין רוכנת מעל הסירים מזמזמת שיר ישן, לרגע היא מפסיקה את בחישת הפתוחים נכשלים בגירוש החושך שעוטף את הבית. אימו בגבה אליו את הדלת. חדר חדר הוא עובר מוצף בזיכרונות ילדות, גם החלונות את הראש, מחפש עזרה במרומים. החושך עוטף אותו בשעה שהוא פותח ענני נוצה חולפים להם בשמיים, מסתירים לרגע את השמש, הוא מרים הפנים של הילד, מזהה את עצמות הלחיים של חברו לספסל הלימודים. צהובה של 'סטיב אוסטין' האיש השווה מיליונים. הוא מביט בתווי בתווי פנים ישנים חולף על פניו ומברכו לשלום, לילד חולצה מזנקות בעקבות החתיכה, מקרקרות ומפריחות נוצות. ילד לא מוכר מחפשות אחר מזון, הוא משליך לעברן חתיכת לחם. התרנגולות בחצר הבית מספר תרנגולות מנקרות באדמה, מגרפות בציפורניהן לעבודה, הוא ראה את הרצועה שוכבת מיותמת על האדמה. וללכת. לבסוף קם אלי ונכנס לביתו, בבוקר שקם עם הזריחה ללכת המדובללת, חופן את האוזן השמוטה, מסמן לכלב כי מותר לו לקום את ראשו לזכות בליטוף אחרון. אלי העביר את היד על הפרווה הוא נשאר נטוע במקומו, מביט בו בעיניים מלאות רוך, הכלב הרים לא חש שהוסרה הרצועה מעליו, כבעל חיים אשר היה קשור