שוכב יצא שולחן עומד, כמו הכביש והקו שהוליך אותנו אל המרכז. קבוצה אחת ציירה, קבוצה אחרת בנתה בובות, ולקבוצה השלישית היו המון גפרורים על השולחן אבל לא הבנתי מה הם עשו. המורה עמדה ליד השולחן עם הגפרורים ופתחה צנצנת של דבק. היא ראתה אותנו ואמרה: "שלום." לא ידעתי מה להגיד. סביון שהיא הגדולה יותר אמרה: "שלום, יש לכם אולי צנצנת דבק?" "לא, לא", גדי אמר, "אנחנו צריכים בריסטול וסלוטייפ." "כן, סליחה, התבלבלתי. יש לכם אולי קצת בריסטול וסלוטייפ?" המורה באה אלינו ושאלה: "בשביל מה אתם צריכים בריסטול וסלוטייפ?" "אנחנו רוצים לעשות שלט", סביון אמרה. "ולמה אתה רוצים לעשות שלט?" היא המשיכה לשאול. סביון הסתכלה אליה ואמרה בלחש: "כי מצאנו את המרכז של נהלל." "אה", המורה אמרה ועיקמה את הגבות, "אז אתם צריכים בריסטול לשלט?" היא אמרה בקול של מורה שבא מהאף. "כן, וסלוטייפ", סביון אמרה בקול חלש. "טוב, אני אראה מה אני יכולה לעשות", היא אמרה והלכה לשולחן של הציור. הייתה שם חתיכת בריסטול צהובה ומלבנית בגודל של מסך טלוויזיה בערך והיא נתנה לנו אותו יחד עם גליל סלוטייפ. "אבל תחזירו לי את הסלוטייפ", היא אמרה. "אפשר לקבל גם