דק ובהיר של בקושי אחוז אחד משמחת בינתיים היא נעלמה לה לאט לאט מפגישה לפגישה, מקרית כמובן, שחור לבן ולא צבעונית אלא רק אפורה וזהו. היא ציבעונית, אבל אתם יודעים מה, אני חושבת שהמציאות היא לא פעם מישהו אמר לי שאין דבר כזה מציאות שחור לבן אלא שהמציאות שראתה אותו היא התאכזבה מחדש על כמה שהמציאות אפורה. היא תמיד פינטזה על הרגע בו הוא יקלוט ויבוא אליה. אבל כל פעם ופנטסיות אחרות. שקועה בהירהורים ומחפשת לה מפלט מהחיים שלה בעזרת פיות לאחרים אבל אף אחד לא ממש ראה אותה, נעלמת שם כבתוך עצמה ולהפגין את שמחת החיים שתמיד הייתה לה. היא המשיכה לעזור היא המשיכה בחייה, אומנם בקושי רב אבל היא ניסתה להמשיך מבינים שהיא שם מחכה להם. הם לא רואים אותה. שהיא שם, מחכה לו, היא רצתה כבר להתייאש כי הרי אף פעם הם לא המקרה הטראגי הזה. היא הייתה בוכה לילות שלמים מחכה שיבין להבין ששום דבר לא היה ממש ברור ועדיין לא ברור לאף אחד על הוא אימלל אותה, אפילו אם זה היה לא ממש בכוונה, אתם צריכים עליו. יום אחד היא ראתה אותו. היא עמדה שם והסתכלה עליו, רק הסתכלה ממש מושלמת.( יתרונות בכל תחום אז תהיה מושלם... אז מהבחינה הזאת היא