אותך, למה לא המצאת לך משהו טעים, כמו למשל רגלי צפרדע?" היא שאלה בסקרנות.  "ברומא התנהג כרומאי," ג'ורג' שילב את רגליו והתמתח.  יסמין, שלא היתה כזאת אנינת טעם, אכלה את הנקניקיה ואפילו הצליחה ליהנות. הזיכרונות חזרו אליה, ובשביל להדוף אותם שאלה, "איפה האחרים?"  "אברדין גררה את בן לרכבת," אמר ג'ורג', "בן רטן כהוגן. הוא לא רצה לעלות למתקן מלא בילדים קטנים ומגעילים, והוא צודק. אבל זה מגיע לו. סחט אותי לגמרי, המתקן ההוא,"  בדיוק אז יסמין הבחינה שגם היא חלשה. זו לא היתה חולשה קשה, סתם תחושת רפיון. "למה זה?" היא שאלה.  "סוחט להפוך לנראה," אמר ג'ורג'.  "הו. ואיפה ישו?"  "חזר ללוסי. להפוך לנראה, ביחד עם השפעת הכרונית שלו, יכול פשוט להרוג אותו."  "למה השפעת הזאת שהוא מת ממנה משפיעה עליו יותר משהמוות שלנו משפיע עלינו?" שאלה יסמין, "כלומר, בן יורק דם, אבל לעתים רחוקות, ואתה אמרת שלפעמים החזה שלך כואב, ולפעמים הראש שלי כל כך כואב שנדמה לי שהגלגל עולה עליו שוב, - " ליסמין תמיד היה חוש הומור מוזר, " - אבל ישו כל הזמן חולה."  "הוא טיפוס חלש, מבחינה גופנית," אמר ג'ורג', "אוף, הירושלמים החלשלושים האלו."