אני טועה.. ושוב, ש... שאנחנו נועדנו אחד לשני, מנסה להוכיח לך שטעית, מתווכחת איתך בתוך הראש שלי.. ואני מתווכחת איתך כל יום, ואתה כבר לא פה.. אני יושבת פה לבד, ובמקום, שתמיד תאהב אותי.. כמו שאני.. כמו שהיה בהתחלה.. שתיגע בי, שתלטף אותי, שתגיד לי שזה לא משנה.. וציפיתי... כי ברגע שאמרתי לך את האמת, וטעיתי! שאני.. כמו שאני, שאני לא צריכה להשתנות בשבילך, שתאהב אותי, כמו ולקחו לי ארבעה חודשים למען השם כדי להוכיח לעצמי שאני בסדר אז מה! אז אני לא היא! ותברח? בשביל שברגע שאגיד לך את האמת, אתה תיקח את הרגליים שלך 4 חודשים סתמתי את הפה שלי, ובשביל מה? עשיתי הכל עבורך! לעזאזל איתך! הכל בשבילך! הצטבעתי בחברבורות של נמר, השלתי את עורי כנחש, עשיתי הכל כדי שתאהב אותי. וניסיתי, תאמין לי שניסיתי. רק כדי שתאהב אותי. רק לקצת זמן. רציתי להסתכל על דברים מנקודת המבט שלה.. פשוט, וזה לא שאני לא מתחברת עם הישות הקוסמית שלי כמוה. וזה לא שלא נוח לי עם מי שאני, תמיד שבחת את שמה. תמיד הסתכלת עליה בעיניים פעורות, שאפתי להיות האחרת.