תירוצים, כדי להסביר לעצמו, מדוע לא יצא כגיבור להציל את נערתו איבתיסאם, מידי הבנים המתעללים בה? ליבו פעם בעוצמה כה רבה שלא ידע כיצד להסביר לעצמו, שלא ידע לפרש לעצמו, האם הפחד הוא הגורם הישיר להתפעמותו? האם הדמיון הפרוע בראשו? אותו דמיון מתעתע המדמה את עצמו לוקח את איבתיסאם ומצילנה מידיהם האכזריות של הילדים הקשים... ועתה, הוא רואה אותה שוב, כל יום ביומו, היא מברכת אותו בחיוכה המדהים את פעימות ליבו, והוא מחזיר לה "בוקר אור". וכלום. היא לדרכה והוא לדרכו וכלום. אלא שכאן נעצר הסיפור שלנו. כי אוריאל לא יכול להמשיך בדרך הזו. הוא חסום. איך ימשיך בלעדיה? כל בוקר אותו סיפור. כל בוקר הם נפגשים, ומאותו רגע של הפגישה לה הוא מייחל כל בוקר במסדרונות האוניברסיטה, ליבו מתרומם, ליבו מתעצם, למעשה ליבו משתולל, מתהולל, מאבד את הקצב הטבעי לו, וכל היום ממשיך לדפוק לו בראשו, ואיננו יכול לשכוח, איננו יכול להסירנה ממסך מוחו, איננו מסוגל לעצור את מחשבותיו עליה, ואת רגשותיו אל מגע שעוד יבוא. הוא בטוח שזה יקרה ובמהרה בימינו. הוא איננו יכול להפסיק את זרם המשיכה הבלתי פוסק בתשוקתו אליה. איננו מסוגל לעצור את הבלתי