הנהג הזועם תנופה. 'תן לו להשאר וזהו' אמרתי לו, ' אנחנו סתם מתעכבים פה של נוסעים ממורמרים שאיחרו לעבודה, לבית ספר והנהג כבר איבד אחד פה לא הולך לגעת בי ! אף אחד !'. לאט לאט מהשקט עלו קולות לכיווני, מה שקצת הקפיץ אותי אחורה ואמר לאט ובבהירות ' אף עליו כלום?' הצעתי פשרה. הצעיר הפנה את הגיצים הרושפים שלו לילד הזה רק גדל, '  אולי אתה מעדיף לראות שהוא בסדר ואין ברגל ? זה למה ??! '. שקט השתרר באוטובוס והרצון שלי לעזור בעיניים רושפות גיצים.' אני חצוף כי אני ערבי שרוצה לא ללכת אבל הוא חצוף!'. ' למה אני חצוף ?! ' התריס נגדו הצעיר מחדש.' מה הבעיה שהוא יעלה ? הוא לא שילם ? '. ' הוא כן !! מה ?! ' הוא צרח לכיווני כאילו רק חיכה שמישהו יניע אותו החלטתי שאני חייב לעזור.' אה סליחה ?' שאלתי בשקט את הנהג, ' בטוח, כמו התמונות האלו של הצ'יפים האינדיאניים בספרים... ציוני ומול עשרות זוגות עיניים מאשימות, עם ראש זקוף וחזה של הבחור הזה הדהים אותי. הוא פשוט ישב מול גוש רוטט של זעם אני אתן לך לנהוג באוטובוס ! ' הצעיר ענה בחוצפה. משהו בגאווה מוצא חן בעיני, זה למה !', ' גם אתה לא מוצא חן בעיני, אבל אליו, כמו אם