מההורים שלי, אין מה לעשות כשאתה גודל בבית ספונטאני, אתה אני בן אדם ספונטאני, כלום לא מתוכנן אצלי בחיים )למדתי את זה בתוכנות גראפיקה, אז התעסקתי איתן כמה שעות טובות... כשהגעתי הביתה, הלכתי למחשב, החלטתי שהרבה זמן לא התעסקתי אני אוהבת לשמוע אותן מספרות על פעם... היו קטנות, ממש נהניתי... אחיות של סבא שלי, התחילו לספר לנו כל מיני דברים שקרו כשהן עד 5 אחרי צהריים, סבתא שלי ודודות של אבא שלי, זאת אומרת וליאל, ולנסוע לסבתא לאכול קוסקוס, היינו אצל סבא וסבתא בערך אחרי כל הקניות נסענו הביתה לשים את הדברים, לאסוף את אבא ואימא החלטנו שאנחנו אוהבות את החולצה הזו ואנחנו קונות אותה. "כן..." נכנסתי לתא הלבשה, מדדתי, אחרי הסתכלות קצרה, אני "תמדדי, את בטוח מרגישה יותר טוב" "כן אני יודעת..." אמרתי והראתי לאימא חולצה יפה, "הרי את לא יכולה לכעוס לנצח..." שלי עם רואי, אימא הייתה שמחה לשמוע שאני מדברת איתו... לקנות בגדים, ושם לקח לנו די הרבה זמן, סיפרתי לאימא על השיחה בבית והלכנו לקניות, לא התעכבנו שם יותר מדי, אם כי הלכנו גם אימא לשתות נס ועוגיות חמאה, אחרי שסיימנו, השארנו את המנקה החדר, קמתי בלי לעכב אותה