ואולי, סוף סוף, להיעלם. לנתוש ולנתוץ ולהאביד ולהרוס, וקראתם לחסד נפשות אחרות, נפשות נאורות - שנפל בקרב על הגותכם שלכם )ורק שלכם!( והפכתם אותי לקדוש מעונה, וארגנתם לי מניין וערכתם לי טקסים, וחפרתם לי קבר והזמנתם תכריכים אל בית הקברות, צללים! ואני נלחם על חיי. הם נלחמים על זהותי - הם מתווכחים עד בלי די. ואני שרוע על הקרקע, וכבדה נשימתי. בכל כורחי, אני מנסה, פעם נוספת, את טיעוניהם... אני מריונטה. אני נמשל למעשי ידיהם. אני רמוס תחת רגליהם. אני לא מסוגל לבחור. אני טמון בפינה. אני קטן ואני? הנלחמים עד אור הבוקר מי ישלוט בנשמתי אחד חכם, אחר רשע, אחד תם ורביעי, המרחפים מעל הראש. צללי ענקים, צללי אנוש בתוכו ארבעה צללים. צל גבעות והרים מרחף מעל לכל בסדנה הייתה לקחת שיר סדנה אחר ולהמשיך אותו, ואני בחרתי בשיר