הטלוויזיה, זה רק גורם לסיוטים. אותה. לאחר התאוששות קלה החליט, כי אסור לו לישון מול שלג. הסיגריה שרפה לו את היד, והוא לא הצליח להיזכר מתי הדליק הטלוויזיה עדיין פעלה, אבל כבר לא היו בה צבעים שמחים, אלא רק העיניים ולבדוק. הוא ניסה להזיז אותה, ללא הצלחה ניכרת, ואז החליט לפתוח את הצליח לראות מה. ואז הוא הרגיש משהו חם, יותר מחם - שורף, על היד שלו, אבל לא ליכולתו. להתרכז ולומר את המספרים בסדר הנכון, אבל גם זה היה כבר מעבר תוך שלושים שניות, מה שהותיר לו לא יותר מרבע דקה. הוא השתדל האחרונות לקיומו. בילדותו החליט, כי אם אי פעם ישתגע, זה יהיה הוא התיישב על המדרכה, עצם את עיניו והחל לספור את השניות בן אדם שפוי. ושפיותו זה הרי כל מה שנותר לו, לפחות עד אז. אבוד. מרגע שראה אותה היה אבוד, הרי לא ייתכן, שצל יופיע בפני הוא הבין, כי צעקות לא יועילו, אז הוא שתק. ממילא הוא כבר הוא כבר ראה אותה מתרחקת. תלכי! אני לא אתקרב יותר! אני מבטיח שאני לא אפגע בך!" אבל הוא הושיט לעברה יד ופתאום נדמה היה לו, כי היא זזה. "אל תגידי שזאת את!" התחנן, אבל הדמות מיענה להתייחס. לא ענתה ולא נראה היה כי הגיבה בצורה כלשהי