סיימת את הלימודים. בדיוק נפרדת מהחברה שלך שעינתה את חושב שכמעט השתגעת בגלל שהיו לפניך יותר מדי אפשרויות פתוחות. "אתה מכיר את הרגעים האלו שהחיים נראים בהם אינסופיים? אני הנהנתי לשלילה. שאני מסתכל. "כן." אמר אמיר, בשעה שמזג לעצמו ספרייט. "רוצה?" שאל כשהבחין הזאת?" שנפגשנו. זה היה בתקופה שכמעט השתגעתי. אתה זוכר את התקופה "אה, כי קראתי את 'אש זרה' של סטיבן קינג בתחנה בפעם הראשונה "לא נכון! רגע, אז איך זה קשור אליך?" את לילותי'- זה על בלה, אמא שלה. הן היו מאוהבות בתיכון." "רחל שפירא כתבה אותו על אמא שלה. 'אני יודעת שהדליקה אש זרה "אה?" "אתה לא מכיר את הסיפור?" שאלתי. שלכם." אלברשטין, שאני מבין שהוא, משום מה, מסיבה מעוותת כלשהי, השיר שירים עם אקורדים משונים, או את 'כמו צמח בר' של חווה קינוח. אתה הרי יכול לקרוא אותה כמו ספר, והיא יכולה לשיר לך תוכל לאכול אותה, והיא ממש מתוקה אז היא יכולה גם להיות "מה אתה כבר צריך? עדי באה איתך. היא תהיה הכל בשבילך - אתה "מה?? אבל אין לי כלום!!!...." "אתם יוצאים היום." הסתכלתי על הכרטיס, זה היה נכון. "מה להתארגן?" "אז אני אתן לך זמן להתארגן." "תודה." "שתהיה