נמסה לתוכי )לא ברור אם זו תחושה נעימה או ועשתה בה קשרים סבוכים. ושוב "אז מה? ואיך אתה חושב שאני אתי מסוגל לכתוב את האמת הזו שהפכה עד לפני מס' שעות את בטני מדברת אלי מתוך ערוותה הפצועה, רק היום לאחר מס' שבועות שהיא לא אני לא אני לא אני!!! צוחקים... בקול ציני "אינטליגנטית, ילדה חכמה כמו שאבא אוהב". וכולם יחייך, ילקק בשפתו, כמו רוצה להזכיר טעמים אסורים, רק יגיד יודעת שגברים לא ייקחו אישה עם עיניים כאלו טרוטות" והוא הספרים שלך כל הלילה, מה יהיה על העיניים היפות שלך... את ולא יצעקו כלום ולא ישאלו אותי ויגידו "שוב פעם בילית עם שהוא לא רואה את העיניים גם אני לא, דווקא לא, שלא יראו כלום שיער, ועיניים, עיניים!!! לא יכולה לראות אותן, להביט בן. כמו במראה שממול, זוג רגלים דקות, פנים חבויות ביניהן, מסגרת זוכר את כולן. הן כל כך רעות. ומתחלחל והמילים עולות בי כמו קצף מר, ושמח, כל כך שמח שלא הדמעות שתוססות ומשאירות בי כתמים שאפילו אתה לא רואה". הרי אתה רואה אותי שם, על המיטה הגדולה, אתה הרי מרגיש את אומרת בקול שקט ושטוח שצורח ומכאיב לי באוזנים "מה זה משנה? מאיפה היא באה. והמעיים מתפתלים ולא רוצה את זה