כי אני לא רגיל לזה, "עדיף" ענתה מהר,יותר מידי מהר. "את האמת ?" לחץ. אני מזיע, שובלי זיעה יורדים מראשי, התרגשות אפילו יותר מזה "למה?"עוד שלות כמה שאלות יש לה, אני מרגיש כמו חקירה במשטרה, "תאמיני או לא אני כרגע חסר מילים" "אתה לא מדבר הרבה" עצמי. דוגמנית מחמיאה לי,אבל למה? תודה עניתי ומתחיל לצבור בטחון אם מהחטיבה, הרזת  ופיתחתה שרירים". "טוב" אמרה בכל שמנסה להבין למה התכוונתי "האמת שהשתנתה הרגשה של טמבל. אותי" טוב אז יצאתי פאטתי  אבל לפחות  יצאתי כנה אז למה יש לי "די מה?" היא שאלה "אני די זוכר אותך, אני לא רגיל שזוכרים יצאתי שקרן חרמן אז הלכתי אל האינסטינקט הראשוני שלי "די". ואוו דילמה אם אני אומר כן אז יצאתי טמבל חרמן אם אני אומר לא "אתה מתרגש לדבר איתי?". אחרי שיחה מאתגרת זו היתה הפוגה של עשר שניות היא חייכה ואמרה נדחה על הסף אחרי מחשבה שניה. תבינו האינסטיקט הראשוני שלי היה להציא לה נישואין אבל זה די "כן" ,יצאתי תותח. לקח כעשר שניות עד שמצאתי תשובה מספיק עמוקה שום חמצן לא זרם לי למוח. בשלב זה לא פעם הלב שלי, טכנית הייתי במצב של מוות קליני כי ובכן טעות, מי היה מאמין שהיא תפנה אלי