אנדראינה והאלפית חייכה מעט. לכיוונה, עיניה הסגולות מקובעות על אנדראינה ההמומה. היא עצרה במקומה, סוקרת את דמותה של האלפית היפהפיה שהתקרבה בשעה כה מוקדמת. לפתע ראתה דמות גבוהה קרבה אליה. מאזינה לקולות הנהר שזרם בקרבת מקום, תוהה מדוע אין איש בכפר כפי שזכרה אותו מן הספרים. היא הסתובבה לבדה בכפר השומם, בחלומה באותו לילה הייתה אנדראינה במה שנראה ככפר של אלפים, ובלתי מזיק. מה תצטרך לעשות כדי לתקן את הנזק שנגרם מסיאנס לכאורה קטן בעודה הולכת באיטיות אל חדר האוכל תהתה אנדראינה מהי משימתה, ידע שהיא זקוקה לזה. המשימה שהוטלה עליה לבצע במקום נשמתה בגלגול הקודם שלה. הוא ג'יגוקו התרחק ממנה, מחליט לתת לה לחשוב על מה שאמר ועל כשתפתח אותן. "לך עכשיו," אמרה בשקט ועצמה את עיניה, מקווה לא לראות אותו באש. אנדראינה שתקה וניתקה את עיניה ממנו. היא חשה שלחייה עולות לשים לב שאני מאוהב בך." להכריח אותך לעשות שום דבר, לכן רק המשכתי להשתדל, לגרום לך כשהתייחסת אלי כאל נחות ממך, לא ראוי לתשומת ליבך. לא רציתי "המשימה שלי היא לגרום לך להיות שלי. בגלל זה לא וויתרתי גם היא ידעה שהתכוון לכל מילה בדבריו בכל ליבו. שהכירה.