שמוליק: )משתעל( מוטי, כבר תקופה ארוכה שאני מרגיש מאוד מוטי: )באיטיות( אמרתי שקוראים לי מוטי... שמוליק: דוקטור... )גונח( מוטי: בוא תשב ותגיד לי מה אתה מרגיש. שמוליק: )בהיסוס( אוקיי... מוטי. מוטי: שום מר, קרא לי מוטי. שמוליק: תודה מר... דוקטור רופאצקי: אתה בטח שמוליק. בוא, תיכנס. ומחייך לעברו.( בדלת ובעיניו מבט מופתע. גופו כולו אומר כאב. הרופא יושב מכשירים רבים וליד הקיר השני שוכבת מיטה חדשה. שמוליק מופיע חודר לחדר אור רב. שולחן חדש ורחב עומד צמוד לקיר ועליו ההמתנה אך במצב מצויין. חלון גדול מוצב באמצע החדר ובאמצעותו )האור עולה על חדר קטן עם טפטים פרחוניים זהים לאלו בחדר תמונה שנייה: לתוך החדר והדלת נסגרת. חושך( של הרופא נפתחת מעצמה בעודו מתקרב לעברה באיטיות. הוא מתקדם )שמוליק מתקשה לקום וחדווה ממהרת לעברו ומושיטה לו יד. דלתו באמת אדם מאוד הגון. שאול א': בהצלחה לך שמוליק. אין לך בכלל מה לדאוג. מוטי בשנית ושאול א' יוצא כשעל פניו חיוך רחב.( סגירת הדלת משנה שמוליק את תנוחת ישיבתו אך מייד נפתחת הדלת רחב. שאול א' נכנס לחדרו של הרופא כשהוא מדדה קלות. לאחר )שאול ב' עוזב את החדר בתוספת קריצה