חושים גמורה אל מחוץ לחצר דיר החזירים, והמשיך בזחילה חרישית, כמעט בלתי מודע למעשיו. קדימה, להתרחק מהמקום הנורא ההוא, לכל מקום שיהיה, רק להתרחק. הערב כבר החל לרדת. הצללים הארוכים הבהירו לו את שעתיד להתרחש, ועוד מעט תרד השמש אל מעבר לגבעות, והחושך יעטוף את הארץ. הוא לבדו ואינו יודע היכן הוא. פחד גדול אפף אותו. דיר חזירים, חשב, פירושו כפר ערבי נוצרי, אבל עדיין ערבי, עוין, והוא לבדו בשטח, בלי מאבטחיו, בלא נשק להגנתו, נתון לחסדי האויב, ואינו יכול לבקש אפילו את עזרת אלוה... לא העיז להעלות על דל שפתי מוחו את הביטוי. צעדים כבדים נשמעו ממרחק. מלמן קפא במקומו. מין האדא? בחסות החשיכה התכווץ מלמן אצל שיח קטן, מקווה ששתיקתו תקנה לו חסינות מגילוי. מספר צרורות מנשק אוטומאטי נורו לעברו והחטיאו. הצעדים נשמעו מתרחקים. מלמן חידש את התקדמותו. כעת ראו עיניו אורות בוהקים במעלה הגבעה שלפניו. שם פניו לעבר האורות, בטוח שישוב יהודי שם. עוד שעות זחל והתקדם מלמן עד שידיו נגעו בגדר והוא נעצר בחטף. צרור ארוך של כדורים נורה מיד אליו, בטרם נשמע הקול "מי שם". כדור אחד פגע בירכו והוא זעק בקול גדול: הצילו יהודים, זה אני,