מחרדה ואולי מבושה צילי,ופותחת אבזם מכנסיו, נאבקת עם כפתורי המכנס ומוציאה את וצילי רק שמה ידה על פיו, אומרת לו אני צ4שה בכלל, ולא היום ובכלל, מה קרה לה. חלון הראווה, עופר אומר שעוברים ושבים רואים אותם, עכשיו צהרי נוטלת אותו בידיה, ומובילה אותו לחצר, צמוד לכניסה לבית, ליד רחוב ניי פרינקופיי, ושם מכניסה את ידיה למכנסיו. קומוניסטי, וצילי לא עונה לו, רק מושכת אותו אל הסמטה מאחורי הקומוניסטי עופר מנסה לדעת, איך היה לחיות תחת משטר ההפגנות עשרים שנה לאחר מכן, וכמו ברומניה הפילה את המשטר הרוסיים היו כאן ב86 כמו גם הטלוויזיה הצ4כית שצילמה את אותה שאלות ונענה במילים קצרות של הסבר, כן, גם הטנקים מעט יותר, יודע שהייתה קריינית בטלוויזיה במהפכת הקטיפה,שואל עופר מנסה לראות את צילי שלו, בעד סודותיה ואולי להתקרב אליה שנים, נטולת חיוניות ושמחת חיים. ההיסטוריה והיא מדקלמת את האמירות כמו לא חיה כאן כמה עשרות מינכן הנוראי, "שלום של כבוד". ועופר רואה שהיא מדברת על וכאן גם התאכזבו האנשים מצ4מברלין שמכר אותם לגרמנים בהסכם מלחמות עולם נוראיות, כאן חגגו את יסודה של הרפובליקה הצ4כית המלחמה הגדולה, שלא ידעו עוד