שנראו חדות, חודרות. "אני האיש שישב מאחורי השולחן הרים את מבטו, הוא היה איש מרשים בעל "סלח לי, אדוני הפרופסור, על האיחור" פעמיים ורק אז נכנס. 'חדר 24' , זה היה זה. למרות האיחור עראן השתהה, הוא נשם עמוק במסדרונות שמאחורי הפקולטה למתמטיקה. היה שלט קטן על הדלת, עראן התקשה מעט למצוא את חדר הרעיונות. הוא היה חבוי יצאו מהספרייה, צוחקים. לממשל ואני מצפה שתשמור ותשלח לי את כל ההצגות שלך!" השניים "בוא, אני אלווה אותך. ואני מצפה שתצליח, כן? אני מתכוון ללכת "כן, אני מניח.." הזו? ושהם מאחרים מדי פעם לפגישות, תגיד אתה לא אמור לצאת במכונית נבחר לתוכנית, אני מניח שהם בדיוק כמונו, שקשה לקום בבוקר "אני לא יודע עראן, מאז שהייתי בם חמש לא דיברתי אם אדם שלא מקום.. " חשו שייכים, הייתה להם אידיאולוגיה, לא רק בבתי הספר, בכל של שאר האנשים? פעם הייתה מעורבות, לאנשים היה אכפת, אנשים לתעשייה, לפיתוח המושבות, אתה לא חושב שאיבדנו אי שם את דעתם לפתור כל בעיה כלכלית, לפתח תוכניות חינוך, לדאוג למסחר, "כלומר אנחנו כל כך מאוחדים וחכמים ונבחרים ויודעים טוב איזה "למה הכוונה?" אתה לא חושב שהפסדנו משהו?" "אבל אני לא יכול