מגע! אני לא אשם! אני לא יכול להעביר את הלילות לבד. אני רוצה להתעורר בבוקר עם אשה לצידי. זה כל מה שאני מבקש! ריבקי נלחצה ממלותיו. גבי, אתה שוב לוחץ עלי. כי אני נלחץ ממך. או שאנחנו יחד כל הזמן או שנפסיק להיפגש! ריבקי עמדה דומעת לאמירתו זו האחרונה. היא ניגבה דמעותיה, ניגשה אליו וביקשה נשיקה אחרונה נטולת כעס. הוא ביקש להיכנס למיטה, בתקווה שהפעם זרעו יחולל מהפך בכרסה. המגע הזה, שגבי כינה אותו 'מגע של תקווה', היה להם המגע הארוך ביותר. המגע העצוב ביותר, על שריבקי החליטה לקבל את הצעתו שלא להיפגש שוב. אני מקווה שעוד תתחרטי, ריבקי, ומתי שתתחרטי אהיה כאן בשבילך! מתי שתתחרטי אהיה כאן בשבילך... הידהד באוזניה קולו של גבי כאשר התקלחה בביתה. למעשה, אני כבר מתחרטת, אך עלי להתרחק ממנו וזאת כדי שלא לפגוע בו, בכתה אל ריגשותיה. ריבקי לא ידעה מה עליה להחליט. היא רצתה בגבי יותר מאשר בחייה היא. היא רצתה אותו מלטף אותה ולא לשוב לחלומות של הבוקר. היא התחבטה בסוגייה ובאותן התחבטויות נכנסה לישון לצד צילו של אבריימל.   שלושה שבועות חלפו מאז מגע התקווה. ריבקי איבדה כל רצון להישאר בביתה ומצד שני חששה ללכת אל גבי.