הנעים של אנטארטיקה. אני ממהרת לסגור את החלונות ומדליקה את התנור. או לפחות מנסה להדליקו. לאחר כמה בעיטות בו אני מבינה שחתיכת הפלסטיק הזו אינה שווה אגורה ומוותרת על הנסיון. אני לוקחת את הסוודר הסגול הגדול המונח על הספה ולובשת אותו במהירות. פותחת את המקרר. הוא ריק, מלבד כמה ירקות - אני ונסיונות הדיאטה הנואשים שלי - ובקבוק דיאט קולה. אני נאנחת, מוציאה את הבקבוק ולוגמת ממנו. מעיפה מבט בשעון. שתי דקות לחצות. פותחת את הפריזר ואז, לתהדמתי, מוציאה ממנו קופסה של גלידת בצק עוגיות של בן אנד ג'ריז. חדשה, שלא נגעו בה. אפילו תאריך התפוגה שלה עוד רחוק. אני איני מצליחה להיזכר מתי או באילו נסיבות קניתי את הקופסה, אולם אין מאושרת ממני למצוא אותה. אני מוציאה כפית נקייה ממגירת הסכום - הכפית הנקייה האחרונה, למעשה, משום שכל השאר מפוזרות בכיור ואין לי כוח לנקות אותן. אני לוקחת את בקבוק הדיאט קולה ביד אחת, ואת מיכל הגלידה ואת הכפית ביד השנייה ומתיישבת על הספה בסלון. מעיפה מבט בשעון. דקה לחצות, או שמא פחות, קשה לי לדעת משום שבשעוני אין מד שניות. אני פותחת את מיכל הגלידה ולוגמת עוד מבקבוק הדיאט קולה. מהרחוב אני