כמה שאני שונא פיסיקה! רודפת אותי בחלומות. את מקניטה אותי במציאות, פניתי לאנשי מקצוע, אך ללא הועל. שאלתי חברים "מה היא רוצה ממני?", אך הם לא ידעו לענות. שנים ניסיתי להבין אותך, ואת התעמרת בי. או שמא היה זה לעג? ואת חיכיתי לי, ובת שחוק על שפתיך. ידעתי שאפגוש אותך כאן וחששתי מהרגע הזה. ואת חיכית לי כאן באוניברסיטה. דווקא כאשר רבים מבני כיתתי חיזרו אחריך. הקשר שנראה מצליח הדרדר במהירות ונפרדנו לאחר כשנה. אני הייתי צעיר ואת - רבים ידעו אותך. נפגשנו לראשונה בתיכון, ניראת כאילו בהישג יד, אך למעשה עולם שלם מפריד ביננו. כמו במציאות, גם בחלום היית רחוקה ממני.