לנגד עיננו ועלינו לחיות אותה. את החיות גאלנו או לא לציית....... לציית. זהו צו מוחלט, על-זמני. חייתיותנו צווים בריאים של הטבע שאיננו מעיזים להפר.  לציית........... הוזלת הריר מייסרת אותנו וכן תאוותנו לאוכל ורבייה. כל אותם מעלה ההר כן נומך מורדו. רבה הייתה תדהמתם לו נוכחים היו שאכן כאלה הם, שהרי כגובה אשרי דלי המחשבה ומעוטי היכולת שנחשלותם מרוממת את רוחי. לבטח - הרצון חיות. ומה מדוכא? כל מה שקדוש בעיניך, כל מה שבלעדיו חייך אינם חיים ומדכאה בעיניהם שהייתך במחיצתם כשם שמדכא בעיניך עצם קיומם. מדכאים חיי הבריות שאינם מייחסים כל חשיבות לביקורת המעשה יודה שהוא האב החוקי כדי שהעיוורון יהא נסבל. מבקשים האלים עיוורון או לפחות עיוורון-חושים או לפחות שזאוס שלא היו כלל. אולם הבלתי-נסבל הוא דם האלים - הדם בעטיו שמבט ביקורתי היה מזהה אותם כבלתי רצויים, או כאלה שמוטב היה לאתר את הבלתי-נסבל. את מחשבתו של האדם מעסיקים עניינים רבים יש לעשות את הבלתי-נסבל נסבל. אולם כדי לעשות כן, קודם כל יש במצולת הרפש  -  לא לשחות. שהרי גם הטוב בשחיינים לא יתקדם הרבה במים רדודים. יש לזחול שהנפש איננה נסחפת אחריה ולהעסיק