הייאוש שלה הפך לייאוש שלי. הייאוש שלה הפך לשקט נצחי לא שיר תקווה, שיר ייאוש. ברגעים האחרונים. החזקתי אותה, בתןך גופה, בתוך ראשה, בתוך ליבה, ואני הייתי איתה, לפני שהיא עזבה. זה מה שהיא כתבה, לא שיר תקווה, שיר ייאוש. בתוך הגוף משתק איברים. כמו סרטן, הורס תאים ומתרבה, לא נגמר, לא נשבר, חומות מבטון. קירות גבוהים, קירות עוצרים אותי, די! די! נמאס. לקרוע מעלי את השכבות.