והכי חשוב- רחוק מאבא. ונברח ביחד, למקום אחר, רחוק מהבית, רחוק מהאנרגיות השליליות, בשבילה. ואז גם היא תבין, שאדן החלון, היא הדרך הנכונה תשתה איתי כוס תה. תשמע איתי מוזיקה מרגיעה. תנשום את האוויר הצח, שבתוך הבית נהפך מחניק. ואולי, יום אחד אזמין את אמא לשבת איתי על אדן החלון, כי שם - אבא נמצא. בבית שלי אמצא רק רוע, ואנרגיות שליליות. שם לא אמצא את האהבה, את הטוב. בבית לא אמצא את החמימות. כי בבית לא אמצא את העדינות. זו הבריחה שלי, זה החלון שלי החוצה, לעולם. אבל אדן החלון שלי, והשקט הזה, יתאימו לי בכל מצב. ולפעמים אני פשוט רוצה עוד ועוד. לפעמים, אני פשוט רוצה לעצור את הכל ולהגיד די. לאדן החלון שלי. אבל כנראה, שלא לכל אחד יש את הסבלנות הזאת, ואני קצת התרגזתי, איך היא לא מבינה? פעם באה אלי חברה, שמה ים, היא חשבה שזה משעמם ומטופש. כשבאים אלי חברים, אני מזמינה אותם לשבת איתי על אדן החלון. הציפורים, ולפעמים, אני גם מצייצת איתם. אם אני נשארת עד הבוקר - שזה הכי מדהים, אני מקשיבה לציוץ לממטרות עם הרעש שלהם, לחיות לילה. ומקשיבה לשקט שמסביבי. וכשסתם בא לי להירגע, אני מדליקה קטורת, עוצמת עיניים,