היו מועלים למעלה בגלל החום ביום ונסגרים בערב בגלל העובדה שהיינו בנות שזקוקות לפרטיות  והיתושים חודרים בערב וחוגגים על ה'בשר הטרי'? והיכן עמדו אי אז האזבסטונים הארוכים כגלות שאליהם עברנו יותר מאוחר, לקראת הסתיו-הקורס נמשך כ-4 חדשים  אולי 20 או 30 בנות בשורה ארוכה של מיטות, ארונית נמוכה בלבד ליד כל מיטה-המקום האישי היחיד שלי בכל הבסיס?(אולי התבלבלתי. רק בנות-זה היה עוד בטירונות...)   לאן הובילו החיים את המדריך שלי, טנדובסקי, והמדריך שלי, אילן יפה התואר שהיה אחר כך לשחקן תיאטרון מקצועי, שבאחת ההצגות באזורנו לפני מספר שנים זיהיתי בין השחקנים-לא אומר שלא ידעתי שיהיה כאן עם המחזה, ואפילו העזתי ונגשתי אליו, נרגשת, אל מאחורי הקלעים, והזכרתי לו את תקופת היותו המדריך שלי בבה''ד 7-הוא לא זכר אותי. בקושי את התקופה-אולי היה טרוד עם ההצגה?    ואיפה היום יהודה וקסמן המדריך-נער-חייל, רזה, עורו כצבע הזית, שדוק ערפילי על עיני השקד החומות, המארכות שלו, שהייתי קצת מאוהבת בו בסתר? האם בכלל כולם עדיין בחיים? מה עשו עם חייהם? האם הקימו משפחת, הצליחו? לאן נשאה אותם הרוח?   אי בזה היה מקום חדרי-הלמוד לשפת