רואה שהדבר למעלה מכוחותי, כך שאני עולה על פני הקרקע. אני בוחנת את השטח - העליה מהמדרון היתה לי די קשה, ובכדי לחלץ את התיק אזדקק לעזרה. אני מביטה סביבי, מתרכזת במציאת עזרה. מוצא אותי נער אחד, שואל מה קרה. אני מסבירה לו בקצרה את המצב והוא אומר לי שהוא גר בקרבת מקום, ומזמין אותי לבוא להתארח אצלו. אני מביטה בו במבט בוחן. הוא נער בערך בגובה שלי, רזה, שערו שחור חלק וקצר ועיניו חומות. הנער מחייך לנוכח המבט שלי, ומרגיע אותי שהתיק במקום בטוח. יש לו חיוך מקסים, ולדבריו הוא בן 18. הוא שואל שואל אותי לשמי - דפנה, ואומר לי ששמו ג'יימס. האינטואיציה שלי אומרת לי שכדאי לגשת אתו. אני מוקסמת ממנו ויש לי תחושה טובה לגביו. אני הולכת איתו. הלכנו יחד לביתו, בית קטן וחביב, בעל שתי קומות. אני שמה לב שהבית ריק. לשאלתי עונה ג'יימס שהוריו יצאו לסידורים ויחזרו מאוחר. הנער מוביל אותי למטבח, שם הוא מציע לי אוכל ושתייה. אני מהססת וג'יימס מחייך אלי ואומר לי להרגיש כמו בבית. מתוך חיבה הוא אף נוגע בעדינות בשיערי. אני מביטה בו ומניפה שיערי אל עבר כתפי. ג'יימס מביט בי נבוך מעט, ואני מחייכת אליו ונוגעת קלות בכתפיו. עיניו