שומע איך שהם מדברים. לא אכפת להם מכלום!" התלהבתי גם אני. "והכי מדהים שהם מאמינים כולם שהם עם אחד. זה לא גאוני?" הוא צחק צחוק גדול, רועד בכל גופו. "אז למה אתה לא בא לבקר?" "זה כבר לא שייך אלי" ענה. "רצית להתרחק מזה?" "להפך" "מה פירוש?" "אנחנו אף פעם לא נהיה כאלה. האינטלקט שלנו הוא גבינה מקולקלת במקום ההוא." "ישראל זה לא המקום הכי יהודי בעולם, הא"  "ממש לא" הוא אמר "כל כך לא" "אבל גם כל כך כן" "הו כן!" הוא צחק "הו כן!" "וקופנהגן?"  "קופנהגן היא סקנדינבית ואין הרבה דברים ששונים כל כך מיהודים כמו סקנדינבים. כן, במובן מסוים זה גם שלוחה של היהודים מבחינתי. כבר אמרתי לך שאתה מוזמן." "אולי אני אבוא" אמרתי. "מתחשק לי נורא לבקר את אבא שלך" אמר לפתע פרופ' מורנאו. "תבוא" אמרתי "הוא לא כועס עליך. הוא דיבר עליך הרבה. הוא אפילו קרא את הספר שלך שתורגם לעברית." "מה הוא חשב?" "ממה שהוא הבין הוא חשב שהפוסטסטרוקטורליזם זה הגזמה, אבל עזוב. אתה לא בא בשביל לדבר איתו על תיאוריה." "זה נכון" הרהר מורנאו וקם ממקומו. כשחזר לאחר שלוש דקות היו פניו נרגשות ואדומות ובידו היה כרטיס טיסה טרי ומבריק. הטיסה במטוס לישראל