מעבר לים הגדול... ונישא עם הרוח לאופק פתוח, עד שנכתש לאבקה של חול. הוא הולך ודואב ועמו הכאב, תר אחרי האושר. מחפש את דרכו בין חומות של יאוש, הוא אובד אל תוך החושך. כזרם דק של ימים לבנים, אור משתקף על אגמים דוממים. את להט הסהר, בקצוות אדומים, לוכד את קרן האור האחרונה, ועודו נאבק. כשעודו פועם פעימות אחרונות הולך ליבי ונסדק.