ילדה מבולבלת. היום אני יודעת שאם יש כעסים, לפחות יש קשר את הצעקות, טריקות דלת. את הגב שלך מופנה אליי בהתרסה. הייתי כבר לא רבים. רק זוג נשוי ועייף. פעם שנאתי את המריבות שלנו. הכל כבר שקט. שכחנו את המלחמות מזמן. כבר לא מאוהבים כמו פעם. לכאן. חיה. גוסס ומחכה שיקחו את נפשך המיוסרת. מי היה מאמין שתגיע בסוף החיים? מה כבר יש לי להגיד עליך? עכשיו נהפכת לגוויה המאובנות ויודעת שעוד מעט כבר לא תהיה איתי. מה כבר נותר לסכם אני עדיין לא ערה למציאות. אני יושבת מול המיטה שלך עם הפנים