האם אמי, תחזור או שמא... ואז לי בוערת בתוכי עוד שאלה, דמעה לי על הלחי, לאן היא הלכה? ואני עומד לי שם באותה הפינה, עדיין מאיים, אבא מחורבן. הצל מאחוריה, לא דמם, ופניה שוב רעולות, הפעם מבושה. אמא הטובה קמה והולכת לחדרה, ומשמעות הכדורים היא לרפות. אך אני עוד רך וקטן, צורבים בעיני הבוהקות, הכדורים הפזורים על הרצפה, ולא בוכה, עלי אמא תמיד מגנה. והיא, מסתכלת עליי ברכות, "אמא מה את עושה?" בוהה בה, בילדה הקטנה, זה להיות או לא להיות. היא יושבת בפינה, אך פניה רעולות.