טיולים שעבר, ואלה שהתכוון לעשות, על חברים שלו ההורים שלי. להקשיב לכל מי שפנה אליי, במיוחד לצעקות הלא פוסקות בין שהיה מוכן להקשיב. ואני הייתי אוזן קשבת טובה מאוד. התרגלתי הקשבתי לקולו. הוא אהב לדבר. הוא סיפר כל מה שרק אפשר, לכל מי ונגעו, חשבתי שאתפוצץ. המגע שלו היה כה חם ונעים. כל הזמן הלב שלי החל לרוץ בחזי. ברגע מסוים, כשידינו נשלחו לאותו ספר אמרה שכן, ודורון קם לעזור לי. את הספרים ושאלתי את הסטודנטית אם עליי להחזירם למקום. היא לעזוב, אספתי את הספרים והלכתי לעבר שולחן הקבלה. שמתי עליו הספרים מהר יותר. כשסיימתי, בערך 02 דקות לפני שהייתי צריכה וצפה הקנאה. החלטתי שאני לא יכולה יותר, והתחלתי לעטוף את הצחוק של הסטודנטית שעבדה שם התגלגל ישר לאחר דבריו. שוב עלתה מה שרצה והתכוון אליו, כאילו ערך חזרות מקודם. אותו מדבר. הוא דיבר בנחישות ובשליטה מלאה על דבריו, אומר כל מהצד השני של הספרייה, חזק וברור, והתכווצתי. אהבתי לשמוע והמשכתי לעטוף. כל אותה חצי שעה שעטפתי שמעתי את הקול שלו רעדו. 'תירגעי', הפצרתי בעצמי. החזרתי את ידיי אל פני השולחן 'תראי מה עשית עכשיו'. נשמתי עמוק ושחררתי. הידיים שלי עדיין