שלך, במחשבה, רואה", וזה לא משנה כמה החיים שלך עלובים ונטולי המיניות "כמו שאמר החבר שלך פרננדו פסואה: "אני בגודל של מה שאני שחיי-אדם - אין זרים מהם לך." הם ידידים הרבה יותר טובים! אל דאגה, מהרגע הראשון ראיתי הציפורים והנחשים והעקרבים והעכבישים. "למה עליך לסבול זאת?! חיה בטבע, אהובי, חיה בטבע. עם לי לחיות. אני לא יכול לסבול יותר." מה הם צריכים, מה אני יכול לעשות כדי שישלמו לי, כדי שיאפשרו למה אני צריך לחיות את כל חיי כלוא בדעות השגויות של אנשים, בחברה. מבחינתי, אין כל הבדל בין אדם לכלב, בין שיח לאישה. לחיים האלה. לדבר עם אנשים, לשכנע אנשים, למצוא את מקומך "אם הם רק היו עוזבים אותנו במנוחה. תראי, אנחנו לא נועדנו אמיתי. אתה מבין, הלמיש? ושליר?" אבל אתה יודע שהזיכרון קיים. ואם זה לא אמיתי אז כלום לא זה ישבנה. זו אפשרות מרחיקת לכת, אתה לא מאמין שפעם באמת עשית את רוצה להתרגש מהאפשרות שפעם הפכת מישהי על גבה והחדרת לתוך לפני שבוע. אתה רוצה לא לתפוס זאת, אתה רוצה לא להרגיש. אתה אתה פשוט לא יכול לתפוס שדבר כזה פעם קרה. אפילו שזה קרה רק לא יכול להאמין שאי-פעם באמת הצלחת לשכנע מישהי לשכב איתך.