לאחיך הקטן את התליון? רחל מתקרבת אל משה. אברהם מביט בה בכעס. משה: בואי הנה, רחה. רחל חוזרת. משה: רגע, תחזרי. רחל הולכת. משה: מאיפה את יודעת את זה? בעצם, אני מעדיף לא לדעת, לכי. רחל חוזרת. משה: רגע, תחזרי! רחל הולכת. משה: מה את עושה פה? אמא שלך אמרה לך ללכת לחדר! רחל )מהפינה(: מריה, בתו של הגראף פון הרצברג נתנה לו את זה. משה: אני לא מאמין! צלב! מאיפה השגת אותו? שהוסתר. משה שולח יד ומוציא מחולצתו של אברהם  תליון עם צלב במרכזו משה: מה זה? חולצתו של אברהם. משה מתקרב לאברהם על סף דמעות. לפתע הוא מבחין במשהו נוצץ תחת זה? משה: אבוי לי קללת שמיים. אברהם, הסבר לי, למה אתה עושה לי את לראותו, כך שאני מניח שלא הייתה זו הפעם הראשונה. לאחר מכן הוא חזר למרכז העיר ונכנס לכנסייה. כולם שמחו קותלי חזיר מעושנים ולחם )בזמן שדוד מספר משה כמעט ומתעלף(. דוד: עקבתי אחריו עד למסבאתו של יאן בדרום העיר. שם הוא אכל משה: דוד, ספר לי את עומק הדברים. שוב שורר שקט על הבימה. משה: לא עכשיו! אברהם: אמרת לי שתמיד הזמן לנימוסין. משה: זה לא הזמן לנימוסין. לסינג: טוב תודה, אברהם. היא הייתה נעימה מאוד. הנסיעה? אברהם: אני יודע