מאז נשארתי בלי אבא שמתגלח, אבל עם צלקת גדולה על המצח. אמא שתקה. מתגלח? "מתי הוא יחזור?" שאלתי. רציתי את אבא שלי, על מי אסתכל עכשיו אמרה לי שאנשים עם חלוקים לבנים, לקחו את אבא למקום שקט. אמא ליטפה את ראשי החבוש, משתדלת לא לשפשף לי את התחבושת. שאלתי אותה איפה אבא ואם הוא סיים להתגלח. בסדר. החולים, כאשר אמא יושבת לצידי, בוכה מדאגה. הבנתי שמשהו לא אחרי שהיה לי חושך בעיניים הרבה זמן ובסוף התעוררתי בבית עצמי. למה הוא מתגלח, אם הגילוח כואב כל כך ויורד הרבה דם? שאלתי את לי מאוד. לא חיבבתי את הרעיון שהוא רוצה לגלח אותי בלי קצף, הוא הכאיב אהבתי לצפות בו מתגלח, עד לרגע שהוא חתך אותי עם סכין הגילוח. חלק ונעים, הלהיב אותי והשתוקקתי להתגלח כמו אבא. כל המשחק, עם הקצף שמרוח על כל הפנים  והסכין שעושה את העור בתקופה שעוד החזקתי מאבא שלי, אהבתי לראות אותו מתגלח.