אותך?" "אתה זוכר את ההתאבדות של מקס!" הלם עבר בי באותו רגע "מקס היה הולך עם החברות שלו לחוף הזה כי אתה סיפרת לו" אני פוער את עיני מולו. "זה החוף הקבוע שעודד הולך אליו, אתה פשוט שכחת לספר לי ולמקס שזה החוף של עודד, יא בן זונה!", הוא מתריס בי, בעוד אני חושב רק איפה יש לי כדורים להורדת לחץ הדם, הפנים שלי נעשו אדומים, לרגע עצמתי עיניים מנתק עצמי לחלוטין.  אבל הוא ממשיך: "בחרתי במקום בסוף העולם על מנת להיפגש, לא הייתי מוכן לוותר וגם לא חשבתי שיקרה משהו, רק מאוחר יותר קלטתי את העניין הזה עם מקס. נסענו במכונית שלי לנצרת. העיר הזאת ססגונית, אוכלוסייה מעורבת, מבטים חשדניים לכל הכיוונים, הרי פיזית בחיים אין לי מה לעשות במקום הזה, ואם תתפוצץ כאן פצצה? ואם נפגע בתאונה? ואם ידפקו לי רפורט על חנייה? המחשבות האלו מנקרות במוח, או אולי מטרידות מעבר לכך, גורמות  לחוסר ריכוז. נכנסנו למלון מדרגה תת דרגה, אין מה לעשות, מקום שלא עושים לך רישום בכניסה. עלינו בחטף לחדר, כשאני מביט אחורה לוודא שאין אף אחד בעיקבותי. איך שנכנסנו לחדר התנשקנו בלהט אולי חצי שעה, אובדן חושים מוחלט, זה הטעם שבאהבה כזו. רק אחרי כן