תמיד. לה ונראה כאילו גם אף פעם לא תהיה. היא נועדה להיות בודדה כדי שאף פעם לא תהיה לבד, אבל היא לא מוצאת. אף פעם לא היתה כך זקוקה למישהו שיאהב אותה הכי בעולם - לאותה חברה הכי טובה, הרבה, אצל כולם יש מישהו לפניה, מישהו שקצת יותר והיא הרי כל וגוברת. אותה ילדה שכולם אוהבים, אבל אף אחד לא אוהב הכי לה כמה אוהבים אותה, היא לא מאמינה ותחושת הבדידות רק הולכת לא מצליחה, כואב לה לנסות והיא בכל זאת מנסה, וכל הזמן אומרים מארגנת דברים כדי לא להישאר, בחוץ מנסה בכל הכוח להיות שייכת, מנסה להיראות בפנים, להיראות שייכת ועדיין לא, אף פעם לא. רואה את כולם בזוגות צוחקים, בדיחות פרטיות, והיא עומדת בצד הם יהיו בודדים, אבל לפחות יהיו בודדים ביחד. הלוואי שיש מקום אליו כל האנשים הבודדים הולכים, אולי גם שם אולי זאת מין קללה כזאת. ניסיון להיות שייך, לא עובד, עדיין אותה הרגשה, זה לא משנה, צוחקים, גם היא צוחקת, אבל זה לא צחוק אמיתי זה צחוק של ובכל זאת כל כך לבד. לכלום מנותקים מכולם, תמיד נראים במרכז, תמיד מוקפים אנשים אולי יש אנשים שנועדו להיות לבד לתמיד, אף פעם לא שייכים ככה זה צריך להיות, ואולי כן? תחושה של משהו