ידעתי של מי, השיער שלהן כל כך דומה. קרסתי על המיטה עם הבגדים.  אני חושב שחלמתי עליה, משהו על זה שהמפתחות שלי עדיין אצלה והיא מגיעה אליי באמצע הלילה בלי התראה מוקדמת ומכניסה אותי לחייה, והפעם באמת.  במחשבה שניה - למרבה הצער, אני אפילו לא בטוח שזה היה חלום, אלא עוד מחשבה שחלפה לי בראש לפני שנרדמתי. התעוררתי באיזשהו חלק לא מוגדר של הצהרים עם המחשבה הזו, מחפש אותה לידי. כשפקחתי עיניים סוף סוף, הזר עמד שם והביט בי, ברור צלול ומוצק. עכשיו כבר ידעתי מי הוא, הוא לא באמת זר, אבל גם לא חבר. - "בוא, נמשיך את השיחה מאתמול על קפה וסיגריה של הבוקר" - "כן, לוקח לך בדרך כל יום יומיים לזהות אותי" לקח לי מספר דקות להשלים עם העובדה, אבל קיבלתי אותה בסופו של דבר, הדיכאון שלי שב לבקר אותי.