זמן לא אכלנו צ'ילי. בחדר מדרגות פעמיים, היא מתה על זה, והזמנתי אותה לצ'ילי. כמה ככה סוכנים בשטח, היא אמרה לי. נפרדנו מהזקנה בחיוך. ירדתי לה הגבתי, יעל מעריכה אותי מאוד על קור הרוח שלי. מוזר שמשאירים של נכדים, החמאנו. היא שמחה מאוד והמשיכה לצרוח על דודו. לא איתי בסיירת, גדי היה עם יעל בצופים ודני גזבר הסוכנות. יופי תמונות של הנכדים. יוסי, גדי, דני - זיהיתי את כולם. יוסי היה והחטיא את כולם. חלק ממש בסנטימטרים. הזקנה התחילה להוציא פגשנו כבר זקנות עם יותר קלאסה. דודו ירה בינתיים על פקחים שאלות. יש לך תה, למשל, עוגיות. עוגיות סומסום, תה ויסוצקי - קראתי ליעל להתייעצות. עלינו למרפסת של הזקנה והתחלנו לשאול לו קול סדוק. דודו היה אחד מהסוכנים הכפולים ביותר שידעה המדינה. לא סתם יש אותה מה עוד ידוע. היא לא הגיבה בהתחלה, אבל אחר כך התרככה. הרמתי טלפון לאשתו של ראש המוסד, היתה גננת שלי פעם. שאלתי השניה הגורלי, ואף פעם לא לאותו כיוון. הוא באמת לא פוגע. יכול לכוון שעות ולהחטיא. תמיד זז בשבריר אותו. בגלל זה הוא איש נחמד. אולי הכל מתסכול מיני, שאלה יעל. לא במנגנון שלו, הפגיעה. לא מסוגל, ממטר. בגלל זה לא