עד לרעידת אדמה הבאה וזה כשאני רק בתיכון. מטאטאת את הכל מתחת לשטיח ועמוק בארון, ולמשחק הקשה מכולם, החיים, שבה לעצמי השחקנית, אט אט נרגעת, את השפיות מקפחת, בשקט צורחת, אז אני קצת משוגעת, לא בוכה רק מתייפחת, מעצמי בורחת, נמאס מהכל, ונמאס לי לברוח, נגמר לי הקול, גמרתי לצרוח, לגמרי מתרוקנת, אני צועקת, האדמה נשמטת, צועדת אט אט, את הדלת פותחת,