השלמתי את ההסמכה לכמורה, ושכנעו אותי לחזור לפלשתינה. לא חזרתי לשכונת הבוכרים, לא חידשתי קשרים. באתי ישר לכאן, ולא עזבתי את המקום מאז. חנן: איזה סיפור! הייתי רוצה שתפגוש חבר שלי, רז, גם הוא נולד וגדל בשכונת הבוכרים. אני מניח שהוא צעיר ממך בשבע עד עשר שנים. הוא כותב את סיפורי השכונה, והסיפור שלך בוודאי יהיה תרומה נכבדה לספר שלו. אבו-יוסף: מהרהר, ממתין דקה ארוכה. אני לא בטוח שאני מוכן לחזור לשם. נמתין קצת לפני שניפגש.  חנן: (מחייך) אין בעיה. לא באנו לכאן לתקופה קצרה  הגדה המערבית היא מעכשיו חלק בלתי נפרד מארץ ישראל. אבו-יוסף : (מחייך במבוכה) אני לא דוחה את הפגישה עם החבר שלך בכוונה שיעבור זמן, ובינתיים תהיה שביתת נשק ונסיגה של ישראל. חנן : אוקיי. אוסף את הניירות, כולם פוסעים ליציאה. 6.      פנים. בחדר של אב המנזר - ערב אב המנזר: הגלגל הסתובב מהר. היהודים לא יחזירו את מה שכבשו! זהו המשך של מלחמת ארבעים ושמונה. היהודים היו מדוכאים, כמו שאמרו הנביאים, ועכשיו הם אדונים לגורלם. אולי כבר בא המשיח?! אולי זה גם סימן עבורך, "לכו אל הצאן האובדות אשר לבית ישראל. ובלכתכם הכריזו 'קרבה מלכות שמים'".