כל חייו האומללים. עם הלימודים שלא מצליחים לו, הצבא המחורבן, החברה שכל הזמן זורקת אותו - למה שהפעם זה יהיה שונה? אפילו אם הוא יזכור מה הוא רצה לעשות - למה שיצליח? הוא לא הצליח בארבע הפעמים הקודמות.   זה תמיד אותו הדבר. הוא כבר היה עם שיער שחור חלק מהמם, חום ערמוני, שטני בהיר - ועכשיו בלונדיני. הזין שלו כבר כל כך גדול שזה כואב. מה שחסר לו באמת זה לא יופי, אלא בטחון עצמי שלא היה לו ולעולם לא יהיה לו. הוא כבר למד בכל מגמה אפשרית בבית הספר, והתגייס לחי"ר, למודיעין, לשריון ולתותחנים. הבן - אדם פשוט לא בנוי לפיקוד, והגיע הזמן שמישהו יגיד לו את זה. והחברה שלו גם תמיד זורקת אותו. מה לעשות. הם פשוט לא מתאימים. תקווה. זה כל העניין. הוא עדיין ממשיך לקוות. לקוות שהפעם זה יהיה בסדר. הפעם הוא יעשה את זה כמו שצריך. המוח שלו כבר דפוק לגמרי מנסיונות חיים מחוקים - למחצה, כבר הרבה ברירות לא נשארו לו, אבל הוא עדיין ממשיך לקוות. לקוות שהחיים שלו לא יהיו מחורבנים. והוא גם תמיד מבקש את אותן משאלות, כמובן.  פחז חייך חיוך רחב ואכזרי כשהזמן החל לסגת לאחור מהר יותר ויותר. הוא החל להתקפל חזרה לתוך הערפל, לשוב חזרה