קצרים... בכלל לא. לא ממעיטה ברגשות, למרות שהם לא ממש ברורים לי. ממעיטה מערכם של הרגשות העולים ברגעים כאלה. דמיון זה? בשבילי זה מאד אמיתי. גם בשבילך. אבל נדמה כי את בהיסטוריה הקצרה שלנו. אני לוקח אותם איתי, גם כשאת אינך. זה שאלה מיותרת. הייתי קרוב אלייך מאד בכמה רגעים שפזורים ואתה רוצה להיות קרוב אלי? את מסתתרת, אני מפשיט אותך, תרתי משמע. וזה מקרב אותי אלייך. זה בדיוק העניין. לכן אמרתי שאני אוהב אותך היום. שם, בסבך בו לא מאמינה... אבל רוצה להאמין שזה שם. שלך מזהים את זה, את נדרכת ומרססת בפתיתי קרח דקיק. לא מאמינה לגעת בכל מה שמריח רגש, חיבה, אמפטיה. בדיוק ברגע שהחיישנים בקרה. הבנתי. צודק. ניסיון לא לגעת? רק אינדיקציות לאישה חושנית, שמסתתרת שם בתוך הסבך. את בשליטה מלאה. כל הזמן. בקרה מוחלטת וטוטאלית. כל הנ"ל הם ציניות. הבנתי. חדר בקרה? ניסיון לא לגעת? הבסיסית. ולא בזכותם. אני אוהב את חדר הבקרה שלך. את הניסיון לא לגעת. את הציניות ואתה אוהב אותי? מה בדיוק אתה אוהב? איך זה בא לידי ביטוי? את ממש לא אוהבת אותי היום. נו, באמת... ככה אני אוהב אותך! מודה ומתוודה... תודי שכן. ואז אתה נהיה מוחשי?