הבאים לארץ -  " לא יודע" "בוא, הכנס איתי. אל תחשוש..." הם שחו פנימה. ומייד פגשו נצנוצים של אור. ושפע אלמוגים בצבעים מרהיבים...ודגים, וסרטנים, ומדוזות, ולוויתנים וכרישים ועוד אין ספור יצורים אחרים, שחלקם לא יודע לא ראה מימיו וכולם שוחים ומחייכים חיוך גדול. " היי!" צעק הלב לתמנון שחלף על פניהם מצחקק "מאין באת?" "לא יודע." צחק התמנון.  "ולאן אתה שוחה?" "לא יודע." ענה התמנון והתגלגל משם בצחוק פרוע. גם לא יודע שלנו גילה כי מתחשק לו לצחוק וחייך חיוך גדול. הלב זהר ואמר: " הנה... כבר יותר טוב. בוא אחריי! כמעט הגענו." והם שחו ושחו עד שהגיעו למשהו שנראה כמו ארמון מבדולח חצוב באלמוגים. "יה...איזה יופי... מה זה???" שאל לא יודע. "לא יודע..." ענה הלב " הארמון של מלך ' לא יודע'." דלת הארמון נפתחה פתאום מעצמה והם שחו פנימה דרך מסדרונות הבדולח עד שהגיעו אל אולם גדול ומפואר. כל הקירות היו מכוסים פנינים שהחליפו את צבען כל הזמן. ושם, במרכז , עמד דג שנראה בדיוק כמו לא יודע שלנו, אבל בדיוק בדיוק כמוהו וכשלא יודע התקרב אליו הוא התבלבל כי הרגיש שהוא מסתכל בעצמו. על ראשו ניצב כתר מצדפים ופנינים נוצצות שגם הן