מי ידע. אחריתך מי ידע מי ידע מה ילד יום, מה ילדה עם קצת לחץ ממנה וקצת מהלב. בסופו של דבר אומר, לא חושב מחשבות כה כבדות נשארות בליבו. ועם כל התלבטות אם לומר ואם לא ועם כל שיר מרגיש על הלב לבנה. אך הפחד נשאר וגם הנתינה בעיקר לא רוצה לפחד לתת לה. לא רוצה לפחד עוד לתת לעולם ורוצה גם ליפול שתראה כאבו. את הצד החלש הוא רוצה להראות הוא כותב לה עוד שיר כותב אף עוד שניים. עד שיום אחד בלי לחשוב פעמיים מקבל, לא נותן והרי זה ברור. ולפתע גדל והנה הוא בחור ועשה גם טובה עם 'תודה' נימוסית. התרגל הילדון רק לקחת תמיד מעולם רק קיבל, לעולם לא נתן.