הבמה חשוכה, עשן ערפילי, אור כחול עמום. הבזקי אורות, קולות ירי צעקות בעברית וערבית מתגברים עד שהופכים לשאון של ממש. אורן מתרוצץ על הבמה במדי ב' עם נשק, צועק ויורה כמנהל קרב. אורן: (צועק) "להשיב אש, להשיב אש, בכל הכוח. חובש, איפה החובש?"  אורן ממשיך להתרוצץ בצד השמאלי של הבמה, מצד ימין נכנס לפתע רון ופוסע לעברו לאט ובדממה, לבוש מדי א' מדוגמים. רון ממשיך לצעוד עד שנעמד מאחורי אורן. אורן לא שם לב אליו וממשיך בירי ובצעקות. רון: (ברוגע) "זה נגמר, אורן". אורן: (מעיף בו מבט וחוזר ליריות) "לא לעצור, הוא שם, אנחנו נוציא אותו"! רון: "אני כבר לא שם אורן". אורן: (צועק) "לא לוותר, לא לוותר, אנחנו נחלץ אותו" (יורה עוד צרורות, קם ויורה בעמידה) "לא, לא" (צועק ממושכות, נעצר כשפניו מול פניו של רון, משתתק באחת ונשאר לעמוד בפה פעור ובתדהמה).  קולות הקרב והבזקי האורות נפסקים בבת אחת, שתי אלומות אור בודדות על שניהם, שאר הבמה חשוכה. אורן: (לאחר מספר שניות פוסע מספר צעדים לאחור) "רון" (נעצר במרחק של כשני מטרים ממנו, עומד מתנשם בכבדות ומזיע, שומט את הנשק לרצפה). רון: (לאחר דממה קצרה) "זה נגמר". אורן: (גופו