בלי להרשות לשום שגיאה לקרות.   שתי הבנות פטפטו עכשיו במרכבה וליהגו כצפרי שיר. הן החליפו התרשמויות וחוויות מהביקור. הנסיעה הביתה תארך כיממה. ובכל זאת העיבה עננה על הביקור.    לצעירת הבנות היה אהוב סודי בממלכתה, שאיש מלבד אחותה, נערתה, שהיתה כמעט בגילה והיתה קרובה לה כחברה, וכן המשרת הנאמן לה, לא ידע על אודותיו דבר. היא היתה שולחת לו בעזרת המשרת  אגרות מבושמות, עטופות בסרט זהב, הדבר היה אסור בכל לשון של איסור  דין הבחור יהיה למיתה, אם ייוודע הדבר. כן גם נחרץ דין המשרת להיות מעונה עד צאת נשמתו ודין גופתו להתלות בראש חוצות, למען יראו וייראו, כה מסוכן היה הדבר. הנסיכה הכירה את הבחור משיטוט סודי ונדיר בשווקי העיר, באחת ההזדמנויות בהן  חמקו היא ואחותה מכתלי הארמון  הן נהגו לצאת בהסתר, מפעם לפעם, לשווקים ולכיכרות, מתוך סקרנותן הנערית שאינה יודעת גבול, מחופשות לפשוטות עם, והמשרת משגיח עליהן מקרוב, מכוסה גם הוא בגלימה גסה ודלה, שהסוותה את נכחותו המגינה.   בעת שחמקה מרחוב ראשי לסמטה עם אחותה והנערה המלווה, כשהמשרת נשרך מעט אחריהן,שמטה הנסיכה את צעיפה בלי שים לב. בחור צעיר הבחין בצעיף שנפל מבין