לפעמים. התקשרת בלילה, כמה צפוי... דיברנו שעה והיה נהדר. ושוב... השארת טעם של עוד. ביקשת ממני שוב להאמין. רצית שנדבר ושנשפוך מילים של אהבה. רק ששלי לא רצו לצאת. הן כבר לא אוהבות לדבר איתך. אני מרגישה שהתקדמתי ונשארתי באותו מקום. זה מוזר... אני לא יודעת מה יהיה. כמה כבר אפשר לחזור על המשפט הזה?? הלוואי וזה באמת יהיה יומן של 3 חלקים ושזהו החלק הסופי. אני מזועזעת ממך שאתה רוצה לראות אותי, לגעת בי.. איפה המילה בגידה נכנסת לכל הסיפור הזה? היא עדיין לא מוכרת לך? ולמה אתה טורח להכניס אותי שוב ושוב למשוואה הזאת? ולמה אני נמשכת אלייך כמו לאש? ואצלך... הסיכוי להיכוות הוא באמת סיכוי גבוה מאוד. לצאת עם ידיים ריקות?! ומי אמר שאני רוצה לצאת עם ידיים מלאות? ביקשת ממני אמונה, תקווה להמשך. התקווה שלי היא כזאת... יומן של 3 חלקים. יומן של שלושה. חלק ד' קיוויתי לשלושה חלקים אבל איפה זה ואיפה אני... רחוקה מלהיות שלמה, רחוקה מלהיות מאושרת, רחוקה מלהיות מי שאני... זה יעבור- אלו 2 המילים שלא מפסיקות לרוץ לי בראש. זה לא מפסיק!! היא הגיעה והמשכת. נפגשנו כמה פעמים, פעם היה רע ופעם היה טוב. שכבנו, אז,  בים... והיה