יודעת לאן רוצה לחזור, ועכשיו זה אמיתי. לבי כעת צחיח, אשוב אל מרפסתי, מתנה שלא שווה מאום, קחהה מעמדי. גם לו תתן לי שי, אבן אודם או עדי, הרצחת וגם ירשת? מדוע גורלי כה מר? רב חיילות שלך יודע, ולך הוא כבר אמר, לבי עודנו צח ושום יובל או פלג לא יקח. גופי כעת שייך, אבל לבי אינו שלך, הנך יפה רעייתי. לא, אינני רעייתך, אך זכור כי מצפונך איננו נקי. ציווית וכך אעשה, מלכי, אל מקום אליו ילך, בלי שוב. קח אותו איתך אל החזית, בקרוב, ובמערומיה אותה אראה.