אובססיה עם מלאכים גם כן. כשהייתי קטן הייתי לי אובססיה עם אלוהים, נראה לי שיש לי אבל אני קורא לו רפי. השכונה, עוד כמה דקות אני אפגוש את המלאך שלי, קוראים לו רפאל יש לי פינה, שקטה כזאת ומוצלת מאחורי בניין הפיס שמשותף לכל אני עכשיו בדיוק בדרך לבית הספר, עשרים שנה אחר כך אבל גם פה כשהייתי קטן הייתי לי אובססיה עם אלוהים. ולא הרגשתי אותו גם כן, למרות שדמיינתי הרבה פעמים שכן. בכל מיני מקומות, כי ידעתי שהוא בכל, אבל לא ראיתי אותו מאז, ואני דיברתי איתו בלילות כי ידעתי שהוא שומע הכל, חיפשתי אותו והעבירו אותי עיר והעבירו אותי בית ספר והעבירו אותי כיתות, אנשים כאלה עם משיכה לילדים קטנים ושצריך לטפל בהם בתרופות, והרגשתי כל כך לבד.. אז הם אמרו שאני בטראומה ושזה נורא שיש להם בעיניים שהיו רחוקות וכבויות ולא דומות בכלל לעיניים שלו ולספר את זה ולהוציא את הכל החוצה, ואני בכיתי הרבה והסתכלתי לפגישות כאלה של ילדים עם אלוהים וביקשו ממני לדבר על זה לקחו אותו משם בניידת ואותי לקחו לכל מיני אנשים שמומחים שתפסיק לקלל אותו, ולאלי צעקתי שאני מצטער. צעקה לו "סוטה" ואני, אני רק בכיתי כמו מטומטם ואמרתי לאמא בכביש