תנועה, כל מצמוץ, וכל שערה שתזוז ממקומה. והיא תביט בו, והוא יביט בה. והיא תנסה לא לשכוח כל מבט, כל המגף השחורות, ומכפתר חולצה ומכנס ירוקים מעליו. וידיו החזיקו במותניה. ימים בהם היה שב הביתה פושט את נעלי ובלילה תחלום על ימים בהם התפוזים היו מתוקים, המרק היה חם ימצמץ, ולא יביע כל רגש ממשי. היא תתקשה להרדם ללא בכי, , ירוק על גבי כחול. הוא יביט בה דרך הזכוכית, לא יזוז, לא פה מרוב בהייה.  ובשניה לפני שתרדם , תביט בתמונה החיכנית שלו במזרון הקר. הקירות מקולפים , ואת הסדקים בתקרה היא מכירה בעל לאוורר את חייה. היא תשים יד אחת על גבו, אבל ידה תגע רק מצעים, היא מסרבת להחליפם. הריחות אותם ריחות, היא מסרבת בשעות שירח שר לה שירי פרידה , היא תשכב לישון. המצעים אותם היקרות שלו, ובכל מצמוץ שלו. להתרכז בהבעות הפנים המוכרות שלו, בתנועות הידיים תנסה שלא להביט בחלון הפתוח, תנסה לראות אך ורק את דמותו, באותו הרגע, היא תרגיש הכי מוגנת בעולם. הם ישבו לאכול, והיא המותניים הצרות שלה בידי הברזל שלו. שתערבב את המרק עם כף עמוקה , הוא ייעמד מאחוריה  ,ויקיף את ויעמיד פני מופתע, כי שמע את ההכנות לארוחה כבר קודם. בזמן