קם מכיסאו וסגר את דלת הנשקייה בבעיטה. "אי אפשר חושב, מה שאתה מרגיש, ואני יודע ששני החברים שלך מחכים לך ליד "אל תשקר, סובחי חביב-אללה, אל תשקר. אני יודע בדיוק מה שאתה "לא." השיב סובחי. "היה אתך עוד מישהו, חביב-אלוהים?" "סובחי חביב-אללה." "סובחי מה?" "סובחי." "מה שמך?" שאל בעודו גומע מהבקבוק. שולחן הכתיבה והורה לצעיר לשבת על כסא מולו. למשרד. "בלי שום חכמות, חביבי." הוסיף בקצרה. התיישב מאחורי בלשונו המלקקת את שפתיו המתייבשות. אותת לצעיר בעוזי להיכנס דלת הכניסה למשרד הנשקייה האיר את פניו של הצעיר ובראל הבחין ניצב בחור ערבי שעיניו השחורות הקרינו פחד. האור שבקע מפנס בלבו(, הרים את ידיו מעל ראשו ונסב לאחור באיטיות. מול בראל העבודה הגדול. הצעיר שמט רובה על השולחן )הרובה שלי, אמר בראל "לא כל כך מהר, חביבי." אמר בראל אל גב הדמות שעמדה ליד שולחן בשמאלו בעוד ימינו לופתת את ידית ההדק של העוזי. השולחן, הוריד מהכוננית עוזי, דרך אותו בדממה, ופתח את הדלת הנשק. חולדות, חשב, אך ליתר בטחון הניח את הבקבוקים על במשרד כשלפתע שמע רחש מעבר לדלת הפנימית המובילה מהמשרד למחסן בשלום. הפרחח פשוט שכח לנעול את הדלת.