יערה חייכה, בוא סופרמן, נלך לישון. מתיישב ליד הפיה שלו, משעין ראשו על כתפה. סופרמן מאט את הקצב, יורד מן השמיים, מביט מסביבו, ועמית יורד לאטו. המוסיקה כבר הפכה איטית וכבדה יותר ולאט לאט השמש כבר באמצע השמיים. הפיה התעייפה והתישבה, וגם הסופרמן מכולם, והפיה שלו, שנשלחה מלמעלה לשמור עליו. הקדיש להם שיר, כל החוגגים בגואה הריעו להם. סופרמן, המאושר רוקדים עייפים באו להודות להם, הדיג'יי הפתיע ובאמצע הטראנס והפיה, גבוה מעל כולם, עם התלהבות ואנרגיה שלא שוכחת לרגע. חייכה אליו בחזרה וביחד הם הקפיצו שלושת אלפים איש. סופרמן פני האדמה. סופרמן המשיך לחייך. איך יכול להיות טוב מזה. הפיה והמשיכה לרקוד לצידו. כמו פיה היא נראתה, רוקדת כמרחפת מעל אני סופרמן. העתיד כולו לפני ואני סופרמן. אני יערה, אמרה, יערה ניגשת אליו, אקסטה, היא שואלת אותו, סופרמן, הוא עונה. והאנשים המאושרים שמסביבו. האחרון שלו בלבנון. רק על העתיד, ועל השמים הכחולים, הים השקט שהתפוצץ לו מול העיניים וגם לא על החיזבלון שחורר במארב כבר לא חושב על יוסי המ"מ שטחן איתו שמירות, לא על סהר שלם הוא כבר רוקד. בלי לאות, בלי הפסקה. הכי מאושר בעולם. הוא