המסמך הנעלם, שהסתבר שהיה ממש מתחת לאפי. נגעה בו בארגז והחבאתי אותו מתחת לחולצתי ופניתי חזרה לחיפוש לפתע נשמעו רחשושים מכיוון הדלת, שלפתי את הדבר הראשון שידי מישהי באה. לעשות כזה מעשה נועז, לא חדלתי להציץ מעבר לכתפי לראות אם פתחתי את הקופסא בשקט, ליבי פעם בפראות, זה ממש לא אופייני לי מזיק... זה דבר שטותי, אבל את זה אני יכול לעשות, מה שלא יודעים לא הקטנה והמתוקה שלי תהיה לראות מה היא באה להפקיד. אני יודע, הרגשתי כל כך מושפל, אבל מה יכולתי לעשות? החלטתי שהנקמה מבין? כאילו אני אוויר... וסוקר, ניסיתי לחייך אבל היא כבר הפנתה את מבטה ויצאה. אתה המופרז שלה, כאילו היא מנהלת את העולם. העיפה בי מבט בוחן היא הייתה אישה טיפוסית, אתה יודע, נכנסה עם הביטחון הנשי מלאה ספרים. אז בעוד אני מחפש את המסמך הנעלם, הגיעה מישהי להפקיד קופסה טוב, נסחפתי, זה לא הזמן לקיטורים, בעצם זה קשור לסיפור שלי. בדברים האלה חצי שעה לפני שאני צריך לאסוף את הילדים מהגן... האלה שבעצם גם מוציאות אותך קצת מהשגרה. אבל תמיד נזכרים המשימות האלה. בין טלפון לתיוק גם יש את המשימות המעצבנות מסמך שמישהו בטח תייק לא נכון לפני כמה שנים.