אחותי.'' אמרה חווה ''לי אין משפחה בכלל." שלומית זקפה גבות.  "אם את צריכה עוד משהו, גאולה נמצאת כאן כל היום, אז ביי בינתיים.'' אמרה בקול של רכזת השמינית, וחמשת עגיליה הצטלצלו כשיצאה. -נעלבה- חשבה חווה -ציפייתה המרומזת לחלוק נתחים עסיסיים נכזבה כנראה.  היא דווקא מותק, סבתא נערה. בטח הנכדים שלה אומרים לה אז ביי בינתיים, והנכדה שלה מצלצלת בחמישה עגילים בגבה. לא סיפקתי את הסחורה. היא נחסמה על הסף. הייתי צריכה לספר על עצמי. כמו שאמא היתה אומרת, הייתי צריכה למכור ביצים טריות על הבוקר. "הללו, מה העניינים?'' ראשו של דוביק הציץ מבעד לדלת הפתוחה למחצה ''כבר גילית את כל הסודות שלנו?" צמרמורת חלפה בה. היא לא חשבה שתגיב כך.  האיש הזה. רק לא להיות איתו ביחידות. נחש קוברה לבן גחון. צפעונים שומרי סוד. נחשי קוברה שומרי אוצר מלכותי נשכח בלב הג'ונגל.  מזה עידן ועידנים שכחו הללו על מה הם שומרים. נחשים מתפתלים זוקפים ראש אצלי בראש.  לא חשוב, אבל  האיש הזה, רק שישמור מרחק. עמדה ליד השולחן העמוס תצלומים ומחברות ישנות, מבקשת להעלים מאה שבעים ושמונה סנטימטרים מאחורי אחת המכתבות, וחייכה בעליצות כה מזויפת עד כי