כשלא התחשק לי שהיא תהייה. בכל מקום שהייתי הייתה ציניות ובכל במלרע, אני מכירה  היטב והיא היתה איתי כל הזמן, לפעמים גם את ציניות, אשר יש אנשים הנוטים להתבלבל ולקרוא לה גם צינה התכוונתי להתחרט ברגע האחרון. פשוט הרגשתי שהגיע הזמן. לשם מה התכנסנו ומה טוב יצא מזה, אבל אני כבר החלטתי ולא האמת היא שהרגשתי קצת מוזר עם כל העניין  והיא לא בדיוק הבינה זוכרת את עצמי. לא היה עצוב. גם לא שמח. פשוט היה.