אהלן, גלי. היי, חנה. רפרוף על לחי רפרוף על לחי שמעת אזעקה בדרך? כן, רצתי להסתתר בחדר מדרגות. איזה קטעים. אז חוזרים לעבודה? אהממ קיבלנו שלושה חדרים מצוידים בסניף בתל אביב.  אני לא מסוגלת. אברשה במיוחד ביקש שאבוא אלייך ואודיע לך. חשבתי שבאת כי את אוהבת אותי. אני אוהבת אותך, את יודעת. תראי חנה, חוץ מההורים שלי שנמצאים אצלי, כל המשפחה שלי ושל בועז בצפון. מדי פעם הם מגיעים אלינו לסבבי-אירוח. אני מותשת. הכוח נוזל לי מהאצבעות. מה היית עושה אם היית עובדת בעבודה נדרשת, בית חולים או משהו כזה? אני לא. זה לא מוצדק בשום פנים, את יודעת. ישנם דברים שפשוט עושים אותם ודי. חשבתי על זה, חנה, אתמול. כמה טוב להסתתר תחת השמיכה כשיורד גשם, אבל יש כאלה שמוכרחים לצאת החוצה ולא חשוב מה - לנקז את המים, לסתום חורים. זה הלחיץ אותי. ההכרח הזה... את מצחיקונת, את יודעת את זה. נראה אותך ביום ראשון. ביי מתוקה.  זה סתם בולשיט, כמובן, כל המלחמה הזאת, אבל המציאות, כמו סמרטוט רטוב, טופחת לי ישר בפרצוף ספלאש. אי אפשר להסתכל ימינה, ואי אפשר להסתכל שמאלה, ואי אפשר לומר "אבל מצד שני..." תחכום. מה זה תחכום? האם זה לומר "כחול"