בלילה בא המבשר על מישכבי ישב, בלטו עצמות גוו אין-שאר, עמקו חורי עיניו. אזי ידעתי כי נשבר הגשר הישן, שבין אתמול לבין מחר תלו ידי הזמן. איים עלי אגרוף רזה, נשמע לי צחוק זדון: אכן יהא השיר הזה שירך האחרון!