"אני זוכרת שראיתי את טריסטן על ערש מותו," הזתה איזולדה. "היא היה בשר ועצמות, אבל מעבר למראה המזוויע הייתי מסוגלת לחוש את דמותו של הצעיר האהוב, האוהב, שעכשיו הסתכל אליי בעיניים גוססות. זה היה נורא אבל גם מרגש, ולעולם לא אשכח את הרגע הזה." היא התעוותה מכאב. "אני מאחלת לך שאת ואודיסאוס תהיו יחד עוד זמן רב לפני שאחד מכם ימות."