ישר אל הדירה שלי עם דיווח מסעיר: פיונה טענה שבדירה אין סימן לאישה נוספת, למעשה גדי עבר לדירת החדר שבקומה השלישית והוא גר לגמרי לבד. היא אמרה שהדירה הפוכה והדבר שהריח בה הכי טוב היה פאי התפוחים שלה, אבל אני רק פירשתי את זה כקריאת מצוקה מוצפנת של גבר שזקוק למישהי רצינית בחיים שתכניס לו קצת סדר וניקיון לראש ולדירה.  פיונה, מסתבר, לא הגיעה עם האומץ שלה כל-כך הרחוק, ולכן היא יכלה רק לספר לי שהוא בצבא קבע, אם כי היא באופן אישי הייתה מצפה שאיש צבא יהיה קצת יותר מסודר, ושהוא בן 32. זהו. אני חוששת שפיונה מתחילה להחליד. פעם היא הייתה משקיעה יותר. טוב נו, אני מניחה שאם את רוצה שהמלאכה תעשה כמו שצריך, את פשוט צריכה לעשות אותה בעצמך.  אחרי יומיים של ריסון עצמי, ואיפוק מנהלי החלטתי שאין שוב סיבה שהבנות האחרות יהנו מיתרון השאננות שלי. לבשתי את החולצה הכי מחמיאה שמצאתי בארון, זאת עם המחשוף הנכון שאומר "זה לא שאני קלה להשגה, אבל יש מה להשיג", התאפרתי לא יותר מידי, סידרתי את השיער שלא יסתיר את הצוואר הארוך והלבן שלי, וככה, מלאה בתקווה שנראה שאף פעם לא נעלמת,  הקשתי על דלתו של גדי בערך, בסביבות 18:42