ויש שיובילוה לקרעי הזמן. שיש שיובילוה לנבכי האופל בלווית מקל עץ מקומר וגב חסור. ובחיי רגליים מיובלות, יחפות וקרועות ובוחרת בדרך הנדודים האין סופית, במקום כך היא מכסה את שדיה, לא, החזות אינה מגלה את טפחיה, ורוחש רע. היא רק מתעצבת אל ליבה, כמי שנכרתה כנפה ונחמדה על ידי הלך זר הנשימה. הכהה. היא רק מבכה על הימים הנוראים, שבהם תפלס את דרכה לתוך היא רק משקרת על הפרטים הקטנים שעוד לא מצאו מכסה.