את שמחתי למצוא בכל שנה מחדש את ידידי שמעבר לכביש, את נטשה משם. ואני כבר ידעתי למצוא את דרכי בין סבך החבילות והאנשים. הורשתי לנסוע לבד. היו מניחים אותי בתחנה, עם המזוודה החומה, אימא, שרק הובילה אותי ומיהרה לחזור לעבודה. אחר כך כבר הגדולים נראה את הים ואחר כך נגיע. בשנה הראשונה נסעתי עם לעצמי סיפורים על אבירים ומפלצות. ידעתי שאחרי עצי התמר על כביש אספלט המשובש. חולפת על פני הגשר העתיק ובדרך מספרת בסבלנות בשמש היוקדת ל"אגד" הגדול והמרופט, מתנדנדת מצד לצד