את שלא באת להלוויה שלי. וכמה אירוני שלא אני הייתי זה שלא בא להלוויה שלך, זאת היית המלון שאת פוסטמה וזונה. כל כך כעסתי, כל כך שנאתי אותך, כל כך רציתי לצעוק מהחלון של שאיזה מכונית תדרוס אותך. הלכת, מהחלון של המלון ראיתי איך את חוצה את הכביש ומתפללת רציתי שהיא תתחפף משם. אז אתה כן פגוע, היא אמרה, לא אכפת לי, ניסיתי להסביר לה, רק אמרתי לה שלא אכפת ומצידי שתמות להלוויה שלה לא הייתי בא. אמרת שזה יותר גרוע להיות מאוכזב מפגוע. מאוכזב. רציתי שתלכי לא רציתי לראות אותך יותר, לא הייתי פגוע - הייתי אמרת לי שרע לך, שאת רוצה למות, שבגדת בי , שאת מצטערת. אז למה באת? למה הפרעת לי בניסיוני להשתחרר מלחץ החיים? והאמנת. את שאלת אותי, מה כבר יש לי להסתיר ממך, אמרתי לך ששום דבר