של רצים למרחקים ארוכים.)ודימויים שחוקים(. צורות וצבעים כל הזמן, ומעצמו, יושב למרחקים קצרים בתוך עולם שנכנס ויוצא בכל רגע מגופו, מהיקום המקיף אותו שמשתנה ומחליף במקום, לנשום עמוק, ולהנות מהשמש השוקעת לתוך הים,  מהאוויר להמשיך לרוץ לעוד מקומות שהוא לא יכיר הוא החליט להישאר הריצה, הסתכל סביב ולא ידע איפה הוא. ולא היה לו איכפת. במקום ושם לב שכל הטוב הזה נעלם מאז שהתחיל לרוץ.  הוא עצר את לאכול, בנשים שאהב, בריח של הגשם. הוא נזכר בכל הטוב שבחייו החיים, את עצמו. הוא נזכר בשיחות עם חברים, במאכלים שאהב להבין את האינסוף, הצליח לשניה אחת באמת להבין את העולם, את הוא נזכר בפעם הראשונה שהסתכל על הים ואז על השמים והצליח להיכנס לתוך הלב שלו, לתוך הראש שלו, אפילו דרך דפים ואותיות. הנכונות- הוא לא הצליח לתאר את האהבה שמקבלים כשמישהו נותן לך להסביר לאנשים מה כ"כ מיוחד בספר הזה. אז לא היו לו את המילים עוד אנשים שחושבים את "המחשבות המוזרות" שלו, ונזכר שהוא ניסה הוא נזכר בפעם הראשונה שקרא ספר פילוסופיה, כמה הוא נדהם שיש לו, ושבכל זאת ידע שזה היה שווה את הכאב. כשהיא עשתה את העבודה בשבילו. הוא נזכר איך נפרדו