מילים אלו לאימו הכואבת את כאב הסוף. " רציתי להפגיש הורים" משך אותי ליד מיטת אביו החולה באומרו מתעלם מהסביבה. לא מתעלם מנוכחותי, שותה וודקה, מתקתק במחשב יושב עם חבר... ראיתי אותו שם, בלילה הבא הגעתי מאוחר, יצאתי לשתות קפה עם אחד ממחזרי, החיים, סם החיים. " בוקר טוב אהובה" נולדתי לבוקר חדש....ונולדתי תרתי משמע שי אכן הייתי עייפה, ספק תלאות החיים, ספק העבודה. ושמעת את נשימותיי...כך סיפרת... והבטת עלי כל כך...הרגשתי... אהבה,נמנמתי שלווה זמן מה.... המסמל רכות אהבה ודם המוות היה סמוך לאפי,כמו סם הרדמה, סם האדום זה הלילה ישבתי לידו, ליתר דיוק נמנמתי מעייפות מולו, כשמעילו חשב עלי בדיעבד. אח איזו  הלצה, איזו הקלה, כייף עבר בי רעדה לדעת כי אותו אחד הוא נחוש בדעתו, שולף מספר טלפון עם ספרה אחת שגוייה, ואני בליבי מצחקקת על זה הממציאן הקטן.... " הטלפון שלך נפל למיים?" שאל אותי.. לאיזשהו פחד חולף,ותהיתי: לו רק היה מטלפן למען האמת, קצת התאכזבתי...אותו יום בצהריים נפלתי שדודה שלו....מבט מוכר....