נזוז ואנחנו יודעות שהוא כאן. הוא לא רווק כמוך שיושב ומצייר כל הדלת ופתחה אותה לרווחה "אנחנו מחפשות את החבר שלך, אבא שלה, פתח את הדלת כדי סדק צר ושאל "מה אתן רוצות?". אמא דחפה את סינר מלוכלך בהמון צבעים, כמו שאבא נהג לחגור כשהוא צייר. הוא שצריך?". הנהנתי בראשי ואמא צלצלה בפעמון. הופיע בפתח איש עם לעמוד לפניה, מול הדלת, ושאלה "תגידי את מה שאמרתי לך,כמו את הפרחים, אך אמא, שעד עתה הלכתי לצידה, דחפה אותי קלות קיסריה. בית קטן עם גג אדום ופרחים יפים כל כך. רציתי להריח הראתה את הפתק והמשכנו בדרכנו. הגענו לבית על חוף ימה של התחלנו ללכת ואז עצרנו שוב כדי לשאול מישהו כיצד להגיע. אמא כשירדנו שאלתי את אמא איך קוראים למקום והיא אמרה "קיסריה". בעוד שלוש תחנות. אמא ניגשה לנהג והראתה לו פיסת נייר והוא אמר כי עלינו לרדת את אבא. אבל לא שאלתי. חששתי שתכעס.  אני לא אהבתי שאמא כעסה. אותי מה אומר כשאראה את אבא. פניה זעפו וחששתי שאולי לא אראה ככל שהתקרבנו היתה אמא עצובה יותר וגם שקטה. היא כבר לא שאלה הכי אהבתי. אחרי הכל, רק בי בחרה מכולם לנסוע אתה ועוד לאבא, שאותו אני שאומר, בכל פעם ששאלה אותי. שהדרך נראתה לי