                 בחזרה. כמטורפת הייתי בעיניי כולם. בסה"כ רציתי את שירן- את נעוריי נהפכתי, קמטים מילאו את פניי, וגופי הצטמק והתרחב כל שניה, מביטה במראה קטנה שתלויה לי מעל המיטה, ורואה אותי, למה מרוב הלהט והכאב, מימיו עשו בי הפכים, וזקנתי יותר. והיום אני וגם אני חיפשתי את מעיין הנעורים, ונגעתי בו. שתיתי ממנו אך למעיין נפל ומת מרוב תשישות. דרך ארוכה הוא עשה, מסע בין שנתיים, וחמישה מטרים לפניי שהגיע נתן לי לקרוא, ובשיר היה מסופר על זקן שהלך אל מעיין הנעורים, יוצרים וסופרים, והיה שיר אחד שגרם לי זעזוע, שאחד הכותבים חדר והתחלתי לשקוע בעצבות. מצאתי עבודה בתור קלדנית במשרד של על מה שקרה, נסעתי לת"א, בלי לתץת הסברים לאף אחד. שכרתי דירת מביטה בתקרה. החלטתי לברוח מכל הרעש, פחדתי שפתאום כולם ישמעו הודעות, אבל לא עניתי להודעות ולצלצולים, נשארתי על הספה כבר מהיו למחרת, לא הלכתי לביה"ס, כולם התקשרו והשאירו ורק רוע נזרע בי, ונשארתי קרועה. את ציפורניי על בטני ושרטתי בכוח את הבשר האדום. כאחוזת טירוף נפלתי לרצפה, ועיניי בערו מדמעות עצורות. העברתי שלה אל תוכי, אך היא לקחה את התיק שלה ויצאה מהבית. ואני, כל