מבקש מאלוהים, אם תואיל בטובך, לעקור את הכאב הצורב מבטני, זה נמצא ממש מתחת לטבור, ואני מהלך בו כבר שנים, הולך ובא. והחורף צריך להגיע, ויהיה קר. ויום יבוא ואני אהיה אדמה. קיץ, והאוויר חם. בלילה כל הרוחות החמות פורצות דרך החלון ומדלגות על הכל, הן לא רואות כלום, הן רק מסתערות על גופה המדהים של אפרסק עירומה על המיטה, הוזה ומעשנת, ועושות איתה אהבה. כל תא עור בגופה נפתח כמו פיו של יונק דבש, והרוח, החמה, החרמנית, שותה אותה ושותה אותה, והרוח לא מרווה, ואפרסק הופכת רק יותר מלאה ורטובה.   היא הולכת בין האנשים, בתוך כל הפוליטיקה והבירוקרטיה, אנשים אומרים לה מה לעשות, טרולים בחליפות, קופים שמעלים עשן סיגריות, היא הולכת בין כולם והם לא רואים, הם לא יכולים הטיפשים, הם לא רואים שמלאך מדבר איתם, רושם את הערותיהם, מנסה להבין את תוכניותיהם וכוונותיהם במוח הטיפשי שלהם. שאלוהים ישמור אותי, כמה היא מתוקה. אני מנשק את השפתיים שלה, הן נוצרו מדבש ודובדבנים. ריח הבל פיה הוא ריח אפרסמון. אני מריח את שיערה אני נהיה מטומטם. "כמה את אוהבת אותי, יפה שלי?" אני חורט את פנייה על הקירות, מנסה ללכוד את היופי הזה,