שניצבה מולי, והולך בהליכה מהירה אל החברים שלי. רוקד את הכוס על השולחן, זורק את הסיגרייה וקם. מנפץ את הזכוכית פתאום אני קולט את החברים שלי. אני לוקח שלוק אחרון, שם את איזה מרד שקט. כל הכבוד להם. תאמינו לי זה לא קל. מוזיקה. אותם אני מכבד יותר. ויש את אלו שפשוט לא רוקדים. כמו וקשה להפסיק לרקוד כשאתה כבר ממש נכנסת לזה. אז רוקדים לכל האטרף של המוזיקה שהם קיבלו בשעתיים האחרונות השפיע עליהם, כשהם עושים את זה אז הם פשוט רוקדים אותו כמו כל שיר אחר. יודעים לעשות את האותיות או שפשוט הם יודעים שהם נראים טיפשים מחכים שהשיר הזה יגמר ומשהוא טוב יבוא אחריו. יש את אלו שלא הידיים, הכל רק כדי לא לצאת בטעות לא מגניב, כשבעצם הם רק יש את אלו שרוקדים אותו מכל הלב, עושים את כל האותיות עם אחד הקיטישים. אבל מישהוא קבע שהוא מגניב. מגניב? אז רוקדים! אדמות כאשר שמים אותו במועדון. תאכלס? זה אחד השירים המאוסים. האנשים. תמיד אנשים מתנהגים כאילו זה השיר הכי טוב שנוצר עלי בשלב מסויים. ואז בעצם אפשר לראות את פרצופיהם האמיתיים של העיניים החומות. חבל שיש לה חבר. איתה. אני אף פעם לא. אני תמיד מעדיף להתחיל עם הבלונדינית עם