- מצבה. נוטל אבן-מעמסה, מניח על תלולית אדמה - לזאטוט של מילואימניק חלומות-בלהה. "לפיד היה ואת גופי הצית" - קינת אלמנה שכבר לא תיקטף. "רץ מתחת לאש, הקפיד לחלץ פצועים ונורה" - מספיד המפקד "קשוב לפעימות ליבותיהם של כל בני-אדם" - מילמול חברים "גבר יפה-מראה ויפה-נפש, גבוה מקומת-אדם" - התייפחות. ולא ייצלח לנצור שלום בניו". "סבא-אדם נזדקן, מידיו נשמטה אבן-מעמסה מתנצלת על שהאבן זעזעה את האדמה בשעת סתימת-הגולל סבתא-חווה והנה מתכסות בדם של מילואימניק. אבן-מעמסה קורעת כפות-ידי סבא-אדם מרים ידיים-כבדות, נושא כפיים לתופסה מדשדש על גדות-ענן מרחף בדרך-האבן אדם הראשון, זקן וברכיו כושלות בין חפים-מחטא גחים ונעלמים חליפות. צלפים שרוביהם מדייקים לקלוע מהיכן תיירה אש-תופת עלינו? מחורבות-ג'נין חג-אביב, והנה סיוטים שלא שיערת זועתם זאטוטים חפים-מחטא משתעשעים בחורבות". "חבלן סור! הרחק דחפורים! מילואימניק קשוב קולט מילותיה. מהי הצווחה הפולחת את חורבות-ג'נין? לא גלל את האבן אחור למקומה מעל פי-עדן. יהושע בן-נון לא פקד עליה "דום" ויעקב ולאיטה בקעה את ממלכת-השמיים שנות-אור נתארכו בדרכה