ציוותה עליו. יעקב יצחק התיישב מייד אל השולחן והחל לגמוע מן המרק ברעבתנות. אחר כך הגישה לו מנת טשולענט נכבדה, שאף אותה סיים במהירות, לאחר שמן הבוקר לא בא אוכל אל פיו. לאחר  ששבע, ביקש לעלות לחדרו. הוא שילם עבור ארוחתו, נפרד מן השניים וחזר אל החדר שהוקצה לו. מייד פשט את חליפתו הטובה, הניחה אחר כבוד על מסעד הכיסא ונפל שדוד על מיטתו, כשהוא שוקע בשינה עמוקה.   למוחרת בבוקר הקיץ יעקב יצחק בשעה מוקדמת, כהרגלו, הניח תפילין ורק אחר כך התפנה להציץ מבעד לחלון חדרו החוצה. הציץ ימינה, הציץ שמאלה, ושוב השתאה לנוכח הבניינים המהודרים שניצבו ממול לאורך הרחוב. הוא לא השתהה זמן רב. "היום ארוך והמלאכה מרובה..." - האיץ בעצמו. הבוקר היה עליו להתייצב באטליז של זליג הקצב, אשר לאחר חליפת מכתבים עם מנדל אביו, שהפעיל קשריו עם קרובי משפחתו של הקצב, הבטיח לו זה כי יעסיק את בנו בשעות אחר הצוהריים לאחר שעות הלימודים. יעקב יצחק ירד מחדרו אל מטבחה של ביילה, אך למען האמת, לא ציפה לפגוש שם איש בשעת בוקר כה מוקדמת. אולם, למרבה ההפתעה, ניצבה שם ביילה כאילו הייתה שם מאז הלילה הקודם, ועמלה על הכנת ארוחת הבוקר."צפרא טבא לך"