מנעליהם הם מעיפים אותו מהדירה. הוא לא התייחס לאיומים האלה. הסיבוב עם ג'יימס היה די קבוע, כל פעם ג'יימס בחר במקום אחר לחרבן לו, וזה היה שיא הגיוון. בטיולים אסף תמיד היה שקוע באיך הוא מחלץ את הגיבור של הרומן הבלשי שלו מהתסבוכת אליו הכניס אותו. לגיבור שלו קראו ברוס, ע"ש ברוס וויליס. הוא היה בלש פרטי קשוח שתמיד תפס את הפושעים הגדולים של העולם התחתון של שיקגו בשלהי שנות ה- 20 של המאה הקודמת. ברוס היה כל מה שאסף לא- קשוח, חכם, מוצלח, סקסי- בכל סיפור הוא תמיד זכה בבחורה בסוף. הוא אף פעם לא הפסיד, לא במשחקי הביליארד שהיה משחק באיזה מועדון חשוך בעיר התחתית של שיקגו- שם תמיד אסף מידע על מושא חקירותיו, ולא בקרב היריות שתמיד הופיע בסוף כל סיפור. אסף תמיד היה שקוע במחשבותיו בזמן הטיול, ולא התייחס לאף רחש חיצוני, או אף בן אדם שעבר מולו ברחוב. כשג'יימס היה נובח על העוברים ושווים, הוא היה מושך אותו קרוב אליו, לא כי הוא באמת דאג לשלומם, אלא כדי שלא יתבעו אותו בטענה מופרכת שהכלב שלו נשך איזה אידיוט. גם עכשיו, שאזעקה של אוטו צרחה בקולי קולות לידו, הוא לא שמע אותו. גם קולו של האיש שצעק אליו לא שלף אותו