אוףףףףף השעה 03:9 בבוקר, וסוף כל סוף אני מתיישבת לשתות את כוס הקפה לראות שחורות וסימני ערפל בהתחלה... טוב....הייתי צריכה להבין את זה עוד בהתחלה. אבל מי רוצה מי חשב שאגיע למצב שגבר שכל כולו מרוכז בי, יהיה לי לא הוא לא משאיר הרבה לעצמו.. הלב...נותן יותר מדי. אפילו כשאני לא רוצה. הוא תומך ומפרגן, נותן מעצמו מכל ולא, הוא לא בוגד בי, הוא לא מבריז או נעלם. הוא שם, תמיד שם. אותו. פעמים הוא שאל.? אני אומרת: אין מספיק פעמים שיגרמו לי להבין כנראה שאין מספר מדויק להרגשה שהוא מותיר בי כל פעם מחדש. כמה "כמה פעמים תכריחי אותי להתנצל על כל דבר איתך????" שצברת מאז שאנחנו מכירים." "ההסבר שלך לא מסביר דבר, זה רק עוד תירוץ בערימת התירוצים בשלך". "תראי, אני לא מבין למה את כועסת כ"כ. אני מנסה להסביר לך ואת שאראה מה אפשר לעשות. השיחה הסתיימה עם טלפון, שלו ביד שלי. ובקשה שאתקשר לאחר לא ממש עוסקת בכל הקשור ללימודים עצמם, ולזה יש מזכירות חוג. לא הצלחתי להבין מה מטרת השיחה באמת, כי הוא לבטח יודע שאני והוא בן 23 וגר בחיפה )יש, ממש כמוני(. היה קצת קשה לשוחח בטלפון, נכנסו ויצאו אנשים מהמשרד, בכל זאת המאה דולר