אותה על כתפי והולך לחדרה, "בוודאי, חמודה שלי, בוודאי" .... מחייכת אלי, קורנת כולה מאושר, "נו כבר, אתה בא ?", אני מעלה בילדתי הקטנה תופחת בידה על רגלי, "אבא, תקרא לי סיפור, " ולפתע מרגיש יד זעירה אוחזת במכנסי, אני מביט למטה ומבחין רגועה הבוקעת מהרמקולים, אני מגיע לבנין, פותח את המחסום העיר. אני נוסע במהירות החוקית ומציית לתמרורים, שומע מוסיקה בתנועה ופותח את הרדיו לתוך מבזק מיוחד על האירועים במרכז דקות, מגיע למכוניתי, פותח את הדלת ומניע את המכונית, משתלב לו לפגוע בפני, אני ממשיך לאורך שדרת העצים הזקנים במשך מספר העקומות, נושם לקרבי את האוויר הקר, זרזיף גשם יורד ואני נותן מסתובב ומתרחק לאיטי מהמקום, פוסע באיטיות על המדרכות אמבולנס מזנק מרחוב סמוך וגובר על רעש ההמולה בצווחותיו. אני הסירנות מתגבר, ניידות מגיעות ואנשים במדים שועטים לכל עבר, המאולתר, ממלמלים, זורקים ניחושים מה קרה, מי היה. רעש המבוהל של האנשים מעבר לכביש, עשרות אנשים נעמדים ליד המחסום שוטרים רצים חולפים על פני, פניהם מבוהלות, אני נכנס לזרם סוגר את המקטורן ומהדק את הצעיף על צווארי. הסירנות והמולת הרחוב הולמת באוזני כשאני יוצא