וארוס, הביט דרכי, וחייך. עמדתי מעליו. ערומה. מפוסקת. חרבי בידי. עמדתי מעליו. ובינינו, לחמו אבירים, רקדו דרקונים, והשמש שקעה. עמדתי מעליו. הניחוח המשכר של עורו ושיערו - של המלח והוניל. הדממה הכאיבה. הוא אפילו לא ניסה להאבק. ונשמתי עמוק את עמדתי מעליו. מקצות השרוכים הפתוחים לשלוליות קטנות על רצפת הפרקט. ופחד, בבדידות - שכן זה היה מקום משכנם. טיפות נקוו בלי קול שפתיו מפוסקות קמעה, ומאורות עיניו גועשות - בוהקות בזעם עמדתי מעליו. דועכים. ספוגות, וניחוח עדין של מלח התערבב עם הוניל שפעפע מנרות כאציל מחופש לאביון - מסתתר מחמת אזרחיו. מגפיו היו רטובות, הוא שכב פרקדן, לבוש בחולצת המשבצות ששנאתי ובג'ינס הנצחיים, עמדתי מעליו.