בי מבט חודר - לקום וללכת, ופתאום שמתי צריכה לומר את זה או לקום ולהתחיל ללכת לכיוון המרכז. התגובה יחזור עוד שעה, ואמרתי שאני אהיה בסביבה." התברר שלא הייתי איתי, קנה לי משהו לאכול - והלך לשיעור שלו. הוא אמר שהוא אמרתי לה "כשהגעתי מישהו ממש נחמד, תום - את בטח מכירה, דיבר "מה קרה?" כאילו חיקתה לאיזו התמוטטות עצבים או משהו כזה, אז אני לא אגיע. באמצע השיחה עם רונית נעמדתי - והיא שאלה מיד פתאום נזכרתי בתום. זה יחשב הברזה - משהו שאני לא עושה, אם קרובות, רק שאיבדתי קצת קשר עם כולם אחרי.... הלכתי וישבתי על המזרון ליד רונית, תמיד היינו חברות דיי שהיו שם ומדברת עם מי שהיה איתי - לרוב רונית, מיכל ותומר. בי"ס הייתי מבלה במרכז, יושבת בנוחות על אחד ממדרגות הדשא רוב זמני בזולה, בזמן בי"ס הייתי נכנסת לרוב השיעורים ואחרי לסיים את הסיגריה ולרוץ לשיעור שכבר התחיל. לא הייתי מבלה את כל אחד המשיך בעיסוקו, אם זה שיחה על המצב המדיני ואם זה שהרגיע את כולם, והם הפסיקו להתייחס לנוכחות שלי כדבר מוזר. לחיוך שלי, החיוך שלי שכולם הכירו. אני כמעט בטוחה שזה מה כשהתקלחתי. חייכתי לכולם את "החיוך המתוק" שלי, ככה כולם קראו