שכחו אותי. אבל הם אכן, זכרתי את שיריי מנוחתם נקרעת מעטי. עדיין שם, כמו צל ירח בתחתית באר כבולים בשלשלות נחושת. והם עוד שם, מאובקים והדורים לחקוק בזיכרוני כל תו ותו. את יבשות הפרא, מדרונות  הכפור נשבעתי לא לשכוח את ארצות חלומותיי.