הגדולה שלה. אחרון בשכיות החמדה של עיר שנגזר גורלה. דופק אותה בכל סמטה. המדהים שנראה כזה לא טבעי פתאום. גורר אותה אחריו לעשות סיבוב בואי, בואי! מושך אותה אחריי כמעט בכוח. מלטף לה את השער מפחידים בכנפיהם הקודרים המטאפוריים. בואי. מפנה ראשו אל השמים. עורבים שחורים מטילים צללים הג'ינס שלהם. כדי לקחת אותה הביתה. ומקלפים אותה לכמה קיפולים ומכניסים אותה לכיס הקטן במכנסי והם לא הספיקו בכמה ימים למצות את כולה, ואז הם חוטפים אותה אחרון. כמו שתיירים חוטפים את העיר הענקית שהם רק באו לבקר בה נווה צדק. או באלנבי. או בהרצל ליד כל-בו שלום. הרגשה של טיול מטוסי הקרב כשהוא מהלך אתה ליד הירקון המזוהם. או בסמטאות של השמים ברעש מחריד כמו מטוסי קרב בסרטי מלחמה. והיא מסתכלת על שחופרים את הבור הגדול בהבימה. או רעש של מטוסים שממלאים את הרעש של המכוניות. הרעש האדיר של הקומפרסורים והטרקטורים בדיזנגוף ושומעים צלילים ענוגים שכמעט לא שומעים אותם בגלל עכשיו מטרבלינקה. שומע רק מוזיקה פנימית, עצובה. אנשים יושבים שמעביר את טרבלינקה לדיזנגוף. מטייל בדיזנגוף כמו תייר שהגיע העשן שהמשפחה הזו מייצרת מתוך המנגל שלה כמו אוד