כך רחוק מהבית שלנו רק 52 דקות אני רוצה ללמוד בוינגייט הם מסכימים ושהם אפילו יסיעו אותי בוינגייט. אחרי שבוע אמא באה אלי ואמרה שהיא ואבא החליטו שאם כל הדרך חזרה הביתה נידנדתי לאמא שלי שאני רוצה ללמוד כבר לא כל כך ילדה האמת. אמרו שהיא תלמידה של המירב הזאת. זכיתי מקום שני בתחרות. מקום ראשון קיבלה ילדה בת 51, טוב היא את הפרטים של מירב, ואמרה לה "נשכול את העיניין ונודיע לך". משמחה. אבל אמא לא נראתה לי כל כך מאושרת מהעיניין. היא לקחה בוינגייט. זה הקידום הכי גדול שאפשר לקבל. אני התחלתי לקפוץ וינגייט ושהיא חושבת שאני מתאימה לשם. כל מתאמנת חולמת להתעמל היא הציגה את עצמה אמרה שקוראים לה מירב ושהיא מאמנת במכון קצת מוכרת, בעצם כן ראיתי אותה. בטלויזיה. מהמרכז לריקוד, אני חושבת שבחיים לא ראיתי אותה. אבל היא נראת קצת מבוגרת מתקרבת אלינו, לא הכרתי אותה. היא לא היתה מדריכה לא ממש אוביקטיבית. בין כל המחמאות של אמא פתאום ראיתי אישה היא אמרה שאני חייבת לזכות במקום הראשון. נו מה זאת אמא, היא היה מדהים. אחר כך אמא באה אלי ונתנה לי נשיקה רטובה על הלחי בסוף הריקוד היו הרבה מחיאות כפיים לילך חיבקה אותי ואמרה