נואצים, הם נועצים עיניים באחותי.  והם פונים, מטלפנים, מתעניינים, מתחננים לדעת מה איתי.  אני מזמין לנו חדר, במרפסת יש יופי של בריזה, אני מביא סבונים מהבית כי הקטנים ששם מביאים לך את הקריזה.  ואז אין עם מי לדבר, את לא מזהה אותי, כאילו יש לך אמניזיה...  אם את נופלת אין אף אחד בבית.האורות דולקים? זה בטח מהטלויזיה.  אני נוגע בך כאן וכאן, את אומרת לי "קצת יותר הצידה...", אני מחפש אבל חשוך, את אומרת "אל תזוז, תן לי חצי דקה".  את מתקרבת, הנה את כמעט שם, כל טעות שלי עכשיו קריטית  אבל הנה את נופלת, וכמו שחשבתי את לוקחת אותי איתך.  הם מגייסים את המפכ"ל, את הרמטכ"ל, 669, הם שכרו גם חוקר פרטי.  הם מפנים מקום בכותרת של מחר, הם בטח יגידו שזאת אשמתי שלקחתי אותך איתי.