יום ביומו לעבודתה בבית המשורר. "אני אברר את העניין" - אמרה הגב' סגל, שהייתה חייבת להיות תמיד בשליטה. אט אט נעלמו העומדים בתור כל אחד לביתו, ומוכר הקרח המשיך הלאה במעלה הרחוב הארוך עם עגלתו וסוסו, כשהוא צועק אל הסוס: "דיו, דיו" ושוב מצלצל במרץ בפעמונו.  הגב' סגל מיהרה לעבר ביתה עם מחצית "בלוק" הקרח, שזה מה שיכלה לשאת מפאת כובד ה"בלוק", הניחה אותה בתא המקרר, ומייד יצאה לעבר ביתה של השכנה נירה בכדי לבדוק מה קורה. עלתה לקומה השנייה, נקשה כמה פעמים בדלת, אך לא זכתה לתשובה. שום רחש לא נשמע מעבר לדלת הסגורה. כעת הייתה בטוחה הגב' סגל כי נירה יולדת ממש עכשיו את ילדה הבכור. מששבה אל הבית הסמוך, נתקלה בשושנה אשר עמדה כהרגלה ליד מעקה האבן. "אין אף אחד בבית" - אמרה לשושנה. "כמו שחשבתי, היא יולדת עכשיו." שושנה בכלל לא ניסתה לחלוק על דבריה של הגב' סגל, כי כרגיל, הגב' סגל תמיד צדקה. למוחרת היום, נראה בעלה של נירה כשהוא עושה דרכו לביתו עמוס בציוד לתינוקות, כשבדרכו נתקל בגב' סגל. "נו מה יש לנו"? - שאלה אותו הגב' סגל. "נירה ילדה אתמול בת". "בת ראשונה - סימן לבנים" - הכריזה הגב' סגל כיודעת דבר. "שיהיה