מאוד ולא רציתי אפילו לדמיין. החלפתי כמה מילים עם גידי, אך הייתי מסונוור ממסך הדמעות. הכל קובץ קטן של קרובים ישבו בפרצופים כואבים מחוץ לחדר הניתוח. לבסוף הגעתי. של גידי, אביו של דור, הדהד במוחי והאצתי את המכונית. לעשות לי את זה, בבקשה. אני צריך את דור'. בכיתי. הקול השבור 'אלוהים, אל תיקח לי אותו. אל תיקח לי אותו, אתה לא יכול תאונה. כל הדרך רק התפללתי לאלוהים. ואני לא יודע עד היום איך הצלחתי להגיע לבית חולים בלי לעשות הפנים. הראש שלי כאב ופעימות הלב שלי היו מואצות. ירד גשם את ריטה. כל הדרך ירדו לי דמעות והאיפור של הליצן נמרח לי לא נתתי לו לסיים את המשפט ורצתי להתניע את המכונית, בלי לחפש חולים עכשיו ב.." בברכיים. "יאיר, דור נפצע במהלך תקרית צבאית בעזה. הוא בבית "יאיר", אמר בקול שבור מתוך בכי. התחלתי לראות שחור ולקבל פיק "כן גידי, מה נשמע? דיברת עם דור?", שאלתי אותו. אליי לפלאפון והלב שלי קפץ. "יאיר?", הצלחתי לשמוע. זה היה אבא של דור. הא מעולם לא צלצל פחות רועש. את המלאך שלי. לפתע קלטתי שהפלאפון שלי מצלצל והלכתי למקום שבו הלכתי בסמטה והסתובבתי לראות מי זה שהלך אחרי ואז פגשתי הפנים. ריטה