חושבת שצריך לשכוח מדברים, להתחיל התחלות חדשות. אני יודעת שהוא נמצא. אבל אני יודעת. אמא אומרת שהיא לא רואה שום דם הדם כבר נוזל לפה, לסנטר, טיפות טיפות זולגות על המדרכה. ואז האף שלי מדמם. ואז מה קורה? אותו יעד. דרך שונה. החנויות שונות. הרחובות שונים. לא נסעתי בו בכלל. ואני חושבת, אני חושבת שהקו הזה חדש לי. הכל תפל. לא מתוק, לא מר, לא חמוץ. פשוט תפל. הכל חסר טעם. אני רק יודעת שדברים איבדו את הטעם שלהם. אני שונאת את המילה מרגישה. אני לא יודעת מה אני מרגישה. קפואה. קרה. קרה. על מי אני עובדת? פשוט לא קרה.