לעשות". "ומה עם אלו שפיהם באיזו צורה אני הדגשתי את הסוריאליסטיות, את הדם הניגר אט אט להיות טוב יותר", "טוב יותר?! תגיד לי מה אתה מפגר?! תראה "תראה, עבודה יפה" אמר הבחור והשתהק "אבל, בכל זאת יכול היה הגופות שמדי פעם בפעם אחת מהם התכווצה לעווית זו או אחרת, מקשקש?! תראה איזו יצירת אומנות דגולה" והצבעתי לעבר הר ואז שיחרר גזים. "טובים מזה?!" שאלתי בפליאה "על מה אתה לגימות. "אבל אני מוכרח לציין שראיתי טובים מזה." אמר הבחור ונתן לי את הבקבוק. שתיתי בפראות וחיסלתי חצי בקבוק בשתי ולגם מבקבוק הבירה שבידו. "אפשר קצת?" ביקשתי. "בוודאי" אמר האחרון שהתברר שפספסתי אותו מפני שישב ללא מפריע לצד הקיר אבל היום, אני צריך פה ושם קצת הפסקות. "יפה, יפה" פנה לעברי הראה את אותותיו, בעבר יכולתי לעבוד 84 שעות רצוף ללא הגזמה, התיישבתי לצד אחד הקירות מזיע וייגע, גרוני ניכר וגופי הזקן מפרך, עבדתי עד השעות הקטנות של הבוקר ו ב- 00:6 סיימתי, לצמיתות. המוזיקה בכל אותו זמן המשיכה לנגן, היה זה יום עבודה ואותם נאלצתי לחנוק בידי או לחילופין להוציא את לשונם החוצה באזור הגרון, אח"כ עברתי לאזור הלב. שניים נוספים קפצו עלי