את הזמר שלנו יצרנו  משמים מחול ומים,  וזרי אהבה לו עטרנו  כמו היה היחיד בעולם.  לפעמים משמעו געגוע  העוטף את הלב המיוסר,  יש ימים כסופה הוא פרוע  לעמוד בפניו אי אפשר.  זה הזמר, זה הזמר,  מאדם לאדם סובב.  זה הזמר, זה הזמר,  שר כל איש את שירו שבלב.  לפעמים הוא נוגע בתכלת  ופתאום מעפיל אל ההר.  מחליק בחרמון על השלג  או נושק לסלעי המדבר.  כציפור ממריאה אל הקשת  משוטט בדרכים לבדו.  מתנגן בחוצות עיר מותשת,  עד אמות הסיפים רועדות.