שלך? משרת בחיזבאללה? הוא אתמול ירה את הטילים?" שאלתי, מופתעת ונסערת. "כן, אני מפחד", הוא אמר. "למה?" שאלתי. "שזה יהרוס יחסים שלנו", ענה. "זה לא יהרוס! זה בחיים לא יהרוס!" אמרתי, נשקתי לו והרגשתי מאוהבת מתמיד. "בפעם הראשונה שנפגשנו, לא היה שום קשר בינינו לבין מה שקורה בין המדינות, אז גם עכשיו לא", אמרתי, והרגשתי שהוא מביט בי באהבה, ועיניו אמרו: "תודה לך, שמצאת את הדבר הנכון ביותר להגיד." ואז נשק לי שוב. "אתה חושב שיהיו עוד?" שאלתי, חזרה לנושא הטילים. "כן, אני כמעט בטוח." "זה עדיין לא ישפיע! אתה שומע? זה עדיין לא ישפיע!" אמרתי לו, ואמרתי לעצמי. ובתוך תוכי הייתי כל כך בטוחה בכך, כל כך רציתי להוכיח לעצמי ולכל העולם שחברות יכולה להסתדר, גם אם כל העולם מתנגד. חשבתי בדיוק על אימא שלי, ועל הנושא שדיברתי אתה עליו אתמול. כשהיינו רק אני והיא בבית, אבא היה בעבודה ואחותי הקטנה הייתה בחוג ג'אז אז שאלתי אותה על נושא היחסים שלנו עם הערבים. "מה את רוצה לדעת?" "לא משהו מסוים, רק מה הדעות שלך לגבי כל הנושא הזה", שאלתי אותה, וחשבתי על אחמד. "אני חושבת שלא צריך להיות לנו כל קשר אתם!" אמרה ולבי החל לפעום