יפסיק לאכול לו את הכלבים. העלוב של אישתו מאידך ושמח שלפחות עכשיו היצור הארור הזה וואסאבי, מבכה את מותה האלים של בתו הנוספת מחד ואת בישולה אשתו ובתו הנותרת וסעד נזיד שוקי יצור בפלפלוני צ'ילי וליצור ליפול אל מותו האחרון בהחלט. בארוחת הערב ישב האיש עם מניח ללהב להחליק בזריזות דרך ארובת העין וחלקי המוח המקורבים מלוא הפעמים בגלל עורו הקשיח והחליט שנעיצה בעין תהיה מספקת, ואז גם לחתוך לו קצת את החזה, האיש ידע שעליו להכות ביצור בשביל שהאיש הבכלל לא מופתע יוכל לנעוץ בו את הסכין חמש פעמים בזינוקו המוקדם התנפל על חלל ריק, באיטיות מספקת ומרחק סביר התעכב כדי לקחת סכין גדולה והיצור שכלל לא שיער לעצמו ששגה האיש אמור היה להופיע בחוץ, בעודו סוגר את הדלת. אלא שהאיש לו. חושיו הפראיים היו כה מדוייקים שהוא זינק בדיוק בזמן בו האדם שניגש אל הדלת הזו וידע בדיוק מתי להסתתר על מנת לארוב בפנים, צמוד לדלת שהפרידה בין הבית לחצר, הוא הריח זה מכבר את מדממת. התרנגולות קרקרו עוד קצת ואז השתתקו. היצור כבר היה אלונקה על ידי שני גברים, מכוסה על הדש שכבה גופה קטנה ועדיין השיחים ואז נעלם בתוכם. דלת הבית נפתחה וממנה נגררה