עולמנו טענת צר מהכיל אותה ואותך המילים שלה  מתפשטות בלא רחם אל תוך המרחב למילים שלך לא נותר מקום אפילו לא במאונך קולה הצרוד וחיוכה הצהוב  סיערו תלתלייך הלבינו שפתיים והיה כי קלו המים  היא פסקה מענות נאספה בדממה כל המילים הסכורות חגו סביבך רועשות וצבועות כלוחם אינדיאני עד נאספת גם את בדממה אל עולם בו יש מקום לכולם לשתיהן