בתגובה מישהו מהעבר השני כיחכך בגרונו. אחת מהן הגזימה מעט בתנועותיה הדרמטיות. הן החלו מטפסות עליה ונושכות חתיכות חתיכות. עיניהן השחורות לעולם לא סטו מן המטרה המקדשת, שלימינן, החולדות הגיעו למפתן דלתה, מתעלמות מקיר הפלסטיק השקוף אני רק צופה מן הצד. לעולם לא חשבתי להתערב במאומה. כי התועבה היא הסיכוי היחיד שלהן לעזוב את הביבים.. כאילו היה תוצאה אירונית של חוסר איזון כימי. הן ידעו הן ידעו כי זה אמור להיות ארוך, הן ידעו כי רוצים שהכל יראה "משהו חסר" חשבה לעצמה בעודה חורצת את עורה המתפורר. פעולת היניקה לעולם ועד! שכחו. עם כל פעימה היה נדמה לכולם שמשהו זז, שהיתה התקדמות. הם זו סכנה של ממש. מדוע אשאל? אי אפשר לתהות עוד? מימי הנהר הנהיר העכירו. החולדות, למרות החלטתה הנחושה,לא חשו מובסות. ברבות הימים היתה זו היא אשר החליטה לסגת מעמדתה. הומה האדם. החולדות