צחי נימנה על בני המעמד המיוחס הקרוי "בחור אחרי צבא". כאחרים בגילו, הוא נהנה מחירות מוחלטת כפיצוי על שנות השירות הצבאי הקשה. הוריו הניחו לו לנפשו כדי שיחליט בנחת מה רצונו לעשות. וצחי בחר להתמקד בענף השינה. לא חלילה שמכר מיטות, מזרונים או מצעים לפרנסתו אלא שישן כמו דב באמצע החורף. השרב שהיכה מעבר לתריס המוגף בחדרו לא הפריע לו להחזיר לעצמו שעות שינה. ימים שלימים נחר במיטתו והיה מתעורר רק כדי לאכול משהו ממיני המזונות שהונחו על מגש לידו. אחת ליום היה מי מהוריו נכנס על קצות האצבעות, מניח את צלחת המזון הטרי על המגש ומפנה את זו הישנה. שירותו הצבאי של צחי באפסנאות צריפין היה כנראה מתיש במיוחד מאחר ושום רעש, כולל ממקדחו האימתני של המתקין, לא הפריע לו להמשיך לישון בנחת עד בלי די. כך, בעוד צחי ישן כרגיל במיטתו, יצא הרצל מבעד לדלת הפלדה החדשה בדרך ליום עבודה נוסף. בסופו של אותו היום קדמה האישה את פניו על מפתן אותה הדלת. לראשונה מזה זמן רב היא חייכה אליו. הדלת החדשה נסכה בה בטחון. היא הייתה שלווה ורגועה ואפילו הפתיעה את הרצל בעוגה טרייה שאפתה לכבודו.  לעת ערב, כשסיימה האישה להכין את סלט הירקות הקצוץ