למה אני לא יכולה להיות סתם רגילה? למה בנים כה דפוקים? למה חשובה להם רק המיטה? למה אנשים לא יכולים לעזור? למה מפנים גב ליד המשטוקקת לעזרה? ולהכחיש את האמת המרה. בימים אלו שיש עוד אפשרות לתת לה עזרה, אתם מעדיפים ללכת יד לעזרה, לעזור לה לצעוד בדרך הנכונה, שוב בחזרה. כשיגיע הזמן כבר יהיה מאוחר מידי בשביל להבין אותה ולהושיט לה היחיד שתוכלו לעשות זה לשים אותה במסגרת ולא לתת לה לברוח. אולי היום מן הימים ימצאו אותה, אך יהיה מאוחר מידי הדבר הולך בדרך בדד. אם היא רק תוכל למצוא את הדרך בחזרה אליך, אך אתה מפנה גב, לאן כולם הלכו?אולי היא בעצם זו שנעלמה? אפילו הירח לא מאיר את דרכה. אך היא כל כך מבולבלת, היא רוצה למות, אולי בעצם לא? הרי זה מה שהיא רצתה. על ידיה כבר לא נותר מקום ללא צלקת. למה היא בוכה? היא כבר הספיקה להתרגל לתחושה הזו מזמן, לדם הסמיך והחם. זה כבר לא כואב. היא יושבת בחדר, דמעות זולגות. כשהסכין את הוורידים חותכת