מאד על כל עובדי המשרד. במשרה מלאה אצל לוי ומכיוון שהייתה בחורה פיקחית ונבונה מתקבל ללימודי הרפואה והתחרות קשה. ומירית? מירית החלה לעבוד אמנון החל ללמוד, כולו נרגש. אל יקל הדבר בעינכם. לא כל אחד לבית חם. נשכרה דירונת חמודה ומירית השקיעה שעות רבות לקשטה ולהפכה לאחר 4 חודשים, כפי שדרשו בני הזוג, התקיימה החתונה. מילה. יודע שאת רוב הנטל היא תישא על גבה. לא הוא. מבינים?" תמהה מירית. ואילו אמנון עמד שם בשקט, חושש לומר "אבא, אנחנו אוהבים. אנחנו רוצים להיות ביחד. מדוע אתם לא כל כך חיכית למכתב שבישר שהתקבלת. את הולכת לזרוק את הכל?" "בשביל מה למדת כל כך קשה?" שאל אביה. "הרי כל יום רצת לדואר, כל כך רצית להתחיל בסתיו את לימודי הפסיכולוגיה." "מירית" חזרה ואמרה האם "את עומדת לוותר על כל חלומותייך, הרי הקשיים שהם צפויים לעבור. ההורים פכרו ידיהם, מלמלו על גילם הצעיר, על חוסר ניסיונם, על בביתה של מירית, התקבלה הבשורה באותה מידה של אכזבה. "אבא, אין צורך, יהיה בסדר" הרגיעו אמנון. אעזור לכם, בלי שהיא תדע". יותר מאוחר יגש לבנו וילחש בשקט "אתה, שלא תדאג, אני כבר האם המשיכה לרטון לעצמה ואילו האב, ניגש, חיבקם