נורמלית. אני חוזר לארץ בקרוב מאוד ונוכל לחגוג. מסתבר שהטיול שלי מתקצר, מאיה אהובתי, היא ראתה כרטיס קטן מחובר בצד וקראה: פרח אחד לבן. היו שם פרחים כחולים וסגולים, אדומים, צהובים, כתומים ובאמצע, היא פתחה את הדלת, וראתה זר פרחים ענקי, צבעוני ונהדר. לראות מי צלצל. "רגע! אני באה" מאיה צעקה לכיוון הדלת, קמה מהכיסא והלכה נשבה. "באמת? וואי, זה נורא נחמד מצידך" היא חייכה אליו, ומיד הוא אני לא ממהר לשום מקום." נחמד לדבר איתך, אז, אם מתחשק לך, אנחנו יכולים לשבת ולדבר, "אממ, תראי, זה באמת קצת מוזר אבל, גם אני מרגיש שיהיה לי לא קורה לי הרבה, אני לא נוהגת לדבר עם אנשים שאני לא מכירה." מרגישה קצת מוזר, ואתה נראה לי מישהו שכיף לדבר איתו, זה באמת "אוי, אני מצטערת, באמת שלא התכוונתי להבהיל אותך, פשוט, אני לדבר איתי..." "לא! פשוט נורא מוזר לי, אני לא מכיר אותך ואת מתחילה סתם ככה "אתה לא רוצה שנדבר? אז לא, לא נורא, פשוט..." "מי את, ולמה עצרת לידי?" "אממ, אני חושבת שכן..." "אני אורן. אפשר לברר משהו?" על הבית שמולו עמדו. "איך קוראים לך?" "קוראים לי מאיה, ואני גרה כאן, בדיוק בבית הזה" היא הצביעה "שלום. מי