הוצאתי עליו הכל. בלעעעעעעעעעעעעעע... "גברת," הפרצוף שלו החמיץ והשפם שלו רעד. "אני נאלץ..." כועס מהמראה, עוצר את האוטובוס על כל נוסעיו ומתקדם לעברי. אבי ביטר הפסיק לשיר פתאום ואני רואה את הנהג נועץ בי מבט אופס... עשרה?!" "מה פתאום?!" הרמתי קולי. "אני בדולפינריום?! מה אני בת שבע עכשיו ממש כעסתי. על מה הוא מדבר? בחיי קישקוש. הברסלבים בגרוש האלה... והגיטרות..." שאת מסתובבת הרבה במדורות בדולפינריום. את יודעת, עם כל רוחנית. אם את מבינה על מה אני מדבר. חוצמזה ששמעתי ממישהו "את יודעת. אולי באמת מתאים לך, הקטע הזה של הדת. כי את מאוד "ששש... בסדר. סבבה." הצלחתי להוציא בקושי. "אז ספרי" הוא סובב ראשו אלי." איך באוניברסיטה? שתקנו. "נו... קצת מעופפת כזאת". "קצת?..." "היא היתה ממש שם. הלכה לרבנים וכל זה, חוץ מזה שהיתה קצת..." "זוכרת" פלטתי. כן כן,הבנתי. רציתי להגיד אבל המעיים שלי כבר לא יכלו לספוג. רונית של גיא? זוכרת? נו רונית עם הקארה?" "אני לא מאמין, מיכל. אבל דוקא את. מילא רונית, זוכרת אותה? החוצה. גוש קיא גדול שוחה לו במימי בית הבליעה שלי. מאיים להתפרץ "יהפכו לחצאית בימים הקרובים. אל דאגה" 