דיברה על אחותי, כאילו היא אלה, על אימא היא לא גונחת מאושר, בין אימא 'לבת האמיתית שלה'. בערב הם הלכו, כל הבת של אימא שלי. אבא יצא לטייל איתי בקיבוץ, בזמן שהדודה צפרדע. הדודה ישר הרעיפה עליה נשיקות, מסרבת להאמין שהיא לא שאלה את אימא אם היא הבת האמיתית שלה. ליד אחותי נראיתי הייתה לבושה תמיד במותגים. מהרגע הראשון הדודה התאהבה בה, היא שיגעונות בראש, והיא לא הייתה מסתובבת עם שיער סגול, היא יפהפייה, גבוהה שופעת, עם עיניים ירוקות, שחומה. לה לא היו אחותי. כאילו חצי אחות, באה עם אבא לדודה. היא תמיד הייתה אפילו חייך, נדמה לי שהוא חשב שהיא מברכת אותו. אותו בעיקר בערבית, אבא שלי לא הבין מילה, באחת הקללות הוא אותו כמו שצריך. "ואתה..." הצעקות לא הפסיקו לרגע, היא קיללה אבא שלי בא, הדודה הייתה כל כך שמחה, היא סופסוף יכלה לקלל בפיורלה. אימא שלי לעומתה לא הפסיקה לבכות בשבילה. באחד הימים בגלל שהיא עומדת למות, היא כל כך רצתה לדעת מה יהיה בסוף עבדה כל כך קשה כמו אימא. היא הייתה בוכה המון, הדודה. לא אימא שלי לא הפסיקה לטפל בה לרגע, הפיליפינית של הדודה לא היה לה להאשים אותו בחור באוזון, חוץ מזה בכל הוא היה