מן הבית. האכילה והפטירה לחלל הבית במרירות, "תעשו כרצונכם. אני לא לבושה ברישול, שיערה רטוב ולא מסורק. היא נעמדה באמצע חדר החדש, שסיגל לעצמו ביום האתמול. חווה יצאה כעבור כמה דקות, חזרה לחדר. רק אהוד הלך לאט בצעד מדוד ועל פניו המבט הנחוש יותר כאב מאשר כעס. לאחר כעשר שניות ניתקנו ממקומנו ורצנו והמגוממות. היא לא זזה. עמדה במים והסתכלה בנו במבט שהיה בו בטנה העגולה וזלגו ממשולש השיער הכהה שבין ירכיה העבות על כתפיה הלבנות, על שדיה הרפויים בעלי הפטמות הוורודות, על את הדלת. היא עמדה מולנו עירומה. המים זרמו מקדקודה, דרך פניה הפחד ונענו להרפתקה. עמדנו לפני דלת המיקלחת - ואז פתח אהוד למיקלחת. יש לחווה הודעה חשובה". היינו רק שבעה שהתגברו על בורקות, עבר בחדרים והודיע בפה חשוק: "כולם מתבקשים לבוא למחרת, כשנכנסה להתקלח לאחר האפייה, קם אהוד ממיטתו בעיניים אחד לא יידע מי עשה את זה", אמר. אותה!" גם לי היתה מחשבה דומה. "יהרגו אותך", אמרתי לו. "אף אהוד בקול נמוך וחנוק מבכי, אפילו לא בלחישה, "אני אהרוג אצבעותינו. אחוזי אימה. לאחר כחצי שעה של דממת-מוות אמר לי המתנשמת הסתובבנו ורצנו חזרה למיטותינו בדממה, על