ואנחנו יושבים, והמחתרת שלנו ממש נוסדת רשמית אצלו בבית. אנחנו מרימים כוסיות, שותים לכבוד המאורע בלי שנותנים לזה משמעות או שם. יש שיבס-ריגל, יש וודקה, יש ברנדי נייר זכוכית שבע שבע שבע, יש בירה.  ונחצ'ה האינטליגנט עם המילים שלו אומר: "לחיי הסוסים שיוציאו את עם חלך מן הבוץ." וזה יצא לו ישר מאיפה שחונכנו, מהפלמ"ח, מהמדורות, מזה שהיינו אומרים "לחיי הסוסים שיוציאו את עם ישראל מהבוץ!" וחלך זה מהאינטרנציונל של אבא חושי לפני שיצאנו לשבור את הידיים והרגליים לערבים ולפ.ק.פ: זה בא מ"קום התנערה עם חלך!" כי הלא זה היה חיפה האדומה!  כי זה היה נעורים, כל אחד היה אז משהו, ואלה מהשרתון ש כשאנחנו היינו בב.מ.וו של השמן שהוא לא שמן כבר, אלה נהיו אויב עם הזלזול שלהם בכל מה שעשינו, שהלכנו כשהיינו צעירים במקום לגימנסיה ובגרות ואקסטרני לסרס מוחמד, שזה ערבי וגם מושג לאומי, הם גם כן שייכים. אנחנו היום בשר רפה, יושבים שעה בבית כיסא, הוורידים נהיים נחשים, כמה כבר היינו שווים עד ה"נבלות"? אז ישבנו אצל שוקה, שותים, אוכלים, חשבנו יחד. על העניין של הערבים והטרוריסטים. שיגע אותנו העניין עם הכיוון הלאומני! והחלטנו שבפעם