הברזים בינתים.  אתמול בדרך קצת נמנמתי  ומן חלום כזה חלמתי:  בא דוקטור ויצמן לשליט - אל המזכרי בדאונינג-סטריט.  והמזכיר איש דיפלומט הוא,  מונה לו כל סרטיפיקט הוא  וסח: את זה סרטיפיקטנו  ולא לתת יותר החלטנו.  אז ויצמן על כתפו טופח  בעצב יהודי פקח  ולמזכיר, בלי כל ערבוביה,  אומר הוא כך: אוי טוביה, טוביה...  אוי טוביה, טוביה, כמה מים  שטפו בתמזה בינתים  ולא תפסתם עוד כי להבל  תשימו על השער חבל.  ולו גם אלף דיפלומטים  יגידו: אין סרטיפיקטים...  אוי טוביה, שמע לויצמן חיים  היא תבנה, ירושלים!  כי לא יועילו אש ומים  כי זהו סוד ירושלים!