אלו של המתנה, שבו אליה בבת אחת זיכרונות הנדודים והרעב מהמלחמה ההיא. במצב המלחמתי הנוכחי, חשבה על הגרוע מכל: "מה יהיה אם תחזורנה אותן תמונות של מחסור, של רעב, של נדודים ואולי של אובדן הקרובים לה?" במלחמה ההיא איבדה את הוריה ואחיה הבכור, ועכשיו הייתה חרדה לגבי משפחתה החדשה שהקימה.  שושנה אף לא ידעה מה קורה עם צביקה. היא תיארה לעצמה שאף הוא גוייס, אך בשעות אלו לא הייתה לה כל דרך לברר זאת. היא פחדה לזוז לרגע מסביבת הבית, שמא תצטרך לרוץ למקלט עם הילדה. בסביבות השעה 6.00 בבוקר שבת, בעוד הילדה ישנה, הלכה לבדוק אצל הגב' סגל מה קורה... בשעת בוקר זו של שבת, כולם היו ערים אצל משפחת סגל. שושנה נקשה בזהירות בדלת. הגב' סגל פתחה את הדלת, כשהיא לבושה בחלוק הישן שלה. "יש חדש?" - שאלה אותה שושנה. "אין חדש" - ענתה לה הגב' סגל. "בינתיים רק מגייסים אנשים. לכי להביא את הילדה, שבו איתנו כאן בינתיים". "אני כבר חוזרת..." שושנה חזרה במהירות לעבר הבית, שכן חששה שבדרך תישמע אזעקה. היא העבירה את הילדה הישנה אל עגלת הילדים והחליטה להביא איתה גם את עוגת הג'לי המעוטרת בפרוסות הבננה. "עדיף לטעום מהעוגה עכשיו, לפני