בדרך לאומי,תרבותי, חברתי, אקדמי וכו'. זו כבר הגות שהיא מוגבלת מין חיים האנשים חיים, הרי שזה כבר נוטה לכיוון פוליטי, ואם קיים כבר איזשהו ניסיון כן ורציני להבין מה הולך פה ואיזה שאינה מייצרת סיפורים מצד אחד, או פואטיקה מצד שני. והתשובה היא שכיום קיימת מעט מאוד כתיבה הגותית. דהיינו כתיבה מוביל, ומה המשמעות? מי כותב על החיים, על בני אדם והחיים שלהם, תוהה לאן כל זה מסתתר מאחוריהם. אדם, עולמו והחיים אותם הוא חי. תוהה על פישרם, תכליתם ומה והכוונה להגות במובן הפילוסופי  זו המתקיימת במרווח הצר שבין ההגות? ובכן מי בכלל כותב היום הגות? הפרוזה והשירה גדול יותר מאשר קהל קוראי ההגות. מה לגבי כותבי עד כאן לגבי הקוראים. אך מה לגבי הכותבים? אם קהל קוראי מידי. משמעית והוא נכון בפני עצמו - זה כבד, רציני, ובעיקר מחייב איך שבא לו. סבבה. אבל להתייחס לחיים כמשהו שיש בו אמת חד סובייקטיבי, כל אחד כותב מה שבא לו וכל אחד יכול להבין את זה בכל זאת שירה ופרוזה פופלריים יותר מן ההגות? אוה, כי כאן זה והאובייקטיבית של שום דבר. אל הכל ניגשים בגישה צינית. ולמה תקופתנו היא תקופה פוסטמודרנית שלא מאמינה בערכיות הצרופה