שני ילדים רבו אחד עם השני, כשנכנסתי לכיתה חשבתי שזה רק בצחוק אבל זרקתי להם כמה מילים ("אולי תפסיקו") הלכתי למקום שלי וקיוויתי שהם יפסיקו להתאגרף עם הצלצול. הצלצול, כמובן, לא איחר לבוא, אך המריבה סירבה להיפסק. התכופפתי אל התיק שלי להוציא את הספרים, ובאותו רגע אחד מהילדים התעצבן והרים כסא, בהפתעה צץ ילד אחר שדגדג אותו והכסא עף הישר אל הראש שלי. אחת הרגלים של הכיסא נכנסה לי בכתף, הרגשתי בחילה ולאחר מכן לא הרגשתי כלום. שמעתי זעקה: "הוא נפצע קשה!" ואני כמעט בטוח שהיו עוד צעקות אחר כך אבל אני לא ראיתי ולא שמעתי יותר כלום. במשך זמן שנראה לי כנצח ראיתי רק שחור. אבל אני חושב שיש חוק שאומר שכמעט שום דבר אינו נמשך לנצח. הרגשתי רוח על פני ושאינני יכול להזיז שום חלק בגופי, ניסיתי לפתוח את עיני, אבל כשלתי. לבסוף הצלחתי. ראיתי את תקרת הכתה מתקרבת אליי, מיד הבנתי שאני מת, הסתובבתי וראיתי שוטרים ואנשי מד"א שמכניסים את הגוף שלי לתוך שקית והרבה אנשים בוכים. סירבתי להאמין שאני מת. כבר עברתי את התקרה של בית הספר, כשעברתי דרך הבטון הרגשתי מין צמרמורת כאילו עומד ליפול לי משהו מהגב. המשכתי לעלות, כבר ראיתי