© לצד סודה היורד לשאול. נערה יפה שכבה דומם גופתה הובלה אל התהום שער החומות נפתח בלאט רק פעמון דלתה נתן קולו. העוגב שבק ונדם צלילו הארובות פסקו עשן לפלוט ביום סגריר נדם קולה השר שירי עצבות ושכול. קול הזמיר עולה מגרונה מלטף את פני הרחוב עוגב עתיק נותן קולו אל הענן השט במרום. רק שירתה הענוגה עולה הנצור עמה בין החומות אין איש יודע סודה נדם ולא נותן קולו. צליל הפעמון בגב דלתה המיתמר ונע עם הרוחות מארובת ביתה עולה עשן המקיפות את דלת משכנה. רגליה לא יצאו מהחומות שפניה איש טרם ראה