הכל, היתה אומרת, ענין של הרגל, ואני לא הייתי רגיל. ובכל זאת איתה, ובכל זאת מדי פעם התקשיתי לזכור שלידה מתנהגים אחרת. שהסבירה לי פעמים רבות. שכלית - הבנתי ולפעמים אף הסכמתי לכבד אותם, אבל... לא תמיד זכרתי. הענין הזה של הצניעות, כן תמיד היה לי קשה עם העקרונות שהקפידה עליהם כל כך. השתדלתי אינני זוכר מתי הבנתי שיש בינינו יותר מסתם קשר, אבל גם לפני יחד מאשר לחוד. מתישהו גילינו שאנחנו ממש מתגעגעים זה לזו. חרדית וניתקה כל קשר. מתישהו מצאנו את עצמנו מבלים יותר זמן כשעדיין לא חשבו אפילו על יציאה משם. חברתו חזרה בתשובה, הפכה מאז עברו שנים, ונשארנו רק היא ואני. ידידי נהרג בלבנון בלי לחשוב ברצינות שיצא מזה משהו, החלפנו טלפונים. רבים לשיחה, שהמשיכה כיון שנסענו באותו אוטובוס. בסוף הנסיעה, ושלושה חילונים. היינו בני נוער באמצע תיכון, ומצאנו נושאים צעירים, ונוצר קשר של שיחה. אני, ידיד וידידה, והיא. דתיה וכולם היו ממתינים בחוץ...עמדנו באקראי זה ליד זה, כמה המרכזית הישנה בירושלים, כשהיה חפץ חשוד היו סוגרים את הדלתות שם חיכינו כחצי שעה בחוץ בגלל חפץ חשוד. זו עדיין היתה התחנה זמן רב היינו יחד. זה התחיל