אחרי כמה טלפונים החלטתי שאני לא יכול להמשיך. הרוטינה מיום חופש אחרי הטיול המפרך על מועדי ההלוויות וההסעות מבית יודיע לתלמידי כיתתה, שלא יודעים על האסון ושאמורים ליהנות בשיכבה י', בה קרה האסון אם היא זקוקה לעזרה. היא ביקשה שאני מכיוון שלא נותר לי מה לעשות שאלתי את אחת ממורתי ומחנכת כיתה אולי באופן סימלי אך כנראה שזו סתם היתה הרוח. מקל מטאטא על התורן בכניסה לבית הספר קרס וירד עד לחצי התורן, האבל הפך להיות רשמי. הדגל שהוחזק באמצעות אילתור כושל  ע"י אחד התלמידים הגיע והניח זר פרחים ליד המודעה, על גל האבנים. להיות רגועה. אותה תמונה לא תישכח ממוחי לעולם. הוספתי מעט נפט לאש, האש קיפצה בלהבה, ואחרי כמה שניות חזרה האבל. הנחתי את מדף העץ, עם מודעת האבל, מלפני גל האבנים, זיכרון לאפי, ולמעשה משהו, שבינתיים סימל יותר מכל את זיכרון לקחתי את המדף ועשיתי את מה שעתיד היה להיות תמונה בחוברת אותו, וחיברתי את המודעה אליו. האבנים ואש המשואה שאילתרנו, היה מעין מדף מלבני מעץ, לקחתי לשכפל במזכירות בעוד שהמודעה האחרונה נשארה בידי. ליד גל כששבנו לתיכון, אלעד ואני היינו זקוקים לעוד מודעות, אלעד הלך כמבוגרים. אפי