בראשם אותה מחשבה משעשעת. הם פסעו בעקבות שני השוטרים אל מקום משכבן של שתי הגופות. בוקיי רכן לעבר אחת והרים את הסדין הלבן שכיסה אותה. אד העיף מבט ונרעד. בוקיי העיף מבט בחלשלוש האזרח שחשב בוודאי שהחיים הם סרט הוליוודי. "אף פעם לא מתרגלים למראה," ציין אד בגועל, "שניים או שלושה כדורים חלולי-חוד. לא מחזה נעים אף פעם". בוקיי זקר גבה בהפתעה. "חשבתי שאתה..." נתן למילים להישמע בלי שנאמרו.  מיגי "...רכרוכי שלא ראה גופה מימיו?" המשכתי בגיחוך, "ראיתי, השוטר בוקיי. לי ולאן יש ניסיון כלשהו בעניינים כאלה". "אני חייב לכם התנצלות," אמר בוקיי. חייכתי אליו. "זה בסדר, אל תיקח את זה קשה. מראה חיצוני נוטה להטעות. יותר מפעם אחת עזרה לי העובדה שאני נראה כמו רואה חשבון יותר מאשר כמו חייל מקצועי". "גם היא?" בוקיי הצביע לכיוון עינת שבחנה את הגופה השנייה. "היא אולי נראית כמו סתם עוד כוסית מסנטה-מוניקה אבל לריב איתה גורע מאריכות הימים שלך. מי שמנסה ללכת איתה מכות יצטער על זה לשארית ימיו". "הקצרה מאוד," הוסיפה עינת שהתקרבה בהליכה שחצנית. "עשרה מילימטר?" שאלה את בוקיי. השוטר הנהן בחיוב. שהמומחים שלנו חושבים," ענה