להיות רעבה אז הכנתי במטבח המאולתר שלי סלט כרוב במיונז. מהמחבת, ניגבתי את עצמי בעזרת מגבת וחזרתי לצלחת. התחלתי אוהבת את זה, חם לי ונעים לי. לאחר מספר דקות יצאתי לבד מתגלגלת ומתהפכת מצד לצד, פרוותי נשרפת, ועורי נצרב. אני בעודי מקפצת בשמן יחד עם חברות - ארבע כבשים מכווצות. אני וזאב גדול כגודלו של אדם, נמצא בדירתי, הוא נח על הספה בסלון, ושמנמנה כמו מצקת. חלמתי שדירתי היא צלחת גדולה ועמוקה מעט חלמתי שאני כבשה קטנה, מיניאטורית, גמדית, בגובה של מזלג קטן, אלפיים ושלוש, שלושים שנה לאחר המלחמה שהפתיעה את כולנו, לשמצה בקרב קהילת השפים וכלי הבישול. ביום כיפור  כזה בשנת בשנה ואותו כבר הזכרתי, זהו יום הכיפורים, יום הכיפורים הידוע תיגמר. האנשים כולם רצו לנוח, אך למחבת יש רק יום מנוחה אחד המזרון העבה והחמים ולשינה ארוכה שתמשך אולי עד שהמלחמה מלחמה ארוכים של סבל געגועים לבני משפחה, למיטה הרכה בעלת היא, לאחר יום צום ארוך של ייסורים עצמיים ולאחר כמה ימי מלחמת יום הכיפורים. אז בימים ההם בישלו הרבה כי התקופה קשה של הארץ. הידית ההיא נשרפה ביום  אחד בשנת שבעים ושלוש בתחילת דירה בעלת שש חדרים, מרתף, ומרפסת אי