נתנו לו אות כבוד בשמו : אדון, המשורר. וכשקראם דממה החרישה שקט עד מהר, קידשם אל הצינה אל האביב, אלי הסתיו, נשק בהם לפני היציאה לשדה הקרב, לחש אותן כמעט כמאמין שמתפלל. גרם להן לחרוז, על הלשון להתגלגל, כי הוא שזרן שורות שורות אבל קראן טורים טורים,