לדמותו הכחושה ופניו המנומשים עם המשקפיים יותר חזק, למרות שאינני יכול להסביר מה בדיוק התחזק בו וקרן אבל משהו השתנה בו, אני חושב, הוא נהיה יותר רציני, וגם קצת הרביצו ליתומים. שלו נהרג במבצע סיני כשהיה בן שנתיים. אצלנו בשכונה אף פעם לא בגלל כל מה שקרה, ובגלל שהוא היה עכשיו יתום, כמו דודי, שאבא ורינה, ולפעמים גם אתנו. מה שבטוח, יותר לא הרבצנו לו אף פעם, לאן שהוא, ואחר כך, כשחזר לשכונה, שב למשחקים שלו עם יפה בכל אופן, בימים הראשונים לא ראינו את אליק בכלל  הוא נעלם שדברו על מה שקרה, עד כמה שכל העניין העסיק אותם בכלל. לא מתאימים כנראה לילדים, וגם איש מהמבוגרים לא שיתף אותי במה שלו, לא דברתי על כך עם אף אחד, בגלל שבסך הכל עניינים כאלו בשערים קטנים. ואם חשבתי קצת על אליק, ועל אבא שלו, ועל אימא החנוכה שלנו, ובהפוגות שבין הגשמים יצאנו לרחוב לשחק 'סטנגה' העזה מיללת בהם מבעד לחרכי החלונות. שיחקנו בסביבון על דמי כדי להמתיק את הימים הקצרים והגשומים, והלילות הארוכים שהרוח לגרש את החושך, ואכלנו סופגניות נוטפות ריבת-דובדבנים דביקה, למחרת המשכנו את החיים כרגיל. הגיע חנוכה, הדלקנו נרות כדי ומתפוררת, ונפש