שטעיתי. בסוף מצאתי אותו, מטייל עם כלב לברדור ואחרי ויכוח לא ברחוב, אך כשהוא הביט עליי כאילו נפלתי מהשמיים, הבנתי הראשונה, בערך. קודם ניסיתי לתת את המעטפה למוכר הנקניקיות אותי בפתחו של מוטל עלוב איפשהו בדרום. הצלחתי במשימה למחרת הוא אסף אותי ב-7 בבוקר ואחרי כ-3 שעות נסיעה הוריד סגורה. המעטפה הזו והוא כבר ידריך אותך הלאה", והושיט לי מעטפה לבנה הסביר לי, "אתה צריך למצוא במהלך סוף-השבוע הזה. תן לו את שחום, עיניים שחורות וצלקת קטנה ליד העין. "את האיש הזה", הוא סוף השבוע. הוא נתן לי להתבונן כמה דקות בתמונה של גבר- מעט לפני שויקטור הוריד אותי ליד ביתי, הוא הורה לי לשריין את ורק המשכתי הלאה במשחק. הגיעו אלי? לא היה לי מענה. באיזשהו שלב פשוט הפסקתי לחשוב נבחרתי דווקא אני, עוזי אורן, איש אפור מן המניין. איך הם בכלל?! שב"כ, מוסד, מודיעין כלשהו. אין לי שמץ של מושג. מדוע וסיפרתי הכל. בעצם כמעט. לא הכל הם חייבים לדעת. הם. מי-הם השטויות שעשיתי ב-62 השנים שאני חי. אין לי מה להפסיד, חשבתי לא שיקרתי, אני חושב. גם לא כששאלו אותי על הסמים ושאר וכמה מטורף הוא צריך להיות בשביל לחשוב אפילו על כאלו שאלות.