בחוץ, אני שוב מתחיל להרתע, יודע שאישתי שרק היא ממשיכה, "עלה שנקטף לפני שנים על ידי גורל", היא נצמדת מביטה בי ומחייכת רואה שסוף סוף אני מתחיל להבין, "העלה מולך" "הבטת פעם לתוך עלה של ורד?" אני חצי אדום שותק מביט בה, היא מסתובבת אלי ללא שום לבוש עליון ואז היא שואלת אותי שוב, אלי היא מורידה את החולצה שהיא לבשה, אני נרתע לאחור כאשר היא רואה שלא הבנתי את מה שהיא שאלה, היא מסתובבת לפתע וכאשר גבה עצמה, עונה בפשטות כן, כבר ראיתי ורדים רבים, היא מביטה בי, החיוך שתמיד חייכתי, מרגיש שהיא לא שלמה פה, לא מוצאת את ושואלת אותי אם ראיתי פעם עלה של ורד, אני מחייך את אותו לדבר איתי, ועכשיו היא מביטה בורד הזה שהיא לקחה מבפנים, שביקשה ממני לצאת אתה לרגע לשכוח מהאורחים הרבים כי היא צריכה הנשמה, והיא עומדת לידי מביטה בי עם החולצה הקצרה שלה, היא זו לבוש חליפה, מתרגש עד מוות, מאומן בשבירת כוסות עד כלות שנה חלפה אנחנו עומדים מחוץ לאולם, היא חזרה רק בגללי, אני קיבלה את החיוך כתשובה של כן ועלתה למטוס. התחלתי מערכת יחסים חדשה עבודה חדשה, אז שתקתי וחייכתי. היא אני בקושי יודע היום מה קורא בצד הזה של העולם, בזמן שרק