ודחקות. אתה תיתן לנו כיוון, אדוני. זו חובתך כאדם וכעובר אורח.  עובר אורח: (מהרהר. ברקע מתחילים להישמע שקשוקי רכבת. נמשכים עד שייכתב אחרת.) הרכבת מגיעה. קח ממני את השק הזה כבר, טיפש! (יוצא בכעס) נוסע ב': (לאחר שיצא) מוזר... איש מוזר. עולם מוזר. (בקול ילדותי) איזה עולם מוז'ר. נוסע א': דווקא איש נחמד.  (מראה את השק בהתלהבות לב'.) תראה, הוא השאיר לנו שק. (שקשוקי הרכבת הולכים ומתגברים בעוצמתם)  נוסע ב': (מעוצבן) גועל נפש הרכבות האלה. כל היום שיק-שיק, שיק-שיק, אגזוז ואגזוז. אולי שתגיע כבר. נוסע א': טיפש אחד, זה לא "שיק-שיק" זה... זה...  נוסע ב': מה? מה? נוסע א' (בצעקה) צ'יייייייייייקקקקקק! (מנופף בשק. כל הניירות מתעופפים. חושך.)