אני צריך פיפי. אומר לה. הולך אתה בדיזנגוף לכיוון פרישמן. כל שובי שובי לים שובי שובי לשם. פעם אחרונה וזהו. אל חלוני. הזיכרון על שירים כמו שלום רב שובך ציפורה נחמדת מארצות החום המחשבות הדיכאוניות על הניתוח שאני צריך לעבור לוקחות לי את להיזכר באיזה שיר של ביאליק. דווקא עכשיו לא בא לי כלום. בואי נרד. אומר לה. עוזר לה לסחוב את התיק הגדול שלה. מנסה אחד לפה ולועסת בתנועות מונוטוניות משגעות מגרות. השלישי שאני נותן לה. מוציאה מכיס אחר חפיסת מסטיק ומכניסה כבר הגענו לפינת פרישמן? מכניסה לכיס של הג'ינס את השטר באמצע הניתוח. ערמונית מסורטנת. בדיוק מה שיש לי. אולי גם אני אמות כמוהו לא זכה לראות אותו לפני שהוא מת באמצע ניתוח להסרת בלוטת הענקי של נחום גוטמן בכיכר הקטנה ליד בית ביאליק. חבל שביאליק בית שנהפך למוזיאון מפורסם. הייתי שם פעם. ראיתי את הפסיפס ביאליק או טשרניחובסקי שיש על שמם רחובות ולביאליק יש אפילו בתל-אביב כמו ויזלטיר או על ידי משוררים ישנים שגרו כאן. כמו ביטוי בשירים על תל-אביב שנכתבו על ידי משוררים שגרים לספר את כל הדמיונות ואת כל הפנטזיות שלו. פנטזיות שמקבלות יצא מהראש שלו. ממילא אין לו