בעצם. על אלוהים הרבה, אפילו שאני לא ממש מאמינה בו. אולי אני צריכה זאת רק בבגרותו, כשיביט במראה. המשכתי אל בית הקברות, וחשבתי אביו, שמעולם לא ראה במציאות, הוא נושא עמו כל יום, והוא יבין חשבתי על נסיך קטן, שאביו נורה למוות. נסיך שעוד לא יודע, שאת לשמשיה עקומה. 8 והוא נשכב על המדרכה, והשני בן עשר ומכר אבטיחים מתחת ראיתי היום שני ילדים ערבים בדרך ממחנה תל השומר. אחד היה בן בתקווה שלזמן קצר, אני גם אחיו הגדול. דניאל. אני לא רק האמא שלו, אני גם האבא שלו, ובינתיים, מאתמול בלילה אסור לי לחשוב על עצמי יותר. אני קיימת בשביל לנהוג, בשביל זה קניתי מכונית, ומעולם לא פחדתי מהמוות. תמיד, אבל תמיד אוכל לסיים הכל בעצמי. בשביל זה למדתי איך עד אתמול בלילה, יכלתי לשחק עם המחשבה שכשלא יהיה לי מוצא, אמרתי ברצף, ואז הסתובבתי ויצאתי מחייו. משפחה, אז אם יום אחד תירצה להכיר אותו, תוכל לחפש לפי השם." עכשיו הוא בן חמש וחצי. יש לכם אותו שם קוראים לו דניאל, וכשהוא יהיה גדול, הוא ייראה בדיוק כמוך. עצמי. החלטתי לעשות 'אחורה פנה'. הגעתי אליו שוב. "יש לי בן. והיה לי כבד לשאת את עול המבשר. אך אין זה הזמן לחשוב על בורחת