אדומה וגדולה שנראתה טרייה, עד כמה רטובות מדמעות, ותחת עינה השמאלית, מוסתרת ברובה על-ידי לא יכול היה להימנע מלנעוץ בה את מבטו: שערה היה פרוע, לחייה ואפשר לומר שהיתה יפה, אבל לא זה מה שלכד את תשומת-לבו. הוא האקראיים שלהם בחדר-האשפה או בחנייה - בערך בת-גילו, העריך - וכיסו את עיניה. היא נראתה צעירה מכפי שזכר אותה מן המפגשים מגבת ורוד ודהוי, ולמשקפי-שמש זולים שצצו פתאום משום-מקום גיא נרתע לאחור. היא היתה יחפה, ולגופה לא היה דבר פרט לחלוק לרווחה. המציץ ברוכבו בציפייה להצלפת השוט, ולבסוף פתחה את הדלת היא היססה לרגע, הביטה מעבר לכתפה אל פתח המסדרון, כמו סוס הדלת עוד טיפה, זה קצת לא נוח לדבר ככה..." "תודה, תודה רבה. אני רק רציתי - אה, את יכולה אולי לפתוח את החדשים, הזוג הצעיר - ברוכים הבאים." כלשהו מנבכי זיכרונה. לפתע אורו עיניה. "אה, אתם השכנים "אבל דירה 8 זה -" מצחה התקמט כשניסתה לדלות פריט מידע חמקמק "דירה 8, בדיוק מעליכם." "מלמעלה? מאיזו דירה?" "אה, שלום, אני גיא, השכן מלמעלה, אני מצטער אם אני -" "כן, מה אתה רוצה?" שאלה האישה בשקט, ורטט קל מרעיד את קולה. להשתחרר. ארוכות, וחש כיצד השרירים