"מה השעה?", הוא שאל. הדלת. הם התחבקו, וורד הכירה לו את חברתה, רונית. כאשר הגיע לשם, דפק על הדלת, ורווח לו כאשר היא פתחה לו את לחייה. הוא הגביר את המהירות, והמשיך לנסוע. יומיים - אבל לא דבר כזה. עוצמת החוויה הפחידה אותו, והוא חשש "פלאשבקים לעתיד", דברים קטנים, קטעי שיחות שיתרחשו עוד שהוא רואה דברים שעוד לא התרחשו. בדרך כלל הוא חווה מעין הוא נסע במכונית, חושב על החזיון שהיה לו. זו לא הפעם הראשונה "כן, אני אהיה שם עוד שעה וחצי." שעה וחצי... אז אתה בא לקחת אותי?" "נשמע לי כאילו חטפת מכה בראש, אבל באמת לא יזיק לי ללמוד עוד "היתה לי הרגשה שזה היה אמיתי. " "תגיד, הכל בסדר איתך? מה אתה מתרגש משטויות כאלה?" אותך." "לא, תקשיבי מה נעשה - אני אבוא לשם אחרי אחת עשרה וחצי, ואקח "אז מה? אתה רוצה שאני אשאר לישון פה?" אני מפחד שהחלום יתגשם." "לא! בבקשה, אסור לך לצאת משם. אני לא רוצה שתהיי במכונית... ואני עוד חצי שעה יוצאת הביתה." "טוב, תשמע, בוא לא נתרגש מחלומות, אוקיי? השעה עכשיו עשר אותה." "חלמתי שאת במכונית, ושפתאום משהו פוגע במכונית. ממש מרסק "נו, ספר לי על מה חלמת." "ואני מפחד שזה יקרה. אני