אתאבל על חוסר הידיעה. ובאור ראשון של יום חדש, וריח זכרונות רחוקים, כתב יד מסודר ופרח מיובש, קופסה ישנה, מלאת מכתבים, מה רבות דמעותיי. לעולם לא תדע, על מילים שלא נאמרו מעולם. דמעות געגוע, דמעות אכזבה, כמו גשם ירדו ויחיו אותה. שממת האתמול צמאה לדמעותיי, מה רבים געגועיי. לעולם לא תדע, פס אור אחרון חוצה את ליבי,