לי את התליון... ועזבתי... עוד חודש עברו 3 שנים פתחתי אותו- "זוכר את היום שכל החברה באו ועשו לי מסיבה פרידה פתחתי בעדינות את המעטפה, בתוכה היה מקופל לארבע דף קטן כחול הכל וגם כשכלום" קטנות בכתב הנקי שלה- "לעידו מזאת שעדיין זוכרת אותך גם כשהיא הרמתי את המעטפה מהשולחן, על גבה היה רשום באותיות שחורות ראיתי את המכונית מתרחקת בכביש... וחייכה ומיהרה להכנס לתוך המכונית. היא פתחה את הדלת והסתובבה וצעקה אלי- "כי אני הכל וכלום" אותה הליכה, כמו דוגמנית על מסלול רק עם תוספת בקצה צפיתי בה צועדת לאורך השביל שלי לעבר הוולוו האדומה שעמדה וקמה, נתנה לי נשיקה על השפתיים והלכה "אני חייבת ללכת, מחכים לי" היא אספה את קופסת הסגריות והמצית "באתי לתת לך משהו" היא אמרה מניחה מעטפה על השולחן לא יכלתי לעמוד במבט החודר. בעיניים "כי אני הכל וכלום" המשפט חזר ועלה לי בראש, הסתכלתי לה היא שיפשפה את הטליון, מסתכלת עלי. כמה חברים לכבוד המעבר שלה. מגפי פלטפורמה עד הברך ואותו טליון של לב שבור מכסף שקנינו לה השתנתה מזה שלוש שנים- גופית בטן אדומה וחצאית מיני קצרצרה, הרגל שלה רעדה עכשיו בעצבנות הסתכלתי על צורת הלבוש שלא