פתוח עוד מהרגע שהביטה בו. הטיפות של הגשם שוטפות את פניה, היא מתעוררת לסגור את החלון הלילה היא יודעת שהוא יהיה איתה. הוא מנשק אותה והיא מתמכרת לו. בידו הוא מסיט את שערותיה מפניה, והיא עוצמת עינה למגע שלו. היא שותקת ומסמיקה. -את מקסימה. הוא לוחש לה מושך אותה אליו קרוב, הוא מתרומם מהספה ומושיט לה יד, ושוב שתיקה ... -נולדתי ככה- היא עונה. -אז למה את כל כך עצובה ?? - הוא שואל. מדברים. הם לא מדברים רק מביטים והשתיקה לא מעיקה עליהם, המבטים הנרות של שבת השאירו רק ריח של פתיל שנשרף. מתיישב אצלה בסלון והיא מתיישבת מולו. -רק בזמן האחרון ..- היא עונה והוא מכניס את עצמו לדירתה, -את עושה את זה בדרך כלל ?? - שואל אותה. היא פותחת את הדלת. והוא לא עונה מחכה שתפתח, מי זה ?- היא צועקת. הוא יוצא מהחדר, לפתע דפיקות על דלתה, דפיקות בליבה. והיא שוללת עם הראש. הוא מסמן לה עם היד שתבוא אליו, שניהם מחייכים. מביט בה ... היא מביטה בו ... הוא ניגש אל החלון, אבל הוא לא מצליח להתרכז, הוא מחייך ומנסה להמשיך ללמוד, לרגע המבט שלו קולט אותה, מביא לו כוס שתיה חמה היא משערת לעצמה שזה קפה. שלו והיא רואה את האור נדלק