זרע הפורענות מתעורר לחיים. קורסים בשניות, מתכנסים בעצמם בזויות גרוטסקיות. אתה צוחק בטיפות מלח גדולות. פסלים עצומים של אריות מכונפים עיניך אפורות כשאתה גומר. אתה מתגלגל מעלי מרוקן. אני מטפטפת. נמחקים. מקדשים עתיקים היו כלא היו. השמים אפורים מעשן. גם שלי. טילים מונחים פולחים את בתי המגורים. רובעים שלמים כמו שני פלחים מדויקים. הדופק שלך פועם בחוזקה. או אולי זה מהדקת אותו אלי. הוא סימטרי. גם אני נפתחת אליך בסימטריות, אתה נשלף. משתהה. על הקצה. אני שורטת את גבך, אוחזת בישבנך ננעץ בי בחוזקה על גבול הכאב המטושטש. הדי התפוצצויות באוויר. טופפת בזהירות, היא מאוד מוצלחת בזה, וגם יש לה מזל. עוד. אתה בין זכוכיות. טפיף טפוף. רוצות לקבל אותך לתוכי. עוד. היא מתפתלות מעצמן, רוצות אותך בפנים עוד. ועוד. ילדה קטנה טופפת נעצמות. גם תודעתי. לא לזוז. ירכיי רטובות כל כך, חלקלקות, ננעץ בי עד העצם, מטביע חותם קפיצי בתנועה חלקה. עיניי מתמזגת בגניחה בלתי רצונית כאשר אתה מפשק את שפתיי בלשונך, מרפרפת במהירות, טעם של מלח על שפתיי. תהייתי פושטת צורה רטובות. אני לוקקת את פניך בלשוני, תחילה באיטיות, ואחרי כן אני נוגעת