מאיה ענתה לי, "אבל את יודעת מה? "רואים טוב?" שאלתי אותה, לא ראיתי כלום בלי המשקפיים. מאמינה! יא...! איזה יופי!" "רואים את זה! רואים את זה!" קראה מאיה באושר. "יואו! אני לא משקיפה עליה. הלכנו עוד קצת לאורך הכביש עד שהגענו לצומת הגדולה שהמפלצת ככה הדרך הכי מהירה לחזור הביתה. מלמטה. בהתחלה היא התנגדה, אבל הסכימה אחרי שהזכרתי לה שזו גם אמרתי למאיה שאני רוצה לרדת לכביש, לבדוק אם רואים את זה אף-אחד לא מודע למעשה של שתי ילדות. הרשיתי לעצמי לחייך. סיבובים בהולילנד כדי לא לעורר חשד. אנשים התהלכו ברחובות, גם אחרי שהתרחקנו מרחק בטוח ממגרש החנייה, החלטנו לעשות כמה ישב אדם. "אל תילחצי..." לחשה לי מאיה. "תתנהגי כרגיל..." בטוח מהמכונית הצצתי הצידה, זו הייתה וולוו כסופה חדשה ובתוכה ללכת קדימה. לקחתי נשימה עמוקה והתקדמתי אחריה. כשחלפנו במרחק את הסווטשרט השחור ודחסה אותו לתיק. "בואי." היא אמרה והתחילה ולבשתי אותה מעל החולצה השחורה. העפתי מבט במאיה שפשטה מעליה בגדים. שלפתי מהתיק שלה את החולצה של משינה שהורדתי מקודם מכונית, הפנסים היו דולקים. מאיה עצרה אותי, וסימנה לי להחליף התגנבנו בדממה עד היציאה מאתר