"וביקרת את אמא כמו שתכננת?" "טרילילי, טרה-לה-לה! בעבודה היה לי יום נפלא!" "היי, איך היה בעבודה?" "חזרתי!" "שלום יובל!" "תודה אמא, אני אחזור לבקר אותך." "בשמחה! הנה, קח." שהיא תאכל." "כן ואם אני כבר כאן, אולי תביאי לי את הקבבים בשבילה. צריך תעשו כיף ביחד." "כן, יובל שלי, אתה לא חייב. אתה יכול ללכת עכשיו לילדה שלך. "אז אמא, אני לא חייב לאכול קבב?" כזה ילד מוצלח!" "אוי, חמוד, לא שמתי לב. איך הזמן עובר! איזה יופי, גידלתי "כן אמא, אני כבר גדול." "באמת?! מה אתה אומר!" בן שלושים. שלושים, אמא. סיימתי ללמוד ואפילו יש לי ילדה." "לא, לא. אמא, את לא מבינה. אני עכשיו גדול, באמת גדול. אני "נכון חמוד, אתה גדול וילדים גדולים אוכלים קבב. בוא, תאכל." "כבר סיימתי ללמוד. עכשיו אני גדול, עכשיו אני עובד." אתה צריך ללמוד! בית-ספר זה חשוב!" "מה פתאום עבודה? איזה עבודה? יובב חמוד, אין לך זמן לעבוד, "לא אמא, אני לא רעב. כבר אכלתי בעבודה." "יובב שובב, תשב עכשיו, תאכל קבב!" "לא קוראים לי יובב, אמא. זה יובל. יובל." "אתה כזה שובב, יובב!" זוכרת?" "לא זה לא. זה שאריות טחונות של בשר סוג ב'. אני בכלל צמחוני, "זה בריא,