הטבעית. מרלין מזגה במיומנות את מקס גרר את רגליו הכבדות משתייה וייאוש, והתיישב בפינה חופשיים לפטפט.'' יודע מה, בוא שב בבר, אני אשמור לך את החבילה מתחת לבר ונהיה ''אני מיד חוזרת,'' אמרה, ''ועד שתגיע מיכל תספר לי... אתה והתיישב ליד הבר. מרלין  התיישבה למולו בכיסא הפנוי, אלא שאז ניכנס לקוח ''במקור היא נועדה למישהי אחרת...'' מצא את עצמו נענה לשאלתה. ''אני מתכוונת לחבילה... נו למתנה של מיכל.'' ''ספר לי, מה יש לך בין הרגליים...'' אמרה ונבוכה מדבריה, חוסר התלהבותו. ''אה... את,'' נאנח, ''כן, אבל אנחנו ידידים.'' ניסה לתרץ את שוב. מאחרות, תראה שהיא תבוא, אני בוודאי הייתי באה,'' רמזה לו ''שטויות,'' אמרה בביטחון, ''אתה בחור נחמד, בחורות תמיד השנייה.'' ''מיכל לא תבוא,'' אמר כמעט לעצמו, ''הן אף פעם לא באות בפעם פנוי היה לאהבות חדשות. הוא הביט בה בעיניים מבינות, אבל... הוא המתין למיכל וליבו לא שבין רגליה. פשוט לא היו תובעים לאוצר הזה.'' והצביע באירוניה למקום ההוא ''כן,'' השיבה לו בקולה השבור, ''כן, לא בגלל שאני צנועה, רמזים. כל מאמצי החיזור שלה לא הועילו עד כה, הוא פשוט לא מבין היא הביטה בו מופתעת,