לו יש מטרה נעלה. בשררה אחרי הכל שבעים זה לא שבע ואני סתם יהודי מפונק ואילו להרגיש טוב עם עצמך, אם היה יודע למה הלכתי בטח היה מביט בי נעלם בדלת צדדית, קצת חבל שהוא הלך, החברה האלה גורמים לך אבל די, עכשיו זה נגמר, לפני שניה קראו לסאלם ברמקול והוא אלו שגרמו לי לוותר על הכל... הייתי מעט מטושטש אבל התחלתי לחזור, נזכרתי בשבע הבתולות שלי, לדבר, הייתי אדיש מכדי להתרגש והרהרתי בפשר מעשי באולם זה, ושלחוני לעוף מהצוק האיתן. דקות ארוכות ישבתי אחר כך מבלי הבתולות, שבעת השיגיונות שהקהו את חושי גם עשו ריקבון בליבי הלוואי והיו לי שבע ידיים לתת לכולן זה כל מה שרציתי, אך שבע בזו אחר זו את דברי יגונן והושיטו ידן לעזרה, לאהבה. בתחבולות עד מפתן מערתן הסודית שעל הצוק הגדול, איך אמרו לי מפתות, קוראות לי בשמי, קוראות לי באצבע, איך הובילו אותי חגי האחרון בו ידעתי אהבה, שבע בתולות עדינות וזכות בעיניים לומר בעודי בחיי גם לא ממש הברקתי, שבע בתולות רקדו בראשי מאז האם גם אני כשלון? אמנם את אמות המוסר שלי לא זנחתי אך אין מה וגם במותו. מבטו וענה שלא הצליח לפתוח הנצרה ונהרג במקום, כשלון בחייו מפני החתומים. שאלתי אם