הכל?! כמה חרחורים בחושך?!" מעשיך במקום הזה. "אז מה?" שאלת את הקנגורו המכווץ שלך, "זה לא, הבטת בפרצופה של ניצה שחייכה אליך חיוך מאוס ולא הבנת מה בקנגורו מתכווץ לגודלו הטבעי וחוזר להיות צינור השקייה ותו שש שנים חלפו מאז ראית את קרוליין ועכשיו, אחרי שצפית לאט לאט גונחת את גניחת ה"לבריאות" האחרונה. הקנגורו את התעטשותו הסופית ויכולת סוף-סוף לשכב בנחת כשניצה כבר החלה היא לגנוח יותר ויותר. ואז באותו רגע מרגש התעטש נכון-לא נכון ללא שום יכולת להחליט. כך, כשאתה מתנשם ומתנשף הכנסת-הוצאת, הכנסת-הוצאת. כאילו אומר לעצמך, נכון-לא נכון, והנה גם המנהרה המפורסמת. הכנסת את הקנגורו למנהרה, והוצאת, את הקנגורו באחת והסרת את תחתונייך, קרעת במהירות גם את שלה, הראשונה לחו"ל אחרי שראה את אותו קסם יפהפה רק בתמונות. שחררת הגבעות הכל-כך מפורסמות לפניך. התרגשת כילד המגיע בפעם לחופשי!" היא נשכבה על ערימת הקש והורידה את חזייתה, והנה שתי והקנגורו זעק - "עכשיו תורי, עכשיו תורי! זה זמני לצאת החשוך והבטוח הזה יהיה ורוד. הורדת את מכנסייך וחולצתך גם אתה ורוד הסתיר את המנהרה האפלולית, מי היה מאמין שהשער למקום הגבעות הכל-כך