למקום לינה כרגיל אין לה... לפתע ראיתי גם כמה מורות עם מצלמות וחשבתי פתאום החדישים ביותר, ואני חושבת על המצלמה שלי, שאפילו מספר דגם בבי"ס ראיתי בכל פינה ילדים נרגשים עם המצלמות מהדגמים קלק" קטן, וכמעט שעפתי על המדרכה כי לא ראיתי כלום... חפרפרת, כשפתאום, כשקמתי ויצאתי לכיוון היציאה שמעתי "קליק שלי כמעט הצלחתי להימלט מהפלאשים הבלתי-פוסקים שיכולים לעצבן יפנים שמחייכים כל הזמן ומצלמים כל מה שזז... כשהגעתי לתחנה טוב, הגעתי לאוטובוס שלוקח ואתי לבי"ס ושם ראיתי חמישה תיירים ליומולדת שלי לפני שנתיים, כי הרי זה הדבר שתמיד רציתי.... וכמובן- איך אפשר לצאת לטיול בלי המצלמה שקיבלתי ב"מתנה" החודש ליומולדת שלו. כל רגע חשוב בחייו של הילד היקר שלהם- מהצעד הראשון ועד ליום טיולים משפחתיים לגבעת הרקפות ואח"כ לאירוח כפרי, אלה שמתעדות אתם מבינים, אמא שלי היא מהאמהות המטורפות האלה שמארגנות שאמא שליי צעקה לי מכיוון הסלון: "גל! המצלמה!". אמרה לי ש"בלעדיו אני לא יוצאת מהבית". כמעט יצאתי מהדלת עד הממתקים שלי ואת ה-5.4 ליטר מים ואפילו לקחתי את הכובע שאמא של שבועיים ויצאתי מהחדר שלי לכיוון הדלת. לקחתי את ערימות