הסוחף. ידיה התרוממה לגובה של כתפיה והיא נפלה אחורה, אל תוך הנהר אחורה. ואז, רק אז היא הניחה לדמעה לפרוץ מעינה. בתנועה איטית היא קמה והתקרבה אפילו יותר קרוב לנהר והסתובבה "התחשוב להציל אותי?" השתקפותה החיצונית. היא אחזה בראשה. היא הסתכלה לתוך המים וראתה בהם רק את היא התיישבה ליד גדות הנהר, שמה יד אחת על ברכה וביד השנייה והיא בדיוק נעצרה מול נהר עמוק שמימיו היו כחולים וצלולים. והיא אמורה לשלם את המחיר. הוא זוכה בגן עדן והיא...... הגן עדן שלו - הגהינום שלה. הוא רצה לראות, הוא רצה לגלות לקיום הזה, בנוגע לאשליה הזאת. וכך בבת אחת התהפכו היוצרות, אבל הוא... הוא עורר בה רגשות, שעוררו בה מחשבות ותהיות בנוגע כמוהו. הרגישה, היא לא חשבה פשוט התקיימה והגן עדן נראה מתוק מאין ורגשות. הגן עדן שלה - הגהינום שלו. היה לה קל, היא לא פשוט. תמיד.  כל כך תבניתי, כל כך ברור, כה חסר מחשבות בניגוד לרצונה היא חשבה. חשבה. וחשבה. כל עצם קיומה היה מאוד רעש. עוברות והיא כבר נמלטת משם הכי מהר שהיא יכולה לנוע בלי להקים הצמידה את פניה אליהם ואת שפתיה קרוב לשפתיו. כמה שניות חדה ומהירה, כאילו היא פחדה להתחרט, היא התכופפה