אותם על הנעליים. רגליה הערומות השתקפו אליה במראה רזות ולבנות. היא הרימה קצת את החולצה הגדולה שלבשה, מתבוננת בבטן הילדותית ובאגן הצר. הגומי של התחתונים הלבנים שלבשה התרופף כבר מרוב כביסות והם תלו עליה ברכות שרק הדגישה את השקיפות הילדותית של עורה והגרמיות של ברכיה. בהיסוס משכה עליה את מכנסי הג'ינס, רוכסת את הכפתורים אחד-אחד, נהנית מריח הבד החדש וממגעו הנוקשה. לבושה במכנסיים הגדולים עליה קצת, ניסתה לבחון את עצמה במראה, מתעכבת בכוונה בתוך התא הצפוף, מקווה שהמוכר ימצא לו משהו אחר לעשות וישכח אותה. ממש כשהיה נדמה לה שכבר הסתלק, שמעה אותו שואל מאחורי הוילון אם המידה בסדר. "המידה בסדר גמור" ענתה. חיכתה עוד כמה שניות, ויצאה. הוא עמד מולה, מישיר אליה מבט. במאמץ מסויים החזירה לו מבט. הוא חייך חיוך חצי-מקצועי ושאל אם היא רוצה למדוד גם חגורה. היא הנהנה והתכופפה לקפל את המכפלת. כשהזדקפה כבר הייתה חגורת עור רחבה בידו והוא החל להשחיל אותה בלולאות המכנסיים. הוא עמד עכשיו קרוב מאד אליה. יכלה להריח אותו. ריח חזק של אפטר-שייב שקצת סחרר אותה. הרגישה את החום העולה מהגוף שלו. בתנועות מיומנות סיים להשחיל את