גזם. רוגוזין ידע שמרדף אחריו לא יצליח לכן התכופף והחל לעקור את שתילי האמנון ותמר הקטנים שזה עתה נשתלו. "מה אתה עושה" צווח הגנן שכבר הכיר את התופעה, "אי אפשר לעבוד פה יום אחד בשקט בלי שתפריע?!". "תגיד תודה שהגעתי" אמר רוגוזין ברוגע, "לפני שבגינה שלך תצמח רק יבלית".  הגנן המבוהל התכופף והחל לשקם את הנזק שרוגוזין גרם לשתילים הרכים. "לשתול לפני ששמים השקיה זו הרי טיפשות גמורה", צעק רוגוזין "אתה מבין בגננות כמו שאני אחיה עד 120. יש לכם מזל עם הסעדיה הזה, אצלי כבר הייתם עפים קיבינימט ".  רוגוזין לא חיכה לתשובה ופנה ללכת. מכיוון השער הגיע הבן הצעיר של גולדמן עם אשתו ושני התאומים. גולדמן הבן היה גוץ מוצק כמו אביו ורוגוזין תהה האם גם הוא יגמור יום אחד בכסא גלגלים כמו האבא. "מרבים לבקר לאחרונה" קרא רוגוזין לעברם, "יפה...יפה". כנראה מריחים את הסוף חשב לעצמו ועקב אחרי צמד התאומים שהתחרו ביניהם בריצה עד לדלת הכניסה. רוגוזין חשב לעצמו ששני הבלונדינים הקטנים נראים כמו פרסומת לחיתולים והיה משוכנע שהם גם מריחים ככה. המשאית של הירקן הגיחה מעבר לפינה ונעצרה כאילו המתינה לרגע של כושר כדי להיכנס דרך השער.