אהבה. סיפור צפים רגעי המצפון והאשמה ומסתירים את מה שאולי אף פעם לא היה וכך אני זוכרת אותך, אוהב אחת לא איתך, אותו סרט, שבוע נעילה, בתחושתו הלא יציבה. אך בין תמונה למגע, עיקש ותובע קוים ברורים לסירוגין ולמולי סרט, תמונות הדמעה המרה שוב הופכת מתוקה, חמצמצה ואני אט מתכרבלת באותו אביב לא ישראלי ותמונה מתלטשת, רצף זמן נאמד דיסק לא שמיש למילה מלטפת, נגיעה ממך באילוץ מחברת ריח בוקר למיטתך, רוח סתיו לטיול לצידך, מפעילה גלגלי זכרוני, זיכרונך שמזה חודשים ארוכים לא הונעו, והסרט מאיים לכבול המקרן ואני בכוח לא נכנעת, כועסים ולמען מצפוני לרגע שוב מתרפקים. טיילת יפו, עכו, תל אביב קרובים לא קרובים. ואנחנו מתלבטים, חובקים לא חובקים חום החגים, בהלת ראשית האירועים פרצי בכי מאוחרים, לא מתאימים. כנות מפוספסת, עלטה של חרטה, שבוע הנעילה, הסרט הראשון בארכיון  ובגל הכחשה בלי משים מתאדה. דמעה מלוחה הופכת מתקתקה לקט דברים, דבריך, דברי, כואבים. דלת מעלית נפתחת, נסגרת, אתה מתלבט אם לסגת. ספסל נטוש בלילה צפוף, חוזרים, מכים בי חדים, רב גוניים. למולי ארכיון תמונותיך, שלל צבעיך הדהויים ופתע ללא אות מבשר, מקדים היצת