שאשן. וכיסית בשמיכת האורות צחנת הביבים בקרבך, איך הסתרת מעיניי כל עלי השלכת, איך ידעת להפשיל מגופי הו פריז יפתי "סה לה וי, מון אמור, סה לה וי" ושיכור מתנודד לי ישיר סרנדה עת אחוג במחול סמטאות הבירה יחפות תתופפנה רגליי התשמע אהובי? כעת, משאינך. יפתה לי אף יותר וכנסיית "מונט מרט" מפשיר גופי מכל הכפור הזה כשפארק "מונסו" לובש ירוק שוטף פניי. נושק ראשי המאפיר וגשם של אביב אך תם החורף כבתוך חלום. כי באתי עד הלום למענך היית מבכה אותי.