הגבוהה, ועם השלל, ספרי הקודש, נחתו מעברה השני של הגדר. כעת, המשימה הייתה להגיע בשלום אל הגטו לפני שעת העוצר. בשעה 21:20 עד אשר הגיעו אל גבולות הגטו. בכניסה לגטו, נראה שומר אוקראיני מסייר הלוך ושוב, הלוך ושוב. תחומי הגטו היו בשעת לילה זו סגורים ומסוגרים. אין יוצא, ואין בא. שלושה זוגות של עיניים ברקו בחשיכה בעקבם אחרי תנועותיו של השומר האוקראיני האימתני, עד אשר פנה בגבו אליהם. מוישה סימן מייד לבנים: "נכנסים". וכך, מבלי שהשומר יבחין בהם, ממש מתחת לאפו ובחשיכה גמורה, הצליחו השלושה להתגנב אל תחומי הגטו.  ביום המוחרת, יום השישי, התפללו השלושה מתוך סידורי התפילה שלהם את תפילות השבת בבית הכנסת המאולתר שבגטו, ומבחינתו של משה ובניו, השבת ספרי הקודש היוו מעין ניצחון קטן, אומנם ניצחון רגעי, אך בכל זאת ניצחון על הצורר הגרמני.  ואכן, הכל היה רגעי. איש לא ידע מה יהיה בגורלו. השמועות נפוצו במהירות מפה לאוזן בקרב יהודי הגטו, אך למעשה, איש לא ידע  במה מדובר. התחושה של אסון גדול הממשמש ובא הייתה תלויה באוויר, אך אף אחד מיהודי הגטו לא ידע באמת מהו הדבר הנורא המצפה להם. בשלב זה, המשיך אלברט בעבודה של בניית