כשהיא מייללת, שמים אותה במגרה והיא נרדמת. נו שויין... מלאה. בינתיים נראה לי שאני אתאמן על בובת הפרבי שלי - לפחות לדרכו, כנראה שאני עדיין לא מוכנה להיות אימא, לפחות לא במשרה השוקו והלחמנייה האחרונים ובברכת דרך צלחה שילחתי את הילד הרי בסופו של דבר, הקייטנה הייתה חייבת להסתיים, אז חילקתי את הסיטואציה, וכך גם אני - מה שהתגלה כמשימה קלה יחסית. בעצם(. ניב הפגין בגרות בלתי צפויה והשלים לדאבונו עם מועד הטיסה מתקרב ומועד הפעם הבאה שנפגש מתרחק )עד לאינסוף ארוך דיו שתוכננה מבעוד מועד, כך שבלית ברירה בישרתי לו כי תהליך הפרידה היה פשוט למדי בגלל טיסה שלי עם משפחתי לזמן אני לא רוצה, וסתם להעביר את הזמן אני יכולה גם לבד! לסבול מישהו שהוויתו מסמלת עתיד משותף אבל להרגיש כמו גננת שילחתי אותו הביתה לאחר שהתנצל והתרפס, הרהרתי לעצמי: מילא תתרגזי כי את תמיד כל כך רגועה, בלה, בלה, בלה. כשבאחת הפעמים ואמר: רק רציתי לבדוק עד כמה אכפת לך, רק רציתי לדעת מתי באמת של טרור בכל הזדמנות. כאשר הייתי מתרעמת על כך מייד חזר בו ושתלטן לא קטן, מאלו שקמים משינה בנביחה ומנסים להשליט משטר לא היווה בעיה, אלא אופיו של הבחור