לאורך הרחוב. הסוף. החיים התנהלו בקצב הרגיל, חמישה ילדים בעטו בפחית שהתגלגלה "לא סרט משהו, אני אבחר בפעם הבאה". שניהם קמו ויצאו מהאולם. "נהנית?" שאל אותה גדי כשהכתוביות זחלו על המסך ונעלמו. להתפשט סביב גופתו המוטלת על רצפת הסלון חסרת חיים. סרט סנאף או עוד סרט סוג ז'. שלולית של נוזל ארגמני החלה בראשו מחשבה אחת: בחיים זה כן כואב, חשב לעצמו והבין שנפל על בשניות שחלפו לפני שגופו חסר החיים צנח לרצפה, הספיקה לעבור בשקט. הוא לחץ על ההדק. בכל סרט אימה, בסרטים זה אף פעם לא נראה כואב, הרהר לעצמו השלישית הוא קלט שהמצב לא ישתנה. צריך לזרז את העניין, כמו הוא לא זכר כמה זמן ישב כך, אבל כשהשעון צלצל 21 פעמים בפעם הוא דרך את האקדח, הצמיד את הקנה למצחו והמתין. כעת כל מה שנשאר זה לחכות לה, היא תגיע, היא תציל אותו. סוף שמח. לפחות עד שעלו הכתוביות. זה יכול להצליח, חשב לעצמו, הוא אהב הייתה מדהימה, הצילה אותו מייסוריו והם חיו יחד באושר ועושר, לגמרי לבד, ובדיוק כשהחליט לשים קץ לחייו הגיעה הבחורה. היא רעיון - הוא נזכר באותו סרט שראה לפני שנה בו הגיבור היה מתפורר ממערבון שהעלה אבק בחדר העריכה. כמו בכל סרט מתח