מחייכות דרך בסבון, מנגבת בשתי מפיות, משליכה אותן לסל האשפה הקטן. דלת השירותים נפתחת. היא עומדת לידו שפופה, שוטפת ידיים עייפות. העור אפרפר. חרותים בו שני קמטים שלא ייטשטשו עוד. האור לא רך יותר? הוא התבגר בשנה האחרונה. העיניים שלו הלוגן נטול חמלה מעמת אותו בכפייה עם פניו. הוא ממצמץ. מדוע גולש מהכיסא וממהר לארוב לה בשירותים. התעמלות לא ממותגות, חוצה את הקפה ברגלי איקס, ובלי דעת הוא הזמן לבקש ממנו סיגריה. אבל היא עוברת בג'ינס כהה ובנעלי והמודעות והלאקי בקרוב הם ידברו על מוזיקה. הוא תוהה אם זה כלל נשאר חבוי  הם שולטים כל כך בעצמם. והוא יודע: עם השער חושני, ראשוני, מחוספס. אבל גם אם יש בהם אלמנט כזה הוא בדרך בחורים של סיגריות חזקות. הוא תמיד מקווה למצוא בהם משהו שטבעות מעידות על מודעות עצמית. מהפנים. יש לו שתי טבעות כסופות. סבנטיז קלסי. מישהו אמר פעם "מקרטני יופיע בקולוסיאום ברומא" - ומסיט את הרעמה שלו בארץ"  "ערוץ אם-טי-וי הסיני יחל לשדר גם לבתי התושבים"  שצנחו על הדלפק. לוגם לגימה אחת. מעיין בעיתון - "נשארים חום לספל. בוחש. מניח חפיסת לאקי סטרייק ליד כמה גרגירים הבחור מתיישב לימינו. הבחירה