, תלתליה נחים על כתפיה בפיזור, עיניה היפות מביטות אליי, עייפות, נכמרות,  רטובות  מדמעות.  הבטתי על אברי הרפוי, על זרעי שנשפך סביב. חשתי מושפל ועלוב, הוצפתי רחמים גדולים  על עצמי ועליה.  "את יודעת שאני אוהב אותך, אביטלי", אמרתי לה בקול רועד.  היא כרעה על ברכיה וליטפה את פניי. בוכייה ורועדת  היא לחשה לי באוזן:" אני אוהבת אותך. אני אוהבת אותך כל כך ומוכנה למות בשבילך. אני אוהבת אותך כפי שלא אהבתי גבר מימיי. שלא תעז לעזוב אותי, אתה שומע? ביום שתעזוב אותי אני אמות, אני נשבעת לך שאני אמות".  התחבקנו ארוכות ואביטל אמרה:" עכשיו די. מספיק. בוא נצא לקרוע את האי".   יצאנו אל הרחוב הראשי, גומעים את האי שהתעורר לחיים מתרדמת הצהריים העצלה.  הרחוב הצר המה אנשים, מקומיים ותיירים, מוסיקה בסגנונות מגוונים בקעה ממסעדות ובתי קפה שהיו פזורים ברישול לאורך הרחוב. אביטל הלכה לצידי, חובקת בידה את זרועי, והביטה על המתרחש בחיוך.  "הקקופוניה הזאת מענגת", היא אמרה. דראג קווינס בלבוש ססגוני חלפו על פנינו, בדרך למופע קברט במועדון סמוך. חברתן עמדה וחילקה הזמנות לעוברים והשבים, משדלת אותן בחן להיכנס ולצפות במופע.