)לא, היצירה לא מבוססת על שום דבר אמיתי. אבא שלי הוא אדם אבא כבר לא יכול לפגוע בי יותר. והתגבר עד ששקעתי אל החשכה בתוך המיטה ספוגת הדם שלי. שוב חלמתי עליו... רק שהפעם הכאב לא נעלם, הוא רק התגבר בבית וקרן אור בודדה האירה עליי מבעד לתריסים. פתאום משהו סינוור אותי, פקחתי את עיניי והתיישבתי במיטה החמה הרגשתי במעומעם איך אני פוגעת במדרכה הקרה וכל גופי פעם בכאב. הכאב התפשט לכל הגוף שלי. זה כאב יותר מכל דבר שאי פעם חשתי. כזה. חשבתי שאני לא אסבול אבל כנראה שלו היו תוכניות אחרות. כאב חד עבר במרכז ראשי, דרך הגולגולת. אף פעם לא הרגשתי דבר כשהסכין צנח אט אט. הוא הרים את הסכין המרושע למראה וכל העולם האט את מהלכו נהיה אפור... גם הוא... יכולתי כבר להריח את הבל פיו המצחין. דיוק - את איך שהנוכחות שלו שואבת ממני את החום. הכל מסביבי הוא כבר היה ממש לידי, יכולתי להרגיש את הקור שלו, או ליתר שסבלה הכי הרבה. הרבה זמן - משום מה זה לא נראה לי כיתרון כרגע - אני הייתי זו התנחמתי בעובדה שלפחות הייתי זו שנשארה אחרונה, שרדתי הכי הוא המשיך להתקרב ורגליי נתקעו במקום. ישאיר אחת. הוא לא אוהב להשאיר ראיות. מעניין כמה זמן