מזהה את ריח השדות ואת צליליה של המולת נדמה היה לה שכבר עברה פעם ברחוב הראשי, שפניו של הירקן כשהגיעו אל הכפר היא התפלאה לראות כמה דומה היה לכפרה-שלה  בקימוטי גבעות ובסדקי נחלים. והרמה נפרשה לפניהם- לא שטוחה כמו המישור שבו גדלה, אלא מכוסה ויותר, והלילות קרים מהם, עד שלבסוף יצאו יום אחד מן העמק, בשיני הצוקים. ככל שהעפילו אל הרמה נעשו הימים קרים יותר שנפרשו מעליהם, ענקיים וריקים, צוננים כלהב של חרב, ממוסגרים על-ידי יריעות האוהל. היא היתה יושבת בחוץ ומביטה אל השמיים מתובל בתמצית ורדים או תה מרוכז ומתוק וצוחקות בקולות שהועמו שהיתה חומקת אליו עם אימה וחברותיה, ובתוכו היו שותות יין חתונתה, מחשש למזל רע. כשחנו הוקם אוהל מיוחד עבור הכלה, אתון לבנה, מכיוון שהמנהג גרס שאסור לחשוף כלה לאור השמש לפני של דבורה שיכורת-חום. הכלה נסעה באפיריון סגור שנישא על גב כולו בגושי סלע ענקיים ומשוני-צורה, מתפתל אנה ואנה כמו מעופה על הרמה. הם נסעו בעמק רחב שצוקים תלולים סוגרים עליו, מלא ולעיר. כלה שעמדה להיות מובאת אל בית בעלה, בכפר שנמצא אי-שם היא מצאה קבוצה שיצאה מערבה, אל הרמה שהתנשאה מעל למישור להמשיך ולנדוד.