אין בי מעש וערך אך מלאתי אמונה. ובי שוב מפעמת עובדה נושנה. ובקומי אהלל את צור מאווי אהובי ובעלי אותו אדע במשכבי. באופוריה נירונית של חיבור. בסלידה אמהית אל הסידור. בתשוקה של בראשית לדבר היבש. אבל עודי עומדת דמי מתפלש. ותה מצחק, פיגומי שבור. אני רואה סובב לי פיגור. אני מכוננת ואתה המשכת.