כה קסום! נפשי טרם פגשתים בשכלי - ועיני קוראות את א-לו הרזים - והכל, פורץ הכל בשצף מופלא שטרם ידעתיו, בעוד חושף לי העט נסתרי אף מעטי. והעט - כמו מטה של קסם, ובעת שאוחזת ידי בו - פתע המהול במילות ילדות עילגת - אשר דבקה בי כל הימים ואינה מרפה נייר מחל הוא להעלות מילים מרנינות ומופלאות, בניגון יפהפה מה מקילה עלי הכתיבה בזה הליל, כי בעת שנוגע קצה עטי על לובן שארצה ומלאה אני אהבה ורון כל הימים. עצבותי ואך חשה אני ברגש הנתעב שאינו פוסח אף עלי - אשר לי כל אך אין שכלי ידידי בערב זה...הוא אינו מסייע בידי להבין סיבת להוציאני מאותו השקע, ולשקוע, ולשקוע... לשכון בדד במקום שכולו נורא ואפל, לא להניח לבריות לסייע של רחמים עצמיים - ומה מופלאה אותה תחושה, וכמה מרוממת! - אך זאת: חוטאת אני ומתפתה לשוט א-ל עולם היגון המהול בשמץ הנאה מעצב ולנוע א-ל שמחה חסרת גבולות ומלאת אהבת הא-לוה. ובכל ועלי אך לעבוד את בוראי ביראה, ולהניח לנפשי הממורמרת לשקוט - הלא, כל מה שנערה דלת שנים שכמותי זקוקה לו - נפל בחלקי, עלי להודות! אך להודות! על שאני כך, אסור עלי יצר הטינה והעצב לאחר כה מר וחייו כה מעיקים ומלאים בלבטים קשים