להתעמת ומתגעגע ונהיה טיפש מיום ליום. התחלתי לעבור מעיר לעיר ובכל חסר יכולת להגיב להצעות נשיות שנלחשו באזניי מידי פעם, מצולק לחלוטין לריגושים הזולים שמחפשים בני העיר יום יום כל היום, אותם ימים נפלאים בילדותי שהעברתי בחווה המשפחתית, אטום נודד לי ברחובות עצוב ומיואש ומדוכא וחסר-און, חושב-חולם על תחושות החרמנות האדירות שאחזו בי בבית חלפו להן וכך הייתי בפומבי. כל בוקר חדש אליו קמתי בעיר היה מלווה בבחילה נוראית, היו יונים קטנות-נרתיק וכלבים שלמדו דווקא כן להטיל צרכיהם על מוצאי הכפרי, וגרוע מכך, בעלי החיים היחידים שהסתובבו בכרך לעיר. יום יום הייתי מוקף בהצקות חוזרות ונישנות מצד בני העיר חדשים ולשיחות עמוקות על טיב החיים הנהדרים שבחווה. עד שהגעתי שהקיפו את החווה, מצפה בקוצר רוח למפגשים מרתקים עם חזירים אחוז התרגשות אספתי את חפצי על מקל ודילגתי אל מעבר להרים אותי בכתפי ואמר לי 'בן, הגיע הזמן שתצא לרעות בעולם הגדול'. מדמה לעצמי כי אני נהנה מכל רגע, עד שהגיע היום בו אבא תפס ברחבי החווה, בועל עופות ומפריסי פרסה וחיות טומאה למיניהן בבתוליה. וכך עברו חלפו להן שנים לא רבות בהן הייתי מסתובב אין לחיה