 מכוניות ממול. 'טסטר מסריח, שימות', חשב שלומי לעצמו. אז פעם אחת הוא שכח שזה דו-סטרי. אז מה? זה לא כאילו באו בכל מבט. להסתכל במראה הקדמית, היה שלומי רואה אותו, דוחה יותר ויותר כל פניה, כל לחיצה על דוושה כלשהי. בפניות לימין, כשהיה חייב בעורפו, מודד אותו בעיניו הקטנות, החזיריות. כל החלפת הילוך, הרגיש את הטסטר, גם אם לא הביט בו. הוא הרגיש אותו נושף מנסים להכשיל בטסט ראשון. מסתכלים על כל תזוזה שלך. שלומי מסתבר שטסט זה לא דבר של מה בכך, במיוחד טסט ראשון. תמיד שגיאות, כמה קשה זה כבר יכול להיות? נמצא ממש מעבר לפינה. בסך הכל ארבעים וחמש דקות של נהיגה חסרת נעצר. לא רק המכונית, אלא גם התקווה של שלומי שהרישיון הנכסף ברקס. ברקס דפק לו הטסטר. ברקס באמצע החיים. באותו הרגע, הכל מקרר ריק, ריק לחלוטין. המקרר, תמיד יהיו שם שתי פרוסות לחם וחבילת גבינה צהובה'. 'לא משנה כמה גדול יהיה הבית שלך, תמיד כשתהיה רעב ותפתח את לחם וחבילה ישנה של גבינה צהובה חמישה אחוז. 'מוזר', הוא חשב, התקרה, שלומי החליט ללכת אל המטבח. במקרר הוא מצא שתי פרוסות מתישהו, בערך אחרי שקלט שכבר חצי שעה הוא מסתכל על מנורת שלומי חזר הביתה.