השיב לה פסח פול. "המוצא האחרון שעוד נותר לנו הוא, לנסות ולהצטרף לאחותי, פאולין שבאמריקה".  ואכן, למוחרת שלח פסח פול מברק דחוף לפאולין שבניוˉיורק, בזו הלשון:  "פאולין, אחותי היקרה, שלום, "המצב כאן בוינה, קשה ביותר. כספנו הולך ואוזל ופרנסה אין בנמצא. בנוסף, קיימת סכנה ממשית לחיינו. אבקשך, בכל לשון של בקשה, לעשות בדחיפות כל מאמץ בכדי להשיג עבור שלושתנו, אסתר, וולטר ואנוכי, אשרות שהייה בארה"ב. תודה על מאמצייך, אחיך האוהב, פסח פול פייט".  מעודד משהו מעצם המחשבה שאולי נמצא הפתרון הטוב ביותר עבורו ועבור בני משפחתו, כלומר, מעבר למקום בטוח כמו ארה"ב, החל פסח לחמוק מכל צרה העלולה להקרות בדרכו. מאחד הרחובות הסמוכים וקריאות: "הייל היטלר, הייל היטלר". היה זה מחזה נפוץ בוינה בחודשים האחרונים. החיילים הגרמנים נהגו לערוך מצעדי ראווה ברחובות העיר, כשהם צועדים בשורות סדורות ומניפים ידיהם קדימה ומעט כלפי מעלה, במועל יד. באחת הפעמים שבהן נאלץ פסח פול לצאת מן הבית ל"סידוריו", אזר אומץ והעז להתקרב ולהציץ בנעשה מרחוק, אך מאז השתדל להתרחק במהירות ממקום ההמולה לכיוון ההפוך, עד אשר הקולות הלכו והטשטשו, ולבסוף