לדירה, ואז ניגשה אל הכורסה. הוא הניח את "הי, חמוד", היא קראה לעברו בקול מתוק, הניחה את התיק על בקפידה, ונראתה יפה מתמיד. התיישב, כשהדלת נפתחה ולילך עמדה בפתח.  גם היא הייתה לבושה אותה בידו והתיישב על הכורסה כשהוא צופה אל הרחוב.  הוא בדיוק עצר לרגע אל מול תמונתה של לילך שלו, הביט בה קרוב, ואז לקח המתין לבואה של חברתו.  בדרכו מהמראה אל החלון המשקיף לרחוב העיר.  לבוש בבגדים יפים, מגולח למשעי ומדיף ריח בושם, הוא מאוחר יותר באותו הערב היה שימי אוחנה בדירתו הקטנה בדרום הולך במאפייה המקוללת הזאת...".  אמר ולא הוסיף. "לא יודע...  אומרים שאביה מתעסק עם קבלה ורוחות. לך תדע מה "כהן, אתה באמת מאמין בזה?  עוגיות אמת???". בצאתם מהחנות, עם שקיות העוגיות בידיהם, שאל אוחנה את כהן: אוחנה?". שוקולד האלה...  שיהיה לילדים משהו טעים לשבת.  רוצה משהו, אחשוב על זה, רוח'לה.  ובינתיים תשקלי לי איזה קילו מהעוגיות רב-פקד כהן נראה מבולבל לרגע, וכמוהו גם פקד אוחנה.  "אני רוצחים...". לבדוק...   כמעט כל העיר קונה כאן עוגיות. זה לא אומר שאנחנו העוגיות כמעט כל יום, ופעם בשבוע גם מאגף התברואה באים מנהלת מאפייה, המוצרים