30.7.41 קצת נעלם. שככה גם הכאב אני חושבת, לבד. אלא נותנת להן להיעלם, אני לא מעלימה אותן, הן חופשיות לזרום כרצונן, על לחיים שורפות אני מרשה להן לחרוט לי שבילים מלוחים מלהיות כבולות בעניים השחורות-מבריקות שלי, להשתחרר מן העול הזה, אני נותנת להן לזלוג, היום אני כבר לא מוחה את הדמעות שלי. רק שהיום, עם ייחוד עלוב יותר מכולם. ברת מזל מוזר וטיפה משוגעת, אני עדיין מטורפת אהבה, וגם היום, תמיד שנאתי עיניים כחולות. אני באמת מאוד מיוחדת שאין לעוד אנשים. יש לי ייחוד עלוב כזה מאז ומעולם ידעתי שאני מיוחדת היו לי דברים מוזרים שלא היו לאף אחד תמיד חשבתי שאני ברת מזל שאפילו נותן קצת אופטימיות לחיים. מן שיגעון לא מזיק כזה תמיד חשבתי שאני מטורפת להט דפוק כזה שאין לכל אחד. האופן המוקצן שלי לתת מעבר למה שיש לי תמיד ידעתי שאני יודעת לאהוב בצורה מוגזמת חשבתי שאולי ככה, גם יעלם הכאב. הייתי מעלימה אותן טרם הן נולדות החוצה על לחיים אדומות. חורטות לי שבילים שקופים לא אוהבת להרגיש אותן,