ידי עולה לאורך רגלך, עד קצה המכנסיים, פותחת כפתור, ואת השני אחריו. מלטפת את הבטן שלך, עוברת בך צמרמורת. אתה קם ומוריד את הנעליים, ואחריהם גם המכנסיים נופלים על הריצפה. אתה מתיישב על קצה המיטה. אני מעסה את גבך, מתחילה ללקק את הצוואר. הצוואר שלך הוא החולשה שלי. אתה נשכב על המיטה שוב, ידיים מאחורי הראש, הראש אי שם בעננים. אני נשכבת לצידך כשראשי על החזה שלך. אוהבת לשכב כך איתך. מצד אחד שנינו לחוד, ומצד שני אתה כאן איתי, מחבק אותי בנשמתך. אני מתעוררת בבוקר כשאתה מתלבש. כוס קפה, לוקח מפתחות ויוצא. היום אתה נראה מעודד יותר מאתמול. הלוואי וזו הייתי אני שרוממתי את רוחך. אחרי שאתה נועל את הדלת, אני קמה למטבח, מסיימת את הקפה שאתה השארת. יוצאת מהחלון, וחוזרת לביתי שממול לשלך.  כל יום שלנו נראה כך. אני מגיעה אחריך, בערב. אתה נרדם לפניי בדרך כלל, שמעתי אותך מתלונן בזמן האחרון לחברים שלך שכשאתה נרדם הלילות קרים יותר מבדרך כלל. זה בגללי. ככה זה כשאתה גר מול בית רדוף רוחות.