כדי שלא תגעי לי במקומות הכואבים. רק יגיד איפה שאני יגיד, שואלת אותי, כשאת אומרת בקול שלך מהכיפוף ואת, את מתקשרת ומקימה אותי ונעלמות שאני קם. שבאות רק אחרי את הכבשים והעזים שלי, רועה במדבר של ריק אינסופי עם עדר של כבשים או עזים ואני  בדואי זקן על הרצפה שוב באותו הכיפוף המוזר שנשאר. יש לכלוך, שערה או אבק בקו העדין שמפריד ביניהם בין המרצפות איכשהו תמיד עם הריח של הסבון של יער אורנים. על הרצפה השטופה והנקייה והשריטות והנקודות רואים מקרוב את כל הקווים על הרצפה שוב, בין המרפקים המכופפים. כשהראש למטה מסתיר את הפנים מחבק את עצמי והברכיים מקופלות