עושה זאת. אני מוכן לקבל אותו לקיבוץ שלנו בתור רפתן." קרא אחד הקיבוצניקים, שנעמד מול הזוג והתבונן בהם בפליאה.  "הרפתן'  הפסיק את עבודתו, הרים את ראשו ומוכן היה לגעור בבחור הלא מחונך, שנעמד לפניו ודיבר בלשון לא צרפתית. מה נדהם, כשבמקום הבחור, שרצה לצעוק עליו ולעורר  את תשומת לבה של המנהלת, נתקל מבטו  בגוש גדול וצפוף של חיילים, שצחקו בקול רועם. הבחורה המעשית  קפצה מיד מברכיו, תפסה את ידו ומשכה אותו לאחד החדרים. " באנו, ראינו וניצחנו!" קרא הקיבוצניק, שהרגיז את האזרח המכובד. "מה ניצחת? זעיר בורגני קטן, פקידון המתייהר כלפי הלקוחות הבאים אליו, שבשעות העבודה 'התפרפר' לכאן, כדי למצוא כאן סיפוק, שאשתו ואם לילדיו לא מוכנה לתת לו. יללה, נלך לשני."  בבית השני, בטרם הספקנו לראות משהו, התנפלו עלינו שתי בחורות במכנסיים קצרות, תוך מגמה ברורה להמריץ אותנו ללכת בעקבותיהן לחדריהן. "חברה. פה העובדות הן רציניות ואינן חושבות לבזבז את זמנן. "טיים איז  מוניי" (הזמן הוא כסף).חבל על מאמצכן. אנחנו כבר יוצאים. גוד ביי!" "ביי! ביי! בויס!" השיבו לנו תוך צחוק. בבית השלישי לא מצאנו כל פעילות מיוחדת. על כיסאות ישבו כמה