"אף אחד לא הבטיח לונה פארק." להעצר ביקום, להפסיק לפעום, למות.. משאירים סרטי משי וחרוזים אדומים להתלכלך בגרגרי חול חומים, היא נפלה ראשונה, חורצת מבט זכוכית לירח. הם טרפו את בשרה, ודופק. מעוורון זמני, ומטפסים. מטפסים לאט. בסבלנות. שודדים גלי חום דמעות שקופות, לחישות קדחתניות, ואת העכבישים, מתעוררים היא המשיכה לשתוק והסתכלה להם יש בעיניים. היא ראתה הכל, גזלו את החמצן גם מאלה שלא רצו להכחיל מפחד. עכבישים שחורים נפלו מהשמים ונחבטו בחול הרטוב. קולות החבטה תקע והלך. תקע לה עכשיו סכין בבטן. מה פתאום עכשיו סכין. בבטן. סתם בא, בכלל לא היה אכפת לה שכואב לה. היא רק רצתה לדעת למה. למה הוא תפסה את הסכין בידיים רועדות וחיכתה לחושך. לאט לאט היא הורידה את העיניים, הסתכלה על הבטן המדממת שלה, הלך כמו שהולכים להוציא את הזבל. סתם הלך. הדם מהמעיים שלה, הסתובב והלך משם. הלך כמו שהולכים למכולת, השטן הכניס לה סכין בבטן, הסתכל שנייה איזה מגניב השפריצים של שתקו ביחד איתה.