הרצפה מעולף. באויר והאדים אופפים אותו. הסופר שואף מהאדים משתעל ונופל על הסופר קם לתופסו אך כאשר הוא נוגע בזקן הזקן מתאדה ומתפזר לנוע, הוא מתיישב על הכורסא. הזקן אומר "תזכור" מתנדנד ונופל. הזקן מרגיש כאב וזוהרו מתחיל לדעוך. הסופר מרגיש כי הוא יכול השוט חוזר דרך החלון לחדר. כחול: זה רק עיכוב זמני... כשהוא יהיה מוכן - נטפל בו. אדום: הוא סגר את המעגל... כחול: לא, הוא רק חושד... אדום: הוא יודע... לחישות. התחתונה של השוט מוארת בכחול בהיר ומשמאל אדום כהה. נשמעות השוט יוצא מהחלון למרחק של כ002 מטר מהבניין. הפינה הימנית הסופר )בפליאה(:  אני מתחיל להבין... עדיין מנסה להיאבק אך מפסיק בהדרגה. הזקן מתקרב אל הסופר, סוגר את עיניו ומתחיל לזהור. הסופר הזקן: עכשיו אתה תבין - את הכל. הסופר חושב: מה עשית לי? הזקן: אין לי עוד הרבה זמן, אני מרגיש את זה... הזמן יקר. הזקן מעיף את הסופר לכורסא והסופר מרגיש שאינו יכול לזוז. הזקן )מתחיל לצחוק(: אין לך מושג... את הסיפור... אתה רוצה שאני לא אפרסם את מה שידוע לי עליכם או מי הדליף לי הסופר: אל תמכור את השטויות האלה! אני בטוח שאתה מהמחתרת - אם הזקן: לספר את האמת.