של ההסבר ההתחלתי על מבנה המחנה שבו התוודעתי מעבר לתמונות של ספרי הלימוד אל התמונות הקודרות שהיו למציאות. אותן פסי רכבת שמגיעות אל הרמפה, של פריקת ה"מטען" והסלקציה הראשונה, בניצוחו של מנגלה על הדנובה הכחולה, בנפנופי השרביט לימין ולשמאל ותקיעתו לשיניהם של האנשים כמו בדיקת גילו של הסוס. עשן שעולה מאי שם בין העצים, מדורה של אש בוערת ואוכלת ביום ובלילה, ללא הפסק, כלבים על שתיים ועל ארבע רצים בין השורות דוחפים אנשים צמאים חזרה לתוך הטור, שומרים בקור רוח אכזרי על הסדר הישר וכל היוצא מבין השורה אחת דינו.  הרבה אנשים דנו בשאלה האם יצר האדם רע מנעוריו? יאנוש קורצ'אק טען שלא כאשר ויליאם גודינג טוען כנגדו ומביא תחזית יותר פסימית על עתידו של האדם וכל שכן על נעוריו, אין זה המקום לדון בנושא זה ואולי נקדיש לו פרק לדיון, אך ברגע זה פנה היו להאפיר, ומאבטח מודאג בא ומסר לראש המשלחת על אוזנו שהשמש שוקעת ושומה עלינו לזוז, דבריו של דוד לייטנר נקטעו באמצעם, ועברנו סיור חפוז במחנה גלשנו על גחוננו למחנה הצוענים אותו מחנה שעליו סיפר לנו דוד לייטנר, התפללנו מנחה בזריזות שכמוה לא ראיתי בארץ, ליד הבונקר שפוצץ בידי