החיילים האחרים מתים, אך אני החל ללכת בין הגופות, מביט בפנים ששרדו, מעט. אתנגד לו חייל, אתה שרדת למרות האש, האלים רוצים אותך חי" סקן הוא החזיר את חרבו לנדנה "הגורל קובע את מהלך העולם, אני לא לא עניתי. נותר רמז לקור. האם אתה חושב שמגיע לך למות או לחיות?" הוא שאל, אך בקולו לא אנשים, ישנם גם כאלה שאומרים שהכול קבוע, מה דעתך חייל שלי? הוא אחז בנדן חרבו והחל לשלוף אותה "אומרים שהגורל מציל רעלה כלשהי וחרב על ירכו, מדוע הוא צריך חרב בין המתים? הוא לבש גלימה עבה כנגד המים, ראיתי שדבר מה קשור לו לצוואר, ראש העיר סקן. " אני רואה שלא כולם נהרגו" שמעתי קול מין הצללים אומר בקור. התייפחתי, כי לא נותר דבר. הדמעות לא כיבו את השרפות שבערו בתוכי, הדמעות לא עשו דבר, אך והדמעות יצאו לבדן. דירק. ראיתי גופה חצי חרוכה מביטה בי. כוסתי באפר, אפר של מתים. וכי אני שרדתי? אף לא אחד. האנשים שאיתם לחמתי לא שרדו. השופכין של העיר, הייתי היחיד ששרד, לא פיטר וחייליו ולא קפצתי אל תוך פיר ביוב אשר עדיין נותר רטוב, שרדתי בין מי שמי הוא החייל ג'אד, אדם שלא ביקש דבר וקיבל יותר. משהו שאת שמו לא יכולתי לבטא. הרג את כל שהכרתי