אתמול גיליתי שיש לי סרטן. מצאתי אותו יושב ככה על הכבד שלי ומנגן על צ'לו. הלכתי לרופא, אמר לי שזה לא ממש רע אבל אני הולך למות בכל מקרה, לא בגלל שזה מחלה קשה (ולא בגלל שזה לא) אלא פשוט בגלל שאני בנאדם חרא. הוא לא אמר את זה במילים האלה אבל אתם יודעים איך זה אצל רופאים, תמיד הם לא אומרים מה שהם בעצם כן אומרים ואז אתה בכלל לא יודע מה איתך. בקיצור, אז אני הולך למות. והכל בגלל שאני בנאדם חרא. וזה לא כאילו שאני מניאק או משהו כזה, להיפך, אני עוזר לזקנות לחצות את הכביש, אני נותן צדקה להומלסים, אני די נחמד כשמכירים אותי, אבל אני פשוט בנאדם חרא. זה לא קשור אליי אפילו, זה פשוט החלטה עליונה, משהו שהוחלט בוועדה הקוסמית לעניני חרא. אני בנאדם חרא. אבל אני לא פה לדבר על חרא, אני פה לדבר על הסרטן שלי. דווקא חבל שיש לי סרטן. זה לא ממש אסון לאומי אבל בכל זאת חבל לי על הרעמה הזאת שגידלתי לי, אחרי שאני יגלח את הראש אני אראה כמו...כמו... כמו אחד שחולה סרטן... וזה לא כאילו שאני בהכחשה, אבל אני לא חולה סרטן, יש לי סרטן על הכבד, הוא פשוט שם. אז יום אחד לפני שהייתי צריך לגלח את השיער פניתי אליו ושאלתי אותו למה