הקופה, והבחור מעביר אותם (נו, אתם יודעים מה קורה בדיוק עם הקוד המגנטי שעל המוצרים וכל זה, אין לי כוח להתחיל לחשוב על ניסוח). "זה יוצא 24 שקל," אומר הבחור. אני מוציא מכיסי כמה מטבעות ומושיט לו 25 שקלים. חלק נופלים ומתגלגלים במורד החרא הזה שלשם מגיעים המוצרים אחרי שמעבירים אותם בחרא הזה עם הקוד המגנטי. אני בינתיים לוקח שקית, אבל הבחור אומר לי שהוא יתן לי שקית גדולה יותר, וממשיך לדוג מטבעות. לבסוף הוא מוצא את כל הכסף ואז כפי שהבטיח הוא מגיש לי שתי שקיות גדולות ויפות. אבל הוא לא נותן לי עודף! בינתיים אני רואה שמחוץ למכולת עומדת אשה צעירה שנראית טוב ויש לה חזה נחמד, והיא תוהה אם להכנס למכולת שבדיוק שוטפים אותה, או ללכת לקנות במקום אחר. הבחור מזמין אותה להכנס ולהזהר רק לא להחליק. היא עושה קצת חושבים, ולבסוף נכנסת. מסתבר שהפנייה האישית הזאת ללקוחות פוטנציאלים, בתוספת האזהרה לגבי הרצפה החלקה, מניבה פירות. זה כנראה גורם לאנשים להרגיש שהם במקום ידידותי. להרגיש שאכפת להם ממך. הנה, הוא אמר לי להזהר לא להחליק. כדאי לי לקנות שם. בינתיים כל המחשבות האלה, והבהייה בחזה הנחמד של האשה הזאת (נשבע לכם