אך מי יציל אותי? דממה... אתכם הצלתי כה רבות, ושוב לבד, ושוב שממה ושוב אני בתוך הבוץ עד כי חמצן אינו מצוי כי כל הבוץ, הוא כה כבד פרט לגלעין ששם תלוי אך אין אשמה על צווארי "ברפש זה- את אשמה!" וצחוק הקרפדות קורא: תחושת בחילה כה נעימה שוקעת אט לתוך ביצה עוטף באחיזה חמה הבוץ הלח, כל כך קרוב עמו לכלוך וזוהמה ושוב הרפש מתעצם של דם יבש מהול בחול מסווה ניחוח כה מתוק זוחלת אט לתוך אתמול אך שוב אני בתוך הבוץ הבריקה באפור מחריד כשהתנקתה מהלכלוך לנהירה אל תוך שלולית טינופת דנה את נפשי