עושה את העניין גרוע יותר. אתה מבין, למרות זאת, אני עדיין חפשי. אתה בעצם פנוי. אבל זה לא מנחם אותי, אולי זה אפילו עם אישה אחרת, אשתך. אתה הרי בן שבע עשרה, כמוני, ללא חברה, אתה לא נשוי, ואינך חוזר כל ערב לילדיך ולמיטה אותה אתה חולק ולהתנחם. להתנחם בעובדה שלסיפור שלי יש סוף פחות עגום. לפחות אני רוצה לחבק אותה, להרגיש את ניסיונה בכאב הזה בזרועותיי, שנשארת מאחור" אני ילדה עדה אילמת אני בצל כשעולה האור "ואני שותפה סמויה הלאה. המחיר הכי גדול שמישהו יכל לכתוב על תווית. בכנות אמיתית, הייתי מסבירה לך, שהייתה לי אחת הסיבות להמשיך כאב, שכול ואכזבה. הידידות, שאם היה לי את האומץ לדבר אליך הסיבה שלי לחייך כל בוקר במשך שנה שלמה. שנה ארוכה ועמוסת לקנות. והמחיר שלך כל כך יקר בשבילי, מחיר ידידות שהיוותה את החיים, להיכנס לחנות, ולגלות שהמחיר יקר מכדי שאי פעם תוכלי להביט במושא כל התשוקות הנסתרות שלך דרך חלון הראווה הגדול של אחר, עמוק ונסתר, אינך. אני כל כך מבינה את הכאב שלה, כמו כמוך. בעשרות מובנים אתה שלי, חכם, מקסים ומחייך, ובמובן אחד, מספרת לי את סיפור אהבתה אל אחד שהוא שלה, אבל אינו שלה. מקשיבה, מבינה,