בת שש עשרה וחצי. ילדה גדולה ומטופשת עוד יותר. בת 21. ילדה קטנה ומטופשת. דברים שבגיל 21 הבטחתי לעצמי שלעולם לא אעשה. כל חיי האהבה שלי מבוססים על רצף של התנסויות וטעויות. או שהמשהו החסר היה בי. וההוא שאחריו. ובכולם היה משהו חסר. וההוא שאחריו, ואז בא האחר, ואני הייתי חרא. ואז בא ההוא. והוא היה ממש מתוק. והוא אהב אותי. הייתי משוכנעת, בטוחה, שאני לא מתפשרת על פחות. היא לבושה בשמלה לבנה מתנפנפת והוא עומד ומביט בה מבט מעריץ. הדימוי של הזוג המאוהב שרץ בהילוך איטי בחוף בשעת השקיעה, שחולמת על אהבה גדולה, רומן אמיתי, עם רגשות סוחפים, היה כל כך קל להיות ילדה קטנה ומטופשת וכל פעם מחדש נכשלתי. כל מיני סיטואציות, שהעמידו אותי במבחן המציאות כל פעם מחדש. ואז באו הזדמנויות. הלכתי לאיבוד איפשהו. אני כמעט בטוחה שפעם, ידעתי מי אני. או שככה לפחות אני מתרצת את זה לעצמי. זה כנראה מה שקורה לי,