ההשתקפות שלנו: ובאותה פעם שרונה נכנסה לדירה, ובלי מילים הפילה אותי על כמוני. ראיתי אותה אולי לא הכי נקייה בעולם, אבל עם עתיד, בדיוק בפעם ההיא שנישקתי את הרצפה מרוב אושר על זה שהתקבלתי לבצלאל, באור שונה. על הרצפה הזאת נפלתי כל כך הרבה פעמים. בכל נפילה ראיתי אותה עדיין נשאר כתם של בירה שחורה שמסרב להימחק. הנה עוד חצי מקק. הזכוכיות נתקעה בעין של הכלב שלי, שבינתיים כבר מת. של וודקה, מהפעם ההיא שרונה הטיחה בקבוק סמירנוף ברצפה, ואחת הנה כנף של מקק ונמלים מתות מסביבה. המרצפות מדיפות ריח מבחיל מלוכלכת: ופתאום, כשהעיניים במרחק סנטימטר מהרצפה, אני מבין כמה היא על הרצפה ובכלל. במקרה הזה הדרך באמת מפותלת עם כל הזבל שהצטבר בחודש האחרון, וקם, נופל וקם." איך הולך השיר ההוא? "הדרך ארוכה ומפותלת, אני נופל וקם, נופל צעדים - ונופל. אני מרים את הראש מהשולחן, מתרומם בקושי מהכיסא, עושה כמה שהיא בחו"ל. לא יכולתי לחכות עד שאראה אותה שוב. כשחזרתי לבית הספר אחרי האשפוז הארוך, רונה לא הייתה. אמרו לי והמציאו לי כינוי: 'הגויאבה.' לא היה לי ממש אכפת. עליי. רק הריח של הגויאבות. כל החבר'ה צחקו עליי בגלל זה מהרחוב,