לסבול את הרעש הזה. הוא עושה זאת כבר עשר דקות ללא שינוי. הדומיה בצפירות קצובות רמות. אוזניי מזדקפות מעצמן. איש קרח עומד מחוץ למכוניתו החונה ומדי כמה דקות שובר את אני מתבוננת סביב. הוא לוקח את הספל חזרה ללא ויכוחים ונעלם פנימה במהירות. נמאס לי כבר מהטמטום האנושי. מצווה, וקפה חלש. ח ל ש. ועוד חלב ליד. עם הרבה קצף. שני חלב. המלצר נרתע. ביקשתי עם הרבה חלב, אני נוהמת שוב את בקשתי בטון באיום. מגישים לי את הקפה, הוא מר לי. אני מעווה את פניי ורושפת כריות רגליי. שמונה. אני בקפה בחוץ. כבר חשוך. השמיים באפור כהה קטיפתי כמו כשנטלתי אותו, לא הייתי נוגעת בנבלה. אבל מה זה חשוב. גועל נפש. בזבוז של גוזל חם וטרי. לא מדויק שהוא היה נבלה במעגלים מתחת למתלה הכביסה דקות ארוכות, ולבסוף ברחתי משם. יותר!! הרגשתי מבוכה איומה. לאן נעלמה המינחה? הסתובבתי למטה באמצעות מפית. הוא אמר: מקסי רע!! מקסי לא להביא נבלות שבדיוק סיים לאכול את מקל האש שלו, גער בי קשות והשליך אותו למקום החביב עלי במרפסת על מנת שאוכל לפרק אותו בנוחיות. ש. שני עלים ירוקים גדולים  - תפוס היטב בין שיני, והבאתי אותו אתמול, קפצתי בין הגגות עם מינחה