60.6.71 בתקרה. למחרת היה זה היום הראשון בו לוח הבטון לא נצמד חזרה למקומו הבטתי בו נופל, מתקדם אל ראשי לאט, לאט. לרעוד והלוח החל נופל באיטיות לעברי. השתלמה, אך באותו רגע כאשר מחשבות אלו עברו בראשי החלה התקרה נפל. לרגע חשבתי שאולי נמאס לו ליפול, וכל ההתמודדות שלי נגדו בלילה אחד נשכבתי במיטה וחיכיתי שהלוח יפול עליי, אך הוא לא מחדש. לילה כל מפסידה. ובכל זאת, נכנסתי למיטה. יתחיל לו המאבק עם הבטון, מאבק בו הוא תמיד מנצח, ואני לישון. זה נראה לי סתמי ומטומטם להיכנס למיטה בידיעה שתכף כך הרגשתי גם אני, הגעתי למצב בו פחדתי מהלילה ולא רציתי ללכת מתייאשים. סביר להניח שהייתם מרגישים חוסר אונים, ובסופו של דבר מנסים לדחופו חזרה למעלה בכוח עד דמעות, מה הייתם מרגישים? היה נופל עליכם לוח בטון ששוקל כמה עשרות קילוגרמים והייתם נסו לחשוב על זה רגע. אם בכל לילה, לפני שהייתם הולכים לישון, צמוד לתקרה, כמו לפני שנפל. זה חזר על עצמו בכל לילה, ובכל בוקר כאשר התעוררתי הבטון היה מתחילה לבכות. ועוד, כמעט ומצליחה להגיע לתקרה, ושוב הוא מוחץ אותי, ואני מצאתי את עצמי שוב נאבקת עם אותו לוח בטון, מתאמצת, דוחפת עוד טראח!