 נקי ומסוייד ומסתייד והולך, ומקבל אותי בשעריו ללא שמחה. הבוקר בו לא קם. אני נשארתי ילד קם בבוקר והוא, בית הספר שלי, בבוקר, אלא שהוא, כמו שתיאר אבידן את פחדי הזיקנה של עצמו, אני לא השתניתי בהרבה. גם בית הספר לא. גם הוא עדיין קם