ומתרוממת כל פעם קצת וכשאני קרן-אור בתוך חיי יש לי את כוחי הפנימי להיות כמו פרח או ברוש או עץ אלון הנותן ברכתו בקיומו, ועליו רק להיות כמו העננים אני מוריד גשם וכמו השמש אני נותן אנרגיה לחיים וכששואלים אותי למה - אני עונה - למה לא? אני כותב על החלון הפתוח את הנוף הירושלמי הנשקף אליי חורים בוערים בלבן של כוכבים מסמנים דרך ללכת, דרך לבוא שמי הברזנט מתוחים ממלחה עד גילה, ואני פוסע בנקיק ביניהם עם סנדלים קרועים ועיניים בלויות ופתוחות כמו צלחות עם הסוכריות האדומות שמרשרשות בתוך הכיס שלי, נקיות חלקות ויבשות אני מסוכך על עיניי מפני השמש, אך אין מלהיב מעמק טובל ב-צל השמש היוקדת זרעי חרדל עפים עם הרוח, צורבים בנחיריים ומגרים את העיניים ובלוטות הרוק אווירה של יום חול יחף, פרוש בחמסין, על האספלט הלוהט וצילי צילים של אנשים נגררים. צמח מים אורגניזם חי, מכה בשורשים אני יונק מים משדייה של אימא אדמה והכול חונק את הדעת, אין רגע לנשום כשאני פורש קירות שני שדיי אימא אדמה חזקות זקופות מעניקות חלב ומים מלוא החופן, אני מוצץ בתאווה אין לי רגע חופש להישאר בתול מקולות בתוך הראש שלי ותעתועי המחשבה אני צף על דפי