וצר לי על פנייך. חסה אני על פניהם השלוות. כעת, משתפחה בי חמלה בתנור הנסתר, כיכר לחם תמימה נבצעה והושחתה לבלי היכר, לבלי שוב. שצרחו הינשופים לא הייתה נחמה בם מה גם עת מפרקי ידי חרצתי הלוא זה המעט שאוכל לבקש ממך יקירתי. את רק תצפי, אעשה זאת בעצמי שלולית אפורה, נתעבת. כאחרונת הפרשות הגוף הדוחות והמסריחות עם קש תנוקז אל הרצפה ותנוגב ילוש את מוחי לעיסה דביקה וכהה. שיזרום לו הדם בקילוחים חזקים פנימה. רוצה לחרוץ בציפורנים קשות את דפנות הגולגולת.