או לסוף ימיו הכואבים. רק לב שבור שמחכה לקרן אור. אין לי מה להציע. אין לי כוח של גיבור. אין לי יכולת לגרום עושר. אוצרות אין לי. אני לא מבטיח עושר וכבוד. אני עני ובודד. הלב שבור. ואולי, אלו הם אחרוני ימיי פה. אולי זאת את, קרן האור שתבוא. מחכה שמשהו ישתנה. רק יושב, כדרך הגוססים. לא עומד כדרך החיים. לא שוכב כדרך המתים. יושב בפינה חשוכה וקרה. עכשיו אני קפוא, מקיפאון הבדידות. עכשיו אני עיוור. מרוב דמעות של עצב. לא חיממת אותי באהבה. נטשת אותי. קרן אור חמה. ואולי את רק אגדה. רק חלום ורוד ולא יותר. מחכה לך קרן אור, שתחזרי. אולי...? עכשיו ליבי שבור. לא מצאתי לו מרפא. הלכת לך. ברחת ממני. קרן אור, נטשת, זנחת אותי לטובת השמש. "עזוב אותך, שכח מהתקווה. היא לא תגיע" מחשבות מרחשות בליבך. אתה מתקרר, יותר ויותר. בינתיים, הזמן עובר. "אולי? יום אחד היא תגיע...? אך מתי?" שגם לך תגיע איזו קרן אור. ואתה כבר פיתחת תקווה, מחממות אותם באהבה. הם מוקפים בקרני אור, חמים. יש פה עוד אנשים. רק מרגיש, שאתה לא לבד. הן התעוורו מרוב דמעות. עיניך כבר לא רואות. חשוכה ואפילה. אתה יושב בפינה קטנה, אז קר לך בפנים.