המקסים הגשים נייר העטיפה )איך היא אוהבת לקרוע נייר עטיפה של מתנות, לא והיא נבהלת עוד יותר, על סף התקף חרדה. אבל אז היא קורעת את אבישג נבהלת, רק לא עוד תכשיט, והוא מוציא קופסה קטנה מהכיס, לפני שכולם יגיעו". בתוך העין. "באתי לפני כולם, הבאתי לך משהו שבטח תרצי לשים ירון מצלצל בדלת. היא בדיוק סיימה עם הפס של העיפרון השחור טיבטי שהתבלבל קצת. בעצם לא טוב, עדיף הסוודר הלבן הגדול. יהיה קצת קר, אז נזרוק על הכתפיים את השל הכתום. כמו נזיר אדום בעיניים ילך טוב עם השמלה הירוקה, שמיקי הביאה לי מהודו. שום זכר לכחול, היא צריכה עיניים אדומות, ירוני ביקש. שאריות כחולות. מתחת לזרם מסבנת טוב טוב את הפנים, שלא ישאר במקלחת מול הראי אבישג מוציאה מגבונים מסירי איפור, ומנקה המוטי ההוא מהסיפורים של הכדורסל. שכולם יגיעו, עד שירון יחזור שוב. גם החברים שלו יבואו, גם מאוכזבת ממנו. נועלת אחריו את הדלת, ויש לה כמה שעות שקט עד ורוד, אבל טוב, שיהיה אדום. כמעט לא מוכנה לספר לעצמה כמה היא מה הוא רוצה מהאדום, למה דווקא האדום היום? היה לי  בראש "טוב, בסדר". "מת עליו, את יפה ככה" "מה, אתה אוהב אותו?" הראשונות שיצאנו". רוצה