בתשובה. אותה שעה גורדון לא חדל להזכיר לנו שהוא התרחק מן המצוות החיצוניות ומוצאן אולי בפנימיותו, כפי שנראה זאת בפרקי ספרו העוסקים ב"האדם והטבע". בנקודה זו נזכיר דוגמה נוספת מן העיר שבה אנו מתארחים כרגע (פאריז) הרי זו הבמאית אריאן מנושקין, בצאתה את כותלי האוניברסיטה עם להקתה, עבדה גם היא על פי שיטות קולקטיביות, והדוגמה המכרעת לגבי מהותה השיתופית ו/או השיוויונית של עבודתה בראשית דרכה היתה חלוקת שכר זהה לכולם, לבמאית כמו לשחקנים. דבר שאיננו קיים עוד ב"תיאסרון השמש" וכידוע לנו גם כבר לא בקיבוצים. היות ובקיבוצים חלים כיום שינויים מכריעים בתחום הקפיטליזם הרכושני ומרכיבי הפרנסה, דבר שאנו נכנה כ"קפיסליזם רוחני", אולי בעצם יהיה עלינו להעביר את מרכז כובד ההשוואה שלנו אל עבר המצפים בגליל, אותם קיבוצים (ומושבים) חדשים שקמו עם או בזכות או על רקע של אידיאולוגיה חדשה, ואולי הם-הם נושאי הדגל האידאולוגי הגורדוני שאבד בחלקים רבים מדי של התנועה הקיבוצית ותוך רצון להתקרב לאוכלוסיה הערבית (ראו הרדוף ויודפת). קיימות גם כמה דוגמאות מענינות באשר לתיאסרון אקטואלי ומקורי הנושק לעניין גורדון. למשל ההצגה : ייאחרון