אבל אין לי אומץ. האומץ והכח להשפיל אותו/ה, כמו שהוא/היא השפיל/ה אותי!!! ואני לא אוותר!!! יבוא היום שאני עוד אנקום, רק אם יהיה לי את אבל נפגעתי, יותר מדי נפגעתי! ואמרתי לכו תזדיינו! אפילו שאמרו לי שאני אתחרט שאני נכנסת לקשר הזה, שמתי זין אז איפה טעיתי? מה עשיתי שזה מגיע לי? בחיים שלי לא פגעתי באיש וגם לא אפגע, מי הוא/היא בכלל, שאחרי זה ידבר עליי וילכלך עלי? מי הוא/היא שיוכל/תוכל להוציא ממני את הדמעות?! הוא/היא שיחק/ה כל כך טוב! כנראה שלא הכרתי את הפרצוף האמיתי שלו/ה, רק את המסכה. חוץ ממנו/ה! שיכאב לו/ה, כמו שהוא/היא הכאיב/ה לי, כמו שאף אחד לא הצליח, בלב! סכין ביד או ברגל, לא משנה, רק שתישאר צלקת, כמו שנשארה לי אני רואה אותו/ה ובא לי להכניס לו/ה אגרוף, לבוא ולתקוע לו/ה כנראה שהגיע הרגע שאני אכיר בהרגשה הזאת. משהו מעל ומעבר, שאף אחד בעולם לא היה מצפה להכיר בזה, אבל זה משהו שבחיים שלי לא הרגשתי וגם לא רציתי להרגיש.