מעטות ובדיוק סיימה מערכת יחסים סוערת עם בת זוג שעזבה. השתיים הפכו לזוג ולהבדיל מזוגות דומים לא הצניעו דבר אהבתן בדלת אמות. מהר מאוד הן גילו שלא נעים לחבק אהובה אל מול מבטים מלגלגים והערות עוקצניות.  למזלן של השתיים, עבודתה של יערה בתחום ההנדסה הביו רפואית חייבה אותה לעקור להולנד. בארץ זו היה קל יותר לשתיים להעמיק ולהעצים הזוגיות שביניהן. שנתיים מאוחר יותר חזרו השתיים ארצה כשהן אוחזות בתעודת נישואין ובתינוק משותף.  פקיד הרישום במשרד הפנים סירב לרשום את השתיים כנשואות ורק בעקבות מכתב מעורכת דין שהצביעה על תקדים משפטי מחייב, הושלם הרישום. הצעד הבא היה קשה יותר. משרד הפנים שבינתיים עבר לשליטה של מפלגה חרדית, סירב  בכול תוקף לרשום את הילד בתעודת הזהות שלהן. שוב פנו שתי הנשים לעורכת הדין. הוגשה עתירה לבג"צ ובתום שלוש שנות מערכה משפטית, הוכרה לראשונה זכותו של זוג חד מיני לרישום ילדם במרשם האוכלוסין ובתעודת הזהות. תמונת שתי הנשים המאושרות פורסמה בכל עיתוני הארץ הנפוצים. משם קצר היה המרחק עד למאמר הנזעם שפורסם בעיתון החרדי המוביל. 4.      שנים רבות לפני כן נמסר לידיו של ר' מנחם נער סורר,