להטילם אחר כבוד בעודם בחיים אל גיגית מים גדולה, או אל מימי האמבטיה, אשר זכה שתהיה לו בביתו עד בסמוך ליום הארוחה עצמה, שאז היה צורך לחבוט לו בראשו של הדג, ואחר כך היה מוכן לבישול, כשעדיין הוא מפרפר לו בסיר הבישול. מעתה, כל המאושרים אשר כבר רכשו את ה"פריג'ידר", יכולים היו פשוט מאוד, לגשת אל חנות הדגים, אשר ירש את תפקידו של "חובט ראשי הדגים", וכל אשר היה עליהם לעשות, פשוט לשוב לביתם עם הדג העטוף בעיתון ישן, להסיר את עטיפת העיתון היומי, ופשוט לאכסן בקערה, אשר ניתן היה להכניס את כל כולה אל תוככי ה"פריזר". אט אט, החלו לצוץ בחצרות הבתים עוד ועוד מקררים מהסוג הישן, אשר עדיף היה להתרחק מהם עד כמה שאפשר, מאחר ואלו היוו עכשיו מקום איחסון למקקים למיניהם.  מעט לפני שעת הצוהריים, ישבו הם ה"ילדודס" ודנו בענייני היום יום שלהם, עד אשר לפתע, הגיעה משאית קטנה, שנעצרה ממש ליד פתח הבניין, מול המדרגות, למטה. ממרומי המדרגות, ניתן היה להבחין, בשניים, הנהג והיושב לידו, היוצאים מן הרכב וניגשים אל חלקה האחורי הפתוח של המשאית, שם ניצבו לתפארת, שני "פריג'ידרים" שכאלה. "זה הפריג'ידר שלנו", הכריזה בהחלטיות לינדה,