תגלו שהכל רק פלדה וסוכריות טופי. או אקדח טעון. או זריקה תנו לי כמה ימים או חיבוק אני אקום חוטי המתכת יכבלו אותי לכסא המאורר יעשה קצת רוח אמא תשאל אם הכל בסדר ועוד רגע הטלפון יצלצל הפסיכיאטר ירשום עוד כדורים פרויד מעמיד אותי ברגליים פשוקות היטלר מסדר אותי בפרמידה שלו הקוצים דוקרים אותי אהוביי ואתם מלטפים את בועתי מנסה ללקק אתכם או גומי אטים מתכת או זכוכית ממוין לבועות מבריקות באורח לא מפתיע הפנים גם הוא וזה לא באמת קורה אתנחם בזה שאני לא פה שיציל אותי מעצמי שיכעס שיעניש ועיני קוראות לגורם חיצוני ריסקתי היום את כרטיס היציאה בולעת את המפתח מתיישבת במרכז הבועה טובלת את עצמי בחלודה אני מתפשטת בודקת שוב את תקינות הבועה וחלום מחורבן כרית מחוררת חושך בכפר שמציץ מהחלון אור במקרר לחצנים במעלית אותיות במקלדת מקשים של פלאפון גם מומים לא יקרעו בועת פלדה או כל איבר חיוני אחר רגל או יד כמו ואן גוך אני חותכת אוזן בוחרת לישון בספה שלי לוחשת לזרים מזמזמת שירים בחדר אדום נמכרת בחצי מחיר נזרקת למדף הפגומים חבולה אני נותרת נעולה על כאב תהומי משתדלים להאפיל על ריקנות קשה מנשוא מתחלפים לסירוגין והתפרצות