קטן נטול בינה שמציק לגדולים ממנו ביוהרה שלא ניתנת לביטוי במילים. זה בדיוק היה זה, בפריסטין הייתה יוהרה שלא נתקלתי בה באף אדם אחר. היא הייתה ילדה קטנה ותאוותנית לכוח ולאקשן ולא הפסיקה להטריד את הסובבים אותה כדי לשלוט בהם ביד רמה. פריקית של שליטה. תהיתי מה הוביל לכך, מה גרם לה להיות כזאת מלכתחילה. מה עברה בילדותה שהפך אותך לאדם כה שונה וחריג? פריסטין הוציאה את ראשה מהחלון והחלה לצעוק משהו לא ברור, אבל מהבעת פניה היה ניתן להבין שהיא מקללת. היא נופפה בידה עם אצבע מאשימה והרכב פגע באוטובוס בפעם האחרונה מאחר וגרם לו לאבד שליטה. שוב חשתי את המחול החוזר והנשנה של שמיים וארץ מחליפים מקומות, מזוודות נפלו מתאיהם לצד תקרת האוטובוס שמצאה את עצמה בקרקעית, גיהנום עלי-אדמות התחולל כשאנשים נחבטו אחד בשני באורגיה חסרת פשר של טירוף חושים מוחלט. שדה הראייה שלי הסתחרר ונחבטתי בחלון, דמי הותז. ראיתי אפלה לנגד עיניי ולא ראיתי עוד. "תצלם את זה, כן". נשמע קול מהודהד כשהכרתי החלה לשוב בהפכפכות יתרה. מצאתי את עצמי שוכב בתנוחה לא טבעית בתוך הר של שלג, האוטובוס הכחלחל היה הפוך לצידי. שני נוסעים נלכדו מתחת לקירות