בין השניים לא נעלמה מעיני הנתנייתים, והזוג גם לא טרח להסתיר את הדבר. מה שהפריע לכולם הייתה העובדה שהקצין שירת ב'אינטליג'נס', הוא שירות המודיעין הבריטי, שעיקר עיסוקו, כך נראה, מניעת כניסתם של מעפילים לחופי הארץ המובטחת, וכן מלחמת חורמה במחתרות. ועניין זה חצה את נפשה של לילי, בעיקר לאחר שהקצין גבה הקומה סיפר לה שהצלחה עשויה להעלותו בדרגה, ואולי אפילו תסייע לו לעבור למפקדה בלונדון. "אני צריך", הבהיר לה, "להביא לתפיסת נשק, או חברי מחתרת!" וביום של עוצר - כשהעיר המשותקת והזועמת עצרה נשימתה שעה שלובשי המדים הציפו את הרחובות - ישבה לילי בחדרה השכור במלון מטרופול (ואיש אינו יודע מניין הממון לשהות ארוכה במלון זה). בערב התייצבו שני צעירים רציניים, מן המחתרת, בפתח חדרה. סיומה של אותה פגישה הפך את לילי ל"שפיונית", כפי שכינתה זאת לאחר שנים, כאשר בא היסטוריון ישראלי לראיין אותה בלונדון, על סיפור חייה, במסגרת עבודת הדוקטוקרט שלו. להיות "שפיונית", משמע לנהל שיחות עם קצינים אנגליים, מתוך רשימה שניתנה לה על ידי אותם שני צעירים מן המחתרת. משיחות אלה אמורה הייתה לילי להפיק פרטים אודות מצוד אחר מעפילים,