פורצת מלחמה תופסת כותרות אני ואוריה רצים לתפוס עמדות הגדוד נשלח דרומה לגבול הרצועה הגענו לקיבוץ שננטש מתושבים נשארו בו רק פרות ועובדים זרים שיחקנו כדורגל ושמענו חדשות המגד אומר שיש חשש להתלקחות בשתי החזיתות ואוריה אומר שמשהו מסריח כי איך זה שכולם בלבנון ורק אנחנו ברפיח וחיילים נופלים שם בתעלות הצפוניות כשאנחנו לא עושים כאן כלום וישנים בשמירות רק אוריה לא נרדם בלילות הוא לא נרדם קיבלתי אות של ניצחון איזה דיכאון מלחמת לבנון מספר שתיים אני רוצה לצחוק אבל בוכה עד השמיים אוריה החיתי בוכה איתי חייו הם משל הנמשל הוא אני ניתקנו טלפונים כבר לא צופים בחדשות מפחדים להכיר את פני המשפחות אוריה ברח מהקיבוץ ועלה לצפון אין ברירה הוא אמר זה ענין של שליחות הוא הצטרף לגדוד סיור והגיע עד ביירות אבל הגדוד נסוג אחורה ואיתו גם אוריה ביום שהם חזרו הייתי בלוויה בכו שם הרבה וצעקו על מה אני צועק מישהו ראה את אוריה לא יודע לומר אני הרגשתי מוזר כל אדם שראיתי נראה לי מוכר עצמתי עיניים ושקעתי בתנומה בראש מהדהדים הקולות על מה ואיפה אוריה קיבלתי אות של ניצחון איזה דיכאון... בביתי כבר מחכה לה המעטפה ואין עליה חותמת של