זמן קצר הכל נגמר. מסתבר שזו הייתה שקית עם אבקה לבנה. היד בתוך הכיס נחה על משהו רך ולא ברור, וכשהוציא את הדבר, וחיפש סיגרייה לעשן. אדי נפל לרצפה והתחיל לבכות, לא ברור אם מכאב או מכאב לב, הוא לא האמין מה נהיה ממנו. חיוור כסיד ו53 קילו יותר, אדי נראה זוועה. שקיות שחורות מתחת לעיניים, שיניים שחורות לגמרי, בכניסה לבית. אדי המשיך להפוך את הבית, עד שעיניו נחו על המראה הגדולה המשפחה הייתה מחוץ לעיר, והוא היה לבד וחסר כסף וסם. אדי התחיל להשתולל, לפרק קירות, לשבור, לדמם, להשתולל... רק שהפעם הארנקים של אבא, אמא והאח הקטן היו גם ריקים. זה לא היה חדש, הארנק והחשבון בבנק היו ריקים ממזמן, שוב פעם הגוף והנשמה בייסורי תופת, והארנק של אדי ריק. ומצד שני ללא שום איכפתיות לאיך הוא הגיע הביתה בדיוק. ערב אחד אדי מתעורר בביתו, ללא שום הבנה מצד אחד, חודשים שלא היה לו אכפת מכלום, והסם היה למשמעות החיים. חדשים שאדי היה שרוי במצב הזה. בלי זה, הוא הרגיש הכי קטן בעולם. הוא היה חייב את הזבל הזה במחזור הדם שלו. כשהוא היה פיכח. הגוף כאב כאבי תופת, והנשמה הייתה בדיכאון מרה שחורה ובבוקר/צהריים שהוא קם, התחיל הסיוט.