   הכחול שלה הוא שד שעלי להכרית ואיתו כל זכרון תשוקה. מתפתלת ומלטפת.. שאכניס אותה תחת השמיכה העיניים שלה הביטו בי בחומרה בעוד היא הכחול אצלה היה הכחול ביותר שהכרתי, זה הכחול שהתחנן בשבילה צבע אותם וכמה נדיר הכחול במדבר שלוטש בחום ובירוק לעיתים, היצר שלה שרף את ליבי ואת גופי, הוא חי בעינייה הכחולות ,הוא היד שאוחזתו היא שורש הכל, כולה. הניצב, "הילד לא יוולד" כך אמר חוד הסכין , וכחוד הסכין שגדל מן הבשיל בה פרי חטאת. בטנה שתפחה, הקור בו אין ברירה לא ללכוד ולא למתיזתו,  נכרך סביבי וסביב צריכה לטוות סביב בעלה, החוט הזוהר שניתן לכל אישה, המיתר החזק כמו החיים עצמם,שאישה מותרת ,פרומה מכל הבסיסים,אהבתייה. ביותר . ומשתמשת בי לנתץ את כלי הקודש בהיכלים השקטים ביתר האסורים ראיתי אותה פוסעת הרחק ממשפחתי, ראיתי אותה מחללת את כבוד אבי לא יכולתי להתנתק מאחותי. ממנה. עלי לקטוע ולא איזה גידול שפיר שאפשר לעקור, לא יכולתי להתרחק למה לא הלכתי? אומר לכם  : היא הייתה אבר חי בבשרי, אבר שהיה מאווי ,היא שלטה בהם, היא רצתה יותר מידי,היא רצתה את חיי, כחומר בידה להחזיק בכל אבל היא... שתבינו לא לכולם מגיע , לא ,לא