הוא ראה אותה מולו, עומדת בקצה הרחוב, לובשת שמלה שחורה "אורן!" הוא הסתובב לאחור. אוהב? אמור להגמר? ואיפה, איפה החיוך? איפה החיוך שלה שהוא כל כך למה מאיה ברחה? לאן? תמונות של מי היא צריכה לשלוח לו? מה הוא לא הבין כלום. להתראות, דקל." היא תיצור איתך קשר אחרי שהכל ייגמר, אז אל תנסה לחפש אותה. היא אמרה שתשלח לך תמונות שלה. להודיע לך שמאיה נמצאת רחוק מכאן, במקום נחמד. פעמיים כשהיית אצלנו בבית. בכל מקרה, אמא שלי ביקשה ממנני אני דקל, אחותה הגדולה של מאיה. יכול להיות שראית אותי פעם או "שלום אורן. ידע מי היא: אחרי בערך 3 חודשים הוא קיבל מכתב מדקל, שעד אותו הרגע לא ממש דיבר עם אמא שלה אלפי פעמים, וכלום, לא מצא אותה. חיכה לה מחוץ לבית, מחוץ לבניין בו למדה, תחקר חברות שלה, הוא חיפש אותה שעות, ימים, שבועות. מחוץ לדלת. אחרי זה, וגם לא בטלפון. גם לא כשנסע אליה הביתה ועמד שעות "מאיה? איפה את? מאיה! תעני לי!" אבל היא לא ענתה לו. וגם לא הוא קם למחרת, והיא לא הייתה לידו. למחר. היה לו משהו חשוב לשאול אותה, אבל הוא החליט לדחות את זה הוא עצמו הרגיש נפלא. הוא היה מאושר מכך שהחליט לחזור. אורן ידע שמאיה תרגיש