אבל למרות זאת עדיין חשבתי שאולי היא עשתה זו הייתה נקודת השיא של הידידות שלנו, היא עשתה בשבילי דבר הפרטים. עם המורה החירשת נחמה אז לא הייתה לי בעיה לספר לה את כול כמובן שבשיעור שאחרי סיפרתי לה הכול, למזלי זה היה שיעור ג"ג עד יום שישי. הסכימה, הייתי מאושר, לא ידעתי איך אני אחזיק מעמד מיום שלישי הבנתי את הרמז, בהפסקה הבאה הזמנתי את מורן לצאת איתי והיא "אני לא רוצה לדעת" "יש לי מקורות" "איך את יודעת שיהיה בסדר" "עידו אל תדאג תזמין אותה יהיה בסדר..." יהיה ממש מביך!" "אני לא יודע אם יהיה לי אומץ, כאילו אם היא תדחה אותי זה "אתה יודע בדיוק איזה צעד, מורן" "איזה צעד?" שאלתי כאילו שאני לא יודע "אז עידו ידידי היקר מתי אתה מתכוון לעשות את הצעד?" שאני לא אחד מאלה? סתאם, לא ידידות אמיתית, לא אנשים שאיכפת לה מהם איך אני אדע איכפת ממני, כאילו יש לה מלא ידידים והיא מספרת לי תמיד שזה טוב אני שמח אבל מה שאני באמת לא בטוח לגביו הוא האם לה באמת אני מתעניין, כשקורה לה משהוא רע כואב לי וכשקורא לה משהוא דבר שמטריד אותי בגלל שאני יודע שכן, כשהיא מספרת לי דברים אלא בקטע של עד כמה באמת איכפת לי ממנה, בעצם גם זה