היה הרבה יותר נח. לא הפריע לצילומים. כשהבדיקה הביתית הראתה תוצאה חיובית, היתה בטוחה שזאת טעות, אבל ביקור אצל הגניקולוג הבהיר היטב את המצב. היא היתה בהריון בחודש השלישי, למרות התקן המניעה שהגניקולוג שמיקו שלח אותה אליו התקין ברחמה. דברים כאלה קורים. למחרת הביקור אצל הרופא הודיעה למיקו שהיא עוזבת. "מה קרה?"  "אני בהריון".  לא היה טעם להתעקש. מיקו ידע שהוא מפסיד כוכבת גדולה אבל סמדר לא היתה מוכנה לותר על התינוק.  "אל תגיד לאף אחד למה אני עוזבת". בקשה. "אני לא רוצה".  מיקו הסכים, למרות שלא הבין למה לא.  "אני מחזיק" קרא איתי, מושיט את ידיו הקטנות אל שקית הניילון הצהובה עם ציור הצפרדע, שהיתה גדולה כמעט כמוהו. כשחיבק אותה בזרועותיו הרגיש מתחת לניילון הגמיש את נוקשותה של קופסת הקרטון עם הנעליים החדשות, מתנה לראש השנה.  "לואיז?" סמדר הסתובבה. הרבה זמן לא קראו לה בשם הזה. זו היתה גליה. הן התחבקו בחום. "שלוש שנים... בחיי. את נראית מצויין" "גם את" ישבו לאכול במקדונלס. איתי בכסא ילדים, דוחף מלא החופן צ'יפס אל פיו, מתעקש למרוח את הקטשופ לבד. "איזה חמוד. בן כמה הוא?" "עוד מעט שלוש" גליה ליטפה את