"פשוט מונחות." "פשוט מונחות." "כן, אבל לא רק זאת. ודאי ידוע לך שיש בנות שלא מגיבות." "את מגיבה, בעוד שולחן הכתיבה לא." לדבר איתי, האין אתה חש בהבדל?" "הזולת אכן קיים. אהובי, נסה לדבר אל שולחן הכתיבה שמולך ונסה אכן קיים." ובכך מקנה לו חיוניות שמתוך המוחשיות של הזולת, בהנחה שהזולת "כלל וכלל לא, אני מרגיש שאת הופכת את המונולוג שלי לדיאלוג האם מילים אלה נוגעות לך, או בך, האם אני מייגעת אותך!" אינני יכולה לסבול דקה נוספת שאין בפיך תשובה המניחה את הדעת. מתגלגלים! נא אמור לי, אהובי, ושליר, הלמיר. נא אמור לי זאת. מחשבתך, לאן מתגלגלים גלגלי עיניך? אני יכולה לראות שהם יותר חברותי, אם לא במעשה אז במחשבה. ואתה, להיכן נודדת בעצם אומר? שהוא מכיר את הקודים של החברה יותר טוב ממך, שהוא בזריזות, אפילו יותר פרקטי? יותר שנון? יותר מצחיק? מה זה שלישי יבחין שהוא נעלה עליך? חושב יותר בדייקנות, יותר זה כבר ידוע, לא? אם תשב לידו ותדבר איתו, אתה באמת חושב שאדם אומר משהו על האדם. מלבד שהוא יצור חברותי הרבה יותר ממך. אבל כישרון ההתפרנסות הזה. הכושר למלא את חשבון הבנק, הוא לא ממש זנוח ומוטרד עד אימה, אל נא תחשוב