עמד בבית הכנסת וניסה לחפר על חטאים שאין עליהם כל זיכוי. ג) פימה הנביא מנחם נשים נשואות ומאוכזבות... הקטע הצורב והמכאיב לפימה גיבור הרומאן, הוא התמונה עם אנט. עוז בונה השתלשלות ביד אמן. אין לך רגעים ריקים, אין לך רגע בלי חוכמה, רגש חריף, עדין ואין לך אירוע בלי חוש הומור צולף בך. אנט מתארת את בעלה וכיצד עזב אותה:  נהג להקיש על חפצים דוממים ולהשיב: "אזוי, במקום להשיב כשמדברים אליו" (עמ' 81.) שעה שאנט בוכה ומתארת את אכזבתה ואובדן אהבתה, אתה ממלא פיך בצחוק אדיר. אנט מגלה לפימה את הסודות האינטימיים ביותר מחדר המיטות שלה. פימה מתגלה כנביא תמים, כאילו כלל אינו קולט את הרמזים העדינים המכוונים אליו... והכל נגמר בכאב ובצריבה מינית כושלת... בהאשמה עצמית מטריפה. למרות שפימה הנביא שלנו, מתגלה בנדיבותו הרגשית והפיזית, למרות שהוא זה המביא אותה לרגעי התענוג... הפעם זו האישה המתגלה באנוכיותה... בסירובה להעניק לו בחזרה ממה שהעניק לה... עוז מתגלה בביטוייו המקסימים שעה שהוא מתאר את רגעי החום הפיזיים, שהופכים כמעט למוסיקה ואפילו לאור: "לנגן לה ברוך... עד שנאנחה", (עמ' 88.) מאכזבתו זו מאנט, פימה מתנחם