והוא לא מוצא את זה..." "זנב תולע..." אמר הארי "הוא מחפש משהו בשביל וולדמורט... אנג'ילנה הביטה בו בציפיה. "אני לא ממש זוכר..." הודה הארי. הם הזכירו את מאלפוי. מאלפוי. קול של אישה... הוא ראה תמונות עמומות של זנב תולע כורע על ברכיו... "חלמתי...?" שאל הארי בקול מוזר וניסה להזכר. "מה חלמת?" שאלה אנג'ילנה. להארי הייתה הרגשה שהיא משקרת, אבל הוא החליט שלא לומר דבר. "אממ... כן..." מלמלה אנג'ילנה. "ו... ישבת וכתבת מכתב?" שאל הארי בסתמיות. הלוואי והוא היה יכול למצוא את סיריוס... הארי לא ידע מה לומר. "הוא נסע לחפש את הגופה של הנרי..." לחשה אנג'ילנה בקול חנוק. "אה..." "סתם" אמרה אנג'ילנה בחוסר בטחון "כתבתי מכתב לאבא שלי" "אז...?" שאל הארי. "לא" הודתה אנג'ילנה. "לא ישנת כשרון קרא לך" קבע הארי. או אוהבת?!?!? כלכך שונאת... הוא הביט בעיניה וראה מעין תחינה שלא לדבר על הכינוי הזה שהיא "חכי עם זה" ביקש הארי. "תספר לי מה חלמת" אנג'ילנה מיהרה לשנות נושא. הארי הרים גבות.. "כי..." גמגמה אנג'ילנה "אני אוהבת כשאתה קורא לי אנג'י..." "מה?!" שאל הארי בתמהון "במה זה שונה?!" "אבל זה שונה!" קבעה אנג'ילנה "איתך זה