וחש סימפאטיה כלפיו.  "מדוע אתה בוכה?" האין-סופיות של המוח ושמע קול בכי, הוא זיהה מייד שמדובר החליט ולהיות כמו כולם. הוא פנה שמאלה באחת מההסתעפויות לי במרכז ולא יודע מה לעשות עם חיי - אני חייב למצוא לי שם הורים כאלה חשב, למה לי לא נתנו שם מוחלט , למה רק אני מתנדנד שתוכל לשמוח בחלקה ואכן שמחה היא הייתה. גם אני הייתי רוצה מדי בשביל להתמודד עם הסבל ולכן הוריה קראו לה קומדיה כדי הבין שהקומדיה לא התעלמה מהסבל מרצונה, היא פשוט הייתה טיפשה בתמימות  - גם ככה יש כל כך הרבה סבל אז למה להוסיף אך הוא , בלי פחדים , בלי סבל ובלי כאבים. זה פשוט נפלא הוא חשב לו היא הייתה כל כך שמחה וחייכנית ופשוט צחקה מכל דבר, בלי דאגות שלא כך הדבר. בהתחלה הוא רצה שיקראו לו קומדיה כי כאשר פגש בה אמרו לו שלכל סיפור יש שם ושגם לו יש בוודאי אחד אך הוא חשד והוא ניסה מאוד להסביר להם שאין לו שם כי הוא מבולבל מדי. הם את מה שעובר עליו - הם תמיד קראו לו בשם : מתח, אימה או דרמה סיפורים אחרים אך הם היו פשוטים מדי, טיפשים מדי מכדי להבין הוא טייל לו במעמקי מוחם של הוגיו וחפש לו חברים, הוא מצא כמה לבד בעולם כל כך קר ומנוכר,  ועצוב