נעוריה המתפרעים, ושטם אותה על דבריה המקטרגים, על נעוריו שחלפו לבלי שוב. עם לגימת הקפה הראשונה חוזרים אליו עשתונותיו. אחרי ככלות הכל, באמת, אין הדברים גרועים כל כך! הקיבוץ משתנה. הקיבוץ תמיד למד להסתגל לשינויים. חוץ מזה, עכשיו אני כועס, אבל בטוב וברע, בסופו של דבר אני בלבי שייך לכאן. הן זוהי תבנית נוף מולדתי  בין הנופים האלה של ההר והים גדלתי, אהבותיי הראשונות נרקמו, ו... כן, כאן יונתן יישאר לנצח ומעליו האשלים הנעים עתה ברוח ומפזרים מחטיהם על קברו... פניו של עמי נעווים במאבק המתחולל בקרבו והוא לוחש, ספק יורק, בבוז עצמי, תמיד בסוף אני איכשהוא מגייס את יונתן לצידי, חדל אישים שכמותי, ואילו מלים פיוטיות על הבוקר, "האשלים נעים ברוח", בולשיט! בזכרונו עולה תמונה מתקופת הטירונות בצבא. תמונה אחת מני רבות, אותן חפץ להדחיק ולהשכיח: חיילי המחלקה נערכים ליציאה לאימון. סמל אליק עובר מאיש לאיש ובודק את התרמיל, הנשק והחגור. אצל עמי דבר אינו תקין: המימייה מרשרשת, רצועות החגור אינן מהודקות לכתף... קשה לו עם הלחץ החברתי, העינים צורבות, כפות הרגלים כואבות. הסמל הקשוח, שסיסמתו בתחילת הטירונות היתה "אני