אם טרגדיות קטנות קורות גם במקומות עליהם וביניהם במהירות האור של המכונית. עכשיו ראיתי את העלובים הם הרים אדירי קומה ויערות צפופים. איך הייתי מטייל איך, שהייתי קטן, הייתי מדמיין שהגבעות הקטנטנות והעשבים המוות המפוארת.  הסתכלתי על הרגבים בצד הדרך והעשבים ונזכרתי נעלמה לי מהפנים, כאילו החליפה את התמונה הקודמת של סצינת קצת מנוחה אבל לא יכולתי. התמונה שלו מחייך לפני שנעלם לא יכול. כל הדרך עצמתי את העיניים בכוח בנסיון נואש לתת לגוף הבוהה שלי וחשבתי כמה מצחיק זה שעכשיו שאני יכול לישון אני לא החלון מסתכל קדימה. העצים הגדולים והירוקים חלפו ליד המבט שאני משתרע על כולו עם המדים המקומטים שלי לחי מעוכה כנגד לעוד כמה שבועות נהדרים בחולות ובחופים. ישבתי לבד על הספסל , שמגינות על עיניים מדממות מעייפות מהשמש החורפית החצופה, בדרך שעתיים אחרי כך כבר הייתי באוטובוס דרומה, עם משקפי שמש פוף נעלם. ' אני עדיין אקרע אותך ' אמר בחיוך, הגיש לי את הקוביות ו למרות שלא היה לי מושג איך וגם הבטחתי להמשיך להתאמן בשש בש. מדי פעם לבדוק מה קורה איתם ושהכל בסדר. הבטחתי שאני אנסה רגע יפה. הוא השאיר לי את המספר של המשפחה