לי את המספר טלפון שלך" הוא ממשיך "אם את תצטרכי פעם משהו, את יכולה תמיד להתקשר. כסף, עזרה, "לא. באמת, אני בסדר. תודה" מחייכת. "יש לך בעיות עם כסף? את צריכה משהו?" "אני לומדת" "אז מה את עושה?" "לא" "יש לך עבודה?" עלי! הוא מסתכל ומחייך אלי עוד פעם. תתרכז בכביש, מה אתה מסתכל מגמגמת משהו לא ברור, לא מובן. טיפשה. "הכל בסדר" "מה ככה?" מחייכת, "מה?" טיפשה, אין לך מה להגיד אז את מחייכת. "נו, מה את מספרת? מה ככה?" עלי ככה. שתיקה מעיקה. מנסה לחשוב על נושאים לשיחה, שהוא יפסיק להסתכל "כן" אותו. "אהה, יש לך טלפון?" הייתי אומרת שזה די ברור, הרגע ראית שאני יכולה להתקשר אם משהו קורה. הטלפון מהתיק ומדליקה אותו. כמו רשת בטחון, להזכיר לו )ולי( שאני אדבר. ואולי עוד דברים... לא, זה רק בראש שלי. מוציאה את הוא מסתכל אלי, ומחייך. הוא לא שכח. שתיקה מעיקה. הוא רוצה רפאים, כמו תמיד. לבסוף הם מסיימים את השיחה. אני מקווה שהוא שכח את קיומי. רוח לך, אבל אין." "אמרתי לך, אין. הייתי מעביר לך, באמת. אתה יודע שהייתי מעביר "למה אתה לא מעביר לי גם?" הם ממשיכים בשיחה. אני שקטה, בלתי נראית. "מה לעשות, אין עבודה. אין, לא