היא נכנסה להתקלח והלכה לישון. לבד. הייתה שם רק הודעה ישנה, מהבנק. התקלקלה. האור האדום לא הבהב. היא בדקה את ההודעות, למקרה שהנורה השאיר לה פתק על הדלת. היא העיפה מבט על המזכירה האלקטרונית. היא לקחה מונית לביתה. היא נכנסה והדליקה את האור, אף אחד לא אחד מוכר. פנים מוכרות, היא הלכה לבדוק את החנויות שבו, היא לא ראתה אף היה ריק למדי בשעה זו של הלילה. היא סקרה אותו במהירות, מחפשת היא העמיסה אותה על עגלה ויצאה אל אולם קבלת הנוסעים. האולם המזוודה הגיעה במהירות. היא עברה במהירות את ביקורת הגבולות וחיכתה למזוודה שלה. הדייל הניח את כוס הסיידר שלה על המגש והמשיך הלאה. להיראות כמו שרצתה שיראה- מתנשא. היא חייכה רק עם השפתיים, בלי העיניים, זה גרם לחיוך שלה זה. הדייל חייך אליה, הם תמיד חייכו אליה, היא הייתה יפה וידעה את היא ויתרה על הרעיון להירדם, לא היה לה נוח. ארוך של טיולים לאורכה ולרוחבה של לונדון. היא הייתה עייפה. להירדם,  אחרי הכל השעה הייתה שתים עשרה בלילה והיא אחרי שבוע התיישבה במקומה, במעבר, כדי שיהיה הרבה מקום לרגליים, וניסתה היא עמדה בפתח המטוס, מנסה להתעלם מכל ההמולה סביבה. היא לחזור. היא