20.21.22 אבל מה אנחנו מבינים בהגיון של אנשי זכוכית? ההגיון דורש שתהיה מנופץ גם מבחוץ. בדיוק כמו הלב שלו. ואז הוא הבין. הבין שכשאתה מנופץ מבפנים, נכנסה לו זכוכית לרגל. הוא צלע עד שהגיע לרחוב ללא מוצא. "איציק שלנו חזר!" אבל איציק רק המשיך לצלוע בכעס. עכשיו גם אותו, לא מאז הוא עבר לעיר הגדולה. "איציק!" הם שאגו בשמחה לעיר הזכוכית. כל החברים שלו חיכו לו שם, שנים הם לא ראו נשבר. ומתוך עצבים הוא הלך לו במשך כמה ימים טובים, עד שהגיע איציק היה ממש עצבני. הוא חשב שהוא לא נפיץ, אבל עובדה שהוא ומתרחקת. בחשדנות במשה המבוהל, ומביטים עוד יותר בחשדנות בדמות ההולכת לדרכו. וכל האנשים שהיו שם , נשארו פעורי פה ועיניים, מביטים שבורה. איציק. משה כמעט וחטף התקף לב. ואיציק התנצל וצלע לו את השברים, הוא נדהם לראות אותם מתחברים לדמות קצת עקומה. קצת לנקות רחובות. לפחות עד אותו היום. ביום ההוא, כשהוא בא לטאטא נחמד. אף- פעם לא הזיק לאף- אחד. לא הוסיף ולא גרע. הוא אהב לאיכלו לעשות, אז הם הזמינו מנקה רחובות. משה. משה היה איש שנפל משמיים? או אולי מנורה? או אולי איזו וזה יפה? הרבה הם התקהלות התחילה סביבו. אף אחד לא