משוטטים בעיר, חוקרים את רחובותיה וסמטאותיה, וצוחקים מול המזרקה, שרסיסי מים ואור ממנה ניתזו אל פנינו. כבר שהיתי בעיר זמן מספיק על מנת שאחוש התרפקות מהולה בסקרנות של תייר אל אתרים מסוימים בה. מארה היתה מאושרת, והימים היו ארוכים. לעיתים היתה מפתיעה אותי בפתח חדרי, לבושה שמלה קלה, שכתפיית בגד הים השחור שלה מציצה תחתיה. היא היתה לוקחת אותי אל ברכה אחת מסוימת, אשר היתה חביבה עליה במיוחד. מארה אהבה לשחות, ואני הייתי מתנמנם על המדשאה, כשחתרה הלוך וחזור בתנועות ארוכות. מספר פעמים ניסיתי למשוך אותה לטיול על חוף הים, אך היא סירבה. לא עלה בדעתה לטבול במימיו. "מימי הים אינם יפים לרחצה!" זו היתה סברה רווחת בעיר, ואני לא הפסקתי לתמוה על כך למן היום הראשון לבואי למקום.  כמעט שנה חלפה, ואני עזבתי את חדרי באכסניה, ושכרתי חדר מרוהט במרכז העיר. החדר החדש היה סמוך לבית הוריה. הם התגוררו בקומה האחרונה של בנין גבוה בלבו של אזור מגורים מפואר. ביתם היה שקט באופן מתמיה. משב רוחם של חיי הלילה, מהם באה פרנסת המשפחה, לא חדר אל חייהם השלווים, המוגפים והמיושבים בדעתם. מארה התעתדה לעסוק בהוראה, ועלי, החתן המיועד,