תרדמת וכל מה שאני רואה, סביבי ובי: דברים מכוערים. אין לי דרך יפה להביע דברים מכוערים אני לא יודעת מה אני אעשה מחר אני מעדיפה שלעולם לא הייתי כאן חוויות הקיום שלי חוזרות על עצמן המילים שלי טיפשות כי הן לא יפות ויפות כי הן לא טיפשות שיר מספר 721 שאני לא יכולה לדעת )או יכולה לדעת(. כך כך הרבה שאני רק יכולה לדעת יש כל כך מעט שאני יכולה לדעת יש כל כך הרבה שלא ידוע לי מה לעשות??? אני לא יודעת אם אני כותבת כשאני כועסת או כועסת כשאני כותבת יש לי נשמה מבולבלת שרק לגוף היא צייתנית החיים שלי רחוקים מלהיות אידיאליים, יש לי המון מחסומים, שיר מספר 621 לעולם.. לא.. ישנים. לעולם, לא, ישנים. שהיצרים שלי לעולם לא יהיו ישנים. כי הוא לא מוכרח היה לעשות שאני אוהב אותם בכל המצבים כי הוא לא מוכרח היה לעשות למה לא עשית שאני אוהב אבוקדו? לפעמים בא לי להגיד לאלוהים: שיר מספר 521 הוא הרצון שלנו להרוג את כולם. הרצון שלנו לא להיות לבד הוא הרצון שלנו לא להיות לבד הרצון שלנו לקרוא לדברים בשמם שיר מספר 421 "זה יסוד )ראשוני( של הטבע." "זה יסוד ראשוני של הטבע?" "גבר לא יכול לחקות! זה יסוד ראשוני של הטבע." "את לא מבינה?