לחלוטין. חוץ מחוויה סתמית לא השגתי כלום. רק נחיתה מבולבלת. ביעף, התמוגג. כל דקה שעברה המחישה לי שהקפיצה הייתה מיותרת נשארה התחושה המעיקה של התוצאות הלא ברורות. הביטחון חלף לו בבוקר למחרת הכל נראה אחרת. ההתרגשות חלפה, וכן הרעננות. לראשונה. והתגברות. התבגרות בכל מובניה. התגברתי על עצמי ביום ההוא, איך שלא אקרא לזה זו הייתה הרגשה אדירה של כוח, של התבגרות, לא הטלתי ספק בדבר יותר. פתאום הרגשתי בלתי מנוצחת. כל יכולה. ולמען האמת עדיין אינן ברורות לי. הסביבה דווקא תמכה בי, ואני התחלתי לעקל אל הנסיבות, הקפיצה והתוצאות- שלא היו ברורות, עיקופים והגיעה לכאן, למקום מוכר עם זהות חדשה. נפש שהתהפכה כעת ברגע- קדימה ואחורה, למעלה ולמטה, עשתה ידעה לפעול. נפש שתכננה כל כך הרבה קפיצות, אך נשארה במקום. כלום. נפש שידעה לכאוב ולא ידעה צחוק. נפש שידעה לחשוב אך לא מאוד, חסרת ניסיון, וגאה. נפש שעברה הרבה אך למעשה לא עברה מוכר. עד שהבטתי פנימה אל תוכי. שם ראיתי נפש מפוחדת, מבולבלת התחדשות, של סיכון, של חיים. הבטתי סביבי והכל נשאר כמו שהיה, כשהגעתי למטה הרגשתי טוב, אפילו מצוין. היה בי זיק רענן של לא הייתה רכה, וגם