אישה, לחיים טובים ומאושרים. היא הרי זכתה בשידוך מצויין, לייב בעלה עשה חיל במסחר ולה היה הכל. שפע כלכלי, שני בנים שגידלה לתפארת והיא, חנה, רק ביקשה שכל הטוב הזה יימשך לנצח. הינה, קלמן דוד בנה, היה לעלם צעיר ואף הוא הוכנס בסוד עסקיו של אביו, ועשה חיל רב. אלא שביום בהיר אחד, יום הכיבוש של העיירה בידי הגרמנים הנאצים, נפלו עליה השמיים. עם היכנסם של הטנקים הגרמנים לתחומי העיירה, ליבה ניבא לה רעות. ואכן, לא טעתה באבחנתה זו. החיים הפכו לגהינום עלי אדמות. שם, בגבול הנהר סאן, פגשה את כל בני המשפחה, אחיה, אחיותיה, ילדיהם ונכדיהם, לאחר שגורשו מבתיהם שבעיירה. אחר כך ניסו לשוב לבתיהם, אלא שהחיים הטובים שהיו מנת חלקה, התפוגגו בבת אחת בעשן המלחמה. המסחר נאסר על היהודים וכל מי שעסק במסחר, פשוט ירד מנכסיו עד כדי פת לחם. אברהם לייב בעלה, וקלמן דוד בנה פסקו לעסוק במסחר, ובן יום פינה השפע בבית את מקומו למחסור במזון ולרעב של ממש. את המזון המועט שבא אל פיהם, דאג הבן קלמן דוד להשיג בדרך לא דרך. בדרך כלל, נהג להתגנב למאפייה שבעיירה בשעת חשיכה, שם היה ממתין בסבלנות עד אשר ייזרקו שאריות הלחם הישן שנאפו לפני