חגים סביבו ולו אין מהם מנוחה. על השמש שלו שלפעמים לא מאירה ועל הירחים שמשתוללים כאשר הם לי על מה שקורה לו, שם למעלה, אבל היו פעמים, שכשהבטתי בו ולא היה לי מה לספר, הוא היה מספר ומניח את נפשי. והוא כמו באיתות מורס היה משיב בניצנוץ זוהר, "קיבלתי 5:5" על החברים, הלימודים על ההורים וגם על  ההיא עם הצמות והסיכה. בשקט בלב, מעביר לו מחשבות. בלילה בלילה כשכולם כבר הלכו לישון, הייתי מביט בו, ובשקט הוא גם היה תיבת הוידויים שלי. אף שם חיבה נתתי לו, ולא איזה מספר מנוכר כמו לשאר המנצנצים. מקום. הוא לא הופיע בשום מפה של גרמי השמיים ומיקומו לא הוזכר בשום מצאתי כוכב, והוא היה רק שלי. רציתי לחלוק עימם את סודי. לטלסקופ מקולקל אי אפשר לתקן פנצ'ר תרצתי, אבל האמת היא שלא הסכמתי. כל הילדים בשכונה קינאו בי ורצו להציץ דרכו אבל אני לא העשירי מתנה טלסקופ. כשלכל הילדים קנו מתנה אופניים, אני ביקשתי ליום הולדתי גם כוכבים. ובשמיים הייתה שמש שהילכה והיכתה והיה ירח ששינה צורתו והיו וכי מה רואה תינוק המולך שכוב בעגלתו? שמיים. כולם מתפלאים, אבל זה נכון, נשבע לכם. שמיים. כששואלים אותי מה הדבר הראשון שאני זוכר מילדותי,