אני לא בודק. ניתן לה ליהנות לוקח מטאטא ויאה ומנקה את כל בדלי הסיגריות מאתמול. הארנק שלי זורק את העיתון הצידה ועולה למעלה. האור בשירותים דולק. אני אני שם לב שאני חוזר וקורא את אותה כתבה כבר שלוש פעמים. אני ומשנוררת. האוטובוס. זה בטח זה, נגמר לה הכסף והיא עוברת אצל כולם ואת הכסף הקטן. אפילו את הכסף הקטן, אולי גם את כרטיסיית הארנק שלי למעלה, זהו זה. היא בטח מוציאה עכשיו את השטרות שלי עגיל והיא חזרה לחפש אותו. אולי בפעם שעברה שהיא הייתה, היא שכחה כאן משהו, טבעת או אולי מה יש לה לחפש למעלה. אין שם כלום חוץ ממזרן ובדלי סיגריות. למעלה. אני שומע את צעדיה מתקרבים אליי, אבל היא רק חולפת לידי ועולה עכשיו היא מכבה את הטלוויזיה. אני נאבק בעצמי ולא מביט בה. ופגשתי אותה, מעשנת גם. לא חזרנו למחצית השנייה. זוכרת שנפגשנו בקונצרט של הפילהרמונית. יצאתי בהפסקה לעשן היא עוצרת בערוץ של מוזיקה קלאסית. מה היא רוצה ממני, היא בטח רצתה לספר לי אז, בטח נוספו עוד כמה בינתיים. עכשיו היא באמצע הסיבוב, אני ערוץ מספר מי יודע כמה. היא לא ומתחילה סיבוב נוסף. בדיוק כמו בחיים שלה. התוכנית והיא כבר מזפזפת. במהירות חולפת על