משפחה ונוצר עם.  אבל יוסף לא יבין: היא נפרדה ממנו בחייו, וגם במותו תהיה נפרדת. הוא לא יבין את האימה שבידיעה שגופך נשמר לעד לצד גופה המתכלה. הוא לא יבין שיעקב בוחר להיקבר במערה, רחוק, משום שאת הבדידות הנצחית החנוטה הוא לעולם לא יוכל לשאת בקברה של רחל. כי עזה ממוות בדידות. יוסף לעולם לא יוכל להבין זאת. יעקב חושב בעצב על השנים האבודות, על כל מה שיוסף לעולם לא יידע. אז, בכנען, רצה שבנו ימשיך אותו, אבל כעת יוסף מצרי, וחייו נוחים מכדי להבין חיים של אהבה מוחלטת על סף באר. "גם בנך כבר לא מבין אותנו" הוא ממלמל אליה בלי קול, ושוב רואה את עיניה, כמו אז מעל המים, ובעיניה סולמות ומלאכים.)