שבת בבוקר בית מלון זול בחורה יושבת על המטה , ישיבה מזרחית , היא צעירה ויפה , שיער שחור ארוך ארוך וחלק , לבושה בתחתונים. במיטה שוכב בחור , שיער מחומצן עד אימה , סיגריה בזווית פיו , כובע אוסטרלי ירוק על ראשו. הגר: אז... אתה לא אוהב אותי? ערן: אוהב. אוהב.... הגר:באמת? ערן(קם ,הולך לשירותים , מטיל מימיו על מכסה האסלה הסגור  מגרד בישבנו בבהמיות): באמת. נשבע. בהן צדקי. הגר: אני חושבת , אני חושבת שכל המצב הזה הוא מלודרמטי מעצם היותו. החיים המזויינים שלנו - זה לא באמת , זה טלנובלה.. ערן (חוזר למיטה , מדליק סיגריה חדשה ולובש את משקפיו): אה? הגר: אתה לא מרגיש , אנחנו לא קיימים ברצף התרחשויות ממשי , גל הסינוס האידיאלי שלנו נמצא בהפרש מופע רחוק מזה של הקוסינוס הקוסמי , אנחנו תסריט רע ערן : אז תמצצי לי הגר (עם זין בפה, מפגינה יכולת דיבור מרשימה , נזהרת שלא להקדים קנה לוושת) : אתה מבין? (שלוק) זה כאילו יש איזה תסריטאי , ממש דלוח (שלוק) שכותב עלינו במליציות מטופשת (ערן גומר לה בפה , היא קמה ומרוקנת את תכולתו-תכולתה אל הכיור , ושוטפת ) ערן: הגר....? הגר: מה? ערן: את באמת אוהבת אותי? הגר: לא הקשבת