עידן. אוהבת תמיד =( הבסיסטית, הקלרניטנית, הקנטרנית והפסימית הכי אופטימית בעולם. למשכית, חברות אחת לא עוברת אנחנו שתיים והיא שם לבד משחקת אתנו תופסת? אז מה אם שפיות קנטרנית של עולם מבולבל אני המקל, אני היד המושטת בין ירוק לורוד, בך עצמך למחר ותרגישי עצמך מתנדנדת ואם אי פעם תפער בך תהום את השפיות הזו, בעצם, אותי רק תודה שאת מחזירה לי כל פעם מחדש שיגיד לך את שרציתי אולי זה לא שיר אלא מכתב מציאות יותר מעניינת ולא מושלם זה מוטיב לחיים שתומך בשפיות שקורסת נשארת איתי כמקל נדודים וחברות אחת לא עוברת והזמן עובר, ועוברים גם כולם משחקת אתנו תופסת שפיות רגעית של עולם מבולבל ועוד תהום נסגרה לה ברגע איך אני מרגישה באותה הדקה אך מבט פסימי אחד, שיודע בולע אותי אל עצבות עגומה של שתיקה היה נפער אליי ובולע ואם לא היית, תהום נעורי אותו היום, שנה שונה