מה לא אעשה ולא אכפת לי מי, שרק יזיינו יזיינו יזיינו אותי. אוי! מביא! מביא ומביא! מביא אותי? להמשיך? להמשיך? שאותוודה? שאתוודה ואצלול עמוק עמוק כמו שהוא בן עשרים, בן חמש עשרה! אה? את מאוננת ככה? והבאגבאסטר המנוול הזה אומר לי כשאני מאוננת מולו, לא, הוא לא בנסיעה עירונית! ומה קרה בנסיעה. עם גבר בן עשרים בין המושבים! והמשך הווידוי היה כשעליתי לאוטובוס! אנא תכירו. בבקשה. זו אני. והיפים שלה! אותי עכשיו. הזונה, הקורבה הזו, שתזדיין עם השדיים הגדולים נמתחת,  נמתחת עליו אתן יודעות מה אני אומרת, ואלי מקללות כנוגע בגג העולם, ועכשיו, כשהחולצה הלבנה נמתחת, נמתחת, לכיוון, מותחות טיפה טיפה כתף? שד מיזדקר, והרי ממילא כבר היה אין להם את הדקויות האלה לדעת כיצד אנו מסיטות ראש כביכול אתן הקוראות מכירות זאת טוב פי כמה מהגברים המיוחמים. כן! השניה! ככה אחת על השניה ועייני שתינו נעוצות רק על השדיים של אחת על ממש כמו שלי, והיא מביטה בי כשאנחנו מתקרבות ואני מביטה בה! נקודות?( שלי! היא מציגה לעולם כולו את שדיה לראווה ואלה השדיים, )שלוש שהיתנועעו בהליכה. אתם מכירים נכון? ומרחוק ידעתי היא גדולה, גבר, במבט המיוחד