כנה. משחק אוהב. כי הרי אי-אפשר באמת, והיא לא תעשה את זה, להיות חשופה לגמרי ונתונה לשליטה. למרות שיש בה גם צד אקטיבי במשחק המינים, אבל וקצת יותר פאסיבי, שאותו היא מנסה קצת לכסות כדי לא להיראות כנועה ונזקקת, משתוקקת, מה שהיא באמת.  היא מודעת ליופייה, למרות שהיא לא הייתה מגדירה אותו כמשהו יוצא מהכלל, והיא גם יודעת שהפנימיות היא זו שקובעת. לכן היא קצת שחקנית, כל-כך שחקנית, שלפעמים נדמה לה שהיא לא משחקת כלל. היא יודעת שהיא היוצרת של עצמה. ועמלה כל הזמן ליצור את עצמה ולתחזק. לתחזק ולברוא אבל מתוך מה שכבר יש. כי קשה מדי, וגם מסוכן מדי, לברוא יש מאין. היא יותר מורכבת ומתוחכמת מהתדמית שהיא מנסה ליצור. אנשים מבחינים בזה. לפעמים היא יודעת שהם מבחינים, אבל עדיין מנסה לשמור על קלילות. כמו משחק שהיא מזמינה אותם לשחק עימה. כמו - "אל תגידו את האמת הכבדה שלי, אני לא רוצה לראות אותה וגם אתם לא אמורים לראות. ואם אני לא רואה, אתם בוודאי לא. אבל בסוד, כולנו יודעים שהיא קיימת." אמרתי בסדר, אם אתה לא רוצה לקרוא את הסיפור שלי אני מתאבד. לא! הוא צעק, אני אקרא, אני אקרא! והוא באמת קרא. והוא קרא וקרא וקרא,