היה אף אחד שיבין אותי, שיהיה שם ושיקשיב. ובמקום חצי שנה, והייתי כל כך לבד...עם כל כך הרבה חברות, ידידים וראיתי אותו אולי איזה פעם אחת אחר כך. בכיתי לאחר מכן איזה שמישהו באמת אוהב אותי. אבל הוא לא, הוא אף פעם לא היתקשר, כך טוב, כל כך מיוחדת, כל כך נאהבת... פעם ראשונה שהרגשתי קרה בגיל 31 וחצי, מוקדם מדי , אה? אני יודעת, אבל הרגשתי כל כולם, מסתבר שאני לא שחקנית כזאת טובה... הזיון הראשון שלי להרזייה. 3 חודשים של בולמיה, עד שנמאס עלי כל החשדות של מהדיאטה כבר התיאשתי- אז החלטתי להקיא, הדרך המהירה והבטוחה אישפוזים, חזרתי למשקל הנורמלי. עכשיו כבר התחלתי לאכול, רזיתי 51 קילו, בקיצור נהייתי אנורקסית, אחרי טיפולים ומספר ז' שקלתי 25 קילו- החלטתי שאני זקוקה לדיאטה, תוך חודשיים לה בחיים. כשהייתי באמצע החטיבה הייתי שמנה, מאוד שמנה, בכיתה שנחרטה...אל תחשבי שאמא שלי מכשפה, פשוט אין לה סבלנות, קשה חולת נפש, הקטע הזה מהדהד בזיכרוני כל יום, כל שעה, מן צלקת הייתה צורחת עלי שאני אשתוק, והייתה קוראת לי חולת נפש... הייתה באה לחדר שלי ובמקום ללטף ולחבק ולשאול מה קרה, היא אחרי בית ספר וצורחת בקולי קולות כדי