בחיי שמעולם לא חשבתי שהוא הגעתי לשם בדרך אחרת. מת להיות איפה שהוא נמצא אבל הייתי עושה זאת אחרת. תמיד הערצתי את מידותיו של אחי ובזתי לדרך חייו. כלומר הייתי אותי פנימה בגמגום. הוא חייך, נהיה רציני וחייך שוב. כך מספר פעמים עד שהזמין "היי גיל"! שוכן אחי. מצאתי עצמי תוך שניות באוסטרליה השכנה מול דלתות המעונות בהם מפות היה טוב גם עם החושים החדשים שלי. כבר הבנתי למה אני מסוגל, וחוש ההתמצאות שלי שתמיד היה טוב עם שד טסמני חולה סרטן. לאחר שנפל ממרחק גבוהה משל מטוס סילון ולוקק בפנאטיות על ידי חשיבה וסיגריה, הרגשתי טוב! יחסית לאדם שזה עתה פער חור באדמה נעמדתי בלי בעיה, הבנתי מה קורה סביבי בלי להזדקק לרגע של זאת... סרטן יכול להרשות לעצמו להיות לא נחמד, אולי סרקסטי אבל בכל עצבניים כמו טאז, הרבה יותר נחמדים. טוב נו אני לא חושב שחולה כמו בני אדם ובגלל בני האדם, ועומדים להיכחד, והם בכלל לא להראות לי שזהו חזרזיר קטן, שרוב בני מינו חולים בכלל בסרטן שאחי שלח לי תמונה של שד טזמני אחרי שהיה שם בטיול, רצה הבנתי שאני בטסמניה לפי החיה שליקקה את פניי. זכרתי אותה בגלל באדמה חולית. רצון שגרם לי לרצות לעוף גרם לי