במתח לקראת התוצאות. בסופו של דבר, כשהגיע המכתב מעט מתה. מורכב מציורים שבהם את מופיעה: חולמנית, חולנית, יפהפייה, עוד ידעתי שאני חייב להתקבל לשם. הכנתי תיק עבודות מכובד, רובו סיפרה שאת בבצלאל. פגשתי במקרה את נגה, החברה הכי טובה שהייתה לך בתיכון. היא קורה לך, אם את מצליחה בחיים שרק התחילו. היו מחמיאים לך מדים, אבל בעצם כל דבר מחמיא לך. לא ידעתי מה לצבא והצטערתי שלא היית שם אתי. לי לא היו תכניות לעתיד. לא ידעתי מה לעשות עם עצמי. הלכתי ודווקא אז התרחקת ממני, למרות שהייתי היחיד שבאמת רצה אותך. בגיל שבע-עשרה לא נראית אטרקטיבית בעיני אחרים, רק בעיניי. לא היה חלק בו. דאגתי לך וניסיתי לעזור, אך היית תקועה בעולם פרטי משלך, ולי למדת כל כך הרבה עד שבקושי אכלת והתחלת להרזות ולהחוויר. לצוואר, עם שביל מסודר בצד. עם כל התדמית הרצינית שאימצת, גם החלטת לספר את השיער עד יהיו לך. האם גם אני הייתי כלול בתכניותייך העתידיות? להיות מעצבת פנים, לגור באיטליה. אולי החלטת אפילו כמה ילדים התחלת להשקיע בלימודים ותכננת כל פרט קטן בנוגע לעתידך. החלטת כאן את בת שבע-עשרה. השתנית הרבה מגיל חמש-עשרה. כאן כבר אבל את כל כך