כל אחד לבדו. הביחד שחשבנו שאפשר לחוות על כל זיכרון, וכל על כל געגוע אתה, תדמע עוד הרבה אבל אני לעולם לא אפסיק וגם סליחה יקירי, סליחה. "בבקשה, רק תפסיקי לבכות" לאחר ש]בזרועות אחרים[ למדתי רוך. הפצועות, ולמחנק התמידי בגרון בשלך, ולפרקי הידיים מחדש לצריבת העור כשהוא מתחכך אין טעם להתרגל אהבתי, ואוהב לעולם ולא בארון, ולמרות ש גם לא מתחת למיטה כשתחזור אני כבר לא אהיה כאן הפחדים שיצרנו כל אחד לבדו. וכל הנגיעות, וכל על כל השיחות אתה, תחשוב עוד הרבה אני לעולם לא אתגבר וגם כמובן יקירי, כמובן. "אני אוהב אותך תאמיני או לא" אולי עכשיו אפשר שוב לנסות? ברקע, מתלבט, והולכים ואתה נשאר שם גם את זה כבר עברנו, הם באים כמו תמיד, אתה זוכר ש ומישהו חדש ילטף לי את הראש כשתחזור אני כבר לא אהיה כאן הכאב שעשינו כל אחד לבדו. וכל הספקות, וכל על כל השנים אתה, תחשוב עוד הרבה אני לעולם לא אשכח וגם כמובן יקירי, כמובן. "דנה, אני ואת זה לנצח נכון?" את מה שנשאר. עמוק מספיק אני מחפשת איפה להטביע להתעורר. כבר כמה חודשים ש יש לילות שמהם בלתי אפשרי