אליו, אבל בחצי השעה הזאת תמיד גורמת לי לתובנות הכי עמוקות בחצי שעה הזאת. כי את הטבע אותו. בחצי השעה הזאת אני הכי אוהב את הטבע בעולם, האקסטה יפה שכמעט רצתי לתוכו. רציתי להפוך לאחד עם הים, רציתי להרגיש היה כל-כך יפה, כל כך-טהור, וכל כל נכון. הייתה לו חזות כל-כך לקום ולטייל. כולנו ככה למען האמת. התחלתי להלך על החוף, הים אפפעם לא הבנתי למה, אבל ברגע שבא הבום, אני מרגיש תמיד צורך תמיד את החצי השעה הראשונה של ההידלקות אנחנו מבלים לבד. לטייל לו. העיניים של כולנו נפקחו בו זמנית, כל אחד קם, לקח סיגריה והלך ויותר מהר. ואז בום. זה תמיד מגיע אחרי 05 דקות, תמיד. אורגזמה הם מתקרבים לשיא. הם מתעופפים יותר מהר, ויותר מהר, ואז הם מתחזקים, לאט ובטוח, מעופפים להם יותר ויותר מהר, וכמו לאקסטזי, אני בטוח שהייתי מבלבל אותם עם סתם כאב בטן מינורי. הם לקחו אקסטה ולא אני. הם מתחילים חלש, אילו לא הייתי רגיל יכול לראות אותם מולי, מעופפים להם בעליצות בבטן שלי, כאילו של אושר, של ציפייה, הם הפרפרים הכי פיזיים בעולם שאני כמעט דקות הפעם, הפרפרים. הם הכי לא פרפרים של התרגשות, הם פרפרים ואת הסיגריות, ומחכים לאקסטזי