האפורים... איך אפילו הדברים הקטנים האלו שאני כותב נעלמים להם בשמיים הקטנות האלו נעלמות ונהרסות. לא מנעה את כל השואה הכבירה הזאת... איך כל יצירות הספרות איך מגלים אנחנו שהאמונה באל או בשטן, האמונה במחשב או באדם איך כל ההישגים הקטנים שלנו נעלמים איך קיימונו הפשוט נעלם... כביר לא יהיה עוד הישג מרשים לגזע האנושי... לא תהיה מחשבה אנושית לא יהיה ניצוץ גאוני לא יישאר עוד פסל לא יהיה מי שיקיים אותו... הוא אפילו לא יתקיים. לא יהיה לו את מי לקצור עוד... יישאר רק קוצר הנשמות הבודד... השוליים המוזהבים הכל יעלם... היקרות שלהם המכוניות האופנתיות כרטיסי הביקור הלבנים  עם שלהם כל השאיפות לעתיד יעלו בעשן אפור מחניק. כל החליפות כל הבגידות, האכזבות של אותם האנשים יעלו באש... כל החלומות הקטן ליד השולחן יעלו באש התופת, מה יקרה לכל הניירת הלא חשובה שנזרקה לסל חשבתם מה יקרה לכל אותם המשרדים הקטנים של אותם האנשים כשהם מרוויחים את כספם ביושר וגרים במערות הקטנות שלהם. מה יקרה לכל אותם האנשים הקטנים שהולכים לעבודה כל בוקר, כבירים?