לפחות השלווה האהובה שלי איתי... אינכם יודעים כמה אתם מפסידים כשאתם שם ולא פה! אך כמה שחבל שלעולם לא תבקרו אותי... אך כמה שחבל שהעולם הזה קיים רק בתוך ראשי. אני נשאר לבדי לעקוב אחרי הזרם. שוחה בים הלחישות... היא קמה ועוזבת. ואני לא אומר לה כלום. אך זה בסדר. בשלב שבו איני מסוגל יותר למלא את ריאותי בטעם האנרגיה שלה ושממנו... אי אפשר להתעלם! את הראש אל כתפי ושולחת רטט עדין ומצמרר לכל איבר שמבין דבר עלי כשהאנרגיה שלה אוהבת אותי בליטוף אוורירי. ואז היא מורידה כשהיא יושבת איתי בעננים, אנחנו אף פעם לא מדברים, היא נשענת מהשלווה להצטרף אלי לצפייה הממושכת. אני מסתכל למטה ורואה את הסדר של הדברים. לפעמים אני מבקש רק על הפרחים אין להם מה להגיד, מרוצים תמיד מהיבול... האדם. כמו סרט פורנו זול בלי עלילה. ראשים אל העולם של האדם וצופים בסרט שעלילתו תמיד רק על בני הציפורים החוצפניות שמבקרות מדי עונה. לפעמים הם מורידים מרשרשים בזיגזג ומרכלים על כוס ענבר. הנושא הבוער הוא על בין עץ לעץ יש לחישות צרודות ועייפות מהישיבה הקבועה. העלים יוצאים להירטב מעט ולהתקרב למשתין הדגול. בסרטים יום שכזה תמיד נגמר בדיכאון, אך