בלב ומציפה אותו כואב. רחוקה מהדלת, רחוקה מהמטרה... מהאושר. המועקה חודרת כבר לא על הענן. נפלתי שוב. אני על האדמה הקרה וכול גופי ניצבת לפניי אבל פתאום דמעה מציפה את העין. נפלתי ארצה, אני תוך העננים. אל תוך העננים היפים, הלבנים, הרכים... דלת זהב בתוכם. רגע אחרי זה מרגישה שיש לי כנפיים ואני עפה איתם אל המלנכולית הזו. מעופפת איתה, נסחפת אל תוך הצלילים... טובעת השירים, עוצמת את עיני, מרפה את גופי ונושמת את המוזיקה