להגיע מהר ככל האפשר אל היעד, על מנת שיוכל לפתוח לבסוף את מעילו, להוציא את צרור הכסף הטמון לו בחזהו, ולבדוק שעדיין קיים הוא בשלמותו, מה שלא יכול היה לעשות כאן, בפומבי, לעיני כל. מנדל, מנייה, צבי ורוז'ה הקטנה לא יכלו לשאת עוד את העמידה הממושכת, והם פשוט התיישבו על גבי המזוודות והצרור הרטובים, עד אשר תגיע הרכבת המושיעה. ארבעת הילדים היו רעבים מאוד, לאחר שאת ארוחתם האחרונה זכו לסעוד לפני שעות רבות, בטרם יצאו לדרך.    לבסוף, לאחר ששפרינצה, גרוינם וארבעת ילדיהם המתינו בעמידה מספר שעות בין ההמון היהודי אשר התקבץ בתחנת הרכבת, ללא מזון ושתייה, רעבים, צמאים ורטובים מכף רגל ועד ראש, נשמע לבסוף קול שקשוק הרכבת הגואלת, אשר בזמנים קשים אלו של מלחמה, תנועת הרכבות לא הייתה סדירה, וזמני הגעתן ויציאתן לא היו קבועים.  מייד משנפתחו דלתות הרכבת, האיצו החיילים הסובייטים בהמון היהודי לעלות מייד אל הרכבת, אלא שאלה לא היו זקוקים לכל "עידוד" שכזה. ההמון היהודי, הרטוב והרעב, עט כמוצא שלל רב אל פתחי הרכבת, שהיוותה כעת מקום מחסה מפני הקור והגשם העז, ובתוך זמן קצר לא נותר איש מחוצה לה. גרוינם נאבק לרכז את כל בני