אני שונאת טיולים שנתיים. רע. אני שונאת טיולים שנתיים כי מאז שאני זוכרת אותם- זה פשוט דבר החינוך שלושה ימים. אני שונאת טיולים שנתיים כי אני צריכה להיות ברשות מערכת ואף אחד לא אומר לנו למה ומדוע. פשוט חייבים. אני שונאת טיולים שנתיים כי אנחנו חייבים לעשות משהו מסויים, אה, שכחתי- כדי להגיע אליו אני צריכה לעלות את ההר ההוא. אז היכן החינוך שאנחנו צריכים לקבל? הכל מתחיל כאן בחינוך לקוי, ואם יש לנו מחנכי כבר מכיתה א'- הנוף, כי זוהי המהות של טיולים. להעיד- שאני נהנית תמיד כשיש לי זמן לעצור לפעמים ולהסתכל על במשפחתי יש מסורת של טיולים, בדרך כלל לנחל דוד, ואני יכולה המדריך, מה שהפך את הטיול למאוד נסבל. היינו צריכים לעקוב אחד אחרי השני כל הזמן, ולהקשיב להרצאות נכנסנו לנחל. אז אי אפשר שלא להנות מהנחל, אבל בדרך עצמה- מטעני- הלכנו את נחל דוד ונחל ערוגות. סתם עלינו ועלינו ואז וגם נחל דוד- בטיול השנתי דאז, שהיה בכיתה ה' אם זכרוני אינו נהניתי מאוד בכל הירידה, הרבה יותר ממתי שהייתי חייבת. לי כייף בשביל הנחש! כמובן שרציתי את הרכבל אבל בשניה האחרונה התחרטתי, ובאמת שהיה מההר היתה לי אפשרות- רכבל, או שביל