בוודאות מה הוא. הריח של הבושם שלו, סוכריות טופי ועוד משהו שאני לא יודעת אבא ואני יודעת שאת אותו ריח מיוחד אני אקח איתי עד הקבר-הריח של אבא ולעולם אני לא אוכל להריח את הריח שלו, לפחות עד עכשיו. שאפילו שכולם אמרו לי שזה לא נכון אני יודעת שאני הרגתי את אוכל לחזור הבייתה עם השער הארוך שלי. ואני יודעת עד היום שמספרה תסגר פתאום כי הספר יהיה מצונן או שמשהו אחר יקרה ואני דיברו ורק אני ישבתי וחשבתי בשקט שהלוואי שמשהו יקרה כמו נסענו במכונית, אבא מקדימה ליד אמא, ואני ושגיא מאחורה. כולם שלו, סוכריות טופי ועוד משהו שאני לא יודעת בוודאות מה זה. לא יכולתי לסרב לחיוך שלו, שהיה מלווה עם הריח שלו. של הבושם אבא שאל אותי בחיוך גדול, אם אני רוצה להסתפר. ואני מגיל קטן במקרה הזה. היה לי כבר שער ארוך ארוך ולא רציתי לקצר אותו אבל אהב תספורות קצרות אפילו שאמא לא אהבה ואני הסכמתי עם אמא הפוליטקה שלו אפילו שלא הבנתי מי זה מה. אני זוכרת שתמיד אבא סוכריות לפני ארוחת ערב, מנהג שאמא שלא אהבה, ותמיד הסכמתי עם ולשגיא, תמיד רציתי להסכים עם אבא בכל דבר כמו למשל לאכול הוא. ביני ובין אבא היה גם את אותו קשר מיוחד שהיה לאמא