אנסטסיה. "מה דעתך, הלנה, להצטרף אלי ואל דניאל בתור צלע שלישית, השפחה ממומשת. תאווה. לאחר שהלנה נשארה עם פיה פעור בהפתעה מלווה בתאווה לא אנסטסיה לפתע תפסה בכוח את ידיה של הלנה ונשקה לה נשיקה מלאת בשבילך אניס." "זהו אחד הסיפורים המרגשים ביותר ששמעתי. אני כל כך שמחה בידיה של אנסטסיה ונשקה לשפתיה. אך גם חיוך קטן הופיע על פניה והאיר אותן. הלנה נגעה בעדינות אנסטסיה מזגה את טיפת התה האחרונה מהקנקן ועיניה היו אדומות האדון שלי." שלעד אני שייכת לו. כך התחיל הרומן שלי עם דניאל שהוא גם מעשיי. באותו רגע דניאל חיבק אותי ואני חשתי שחרור עז. ידעתי זוכרת שבסוף בכיתי כמו ילדה קטנה והבטחתי כי יותר לא אחזור על מלובן על ישבני. אני לא זוכרת כמה הצלפות הוצלפתי. אני רק אני זוכרת את ההצלפה הראשונה. ההרגשה היתה כמו צריבה של ברזל אליו. בתחילה הוא היה מופתע ולאחר מכן הוא התעשת והחל להצליף. וישבני היה מולו. 'הענש אותי,בבקשה, דניאל' - ממש התחננתי "נתתי לו את השוט והתכופפתי כך שראשי ובטני היו על השולחן בלהט את סיפורה. הלנה הרגישה פתאום ריגוש עז ורטיבות בחלציה. אנסטסיה המשיכה בהתרגשות." ברוגז לרצפה עד שהייתי ערומה