אותה. העז. נושף. אני שותק. לוקח שאיפה מהסיגריה, מסתכל על הקו הדק של האדום לאן מכוונות השאלות שלה.( או אחר, והיא משדרת לי כל הערב רמזים לא דקים, וברור לשנינו )אני יכול להבין אותה. אחרי הכל אנחנו במצב אינטימי מסוג זה נשענת אחורה, נשמעת מאוכזבת משהו. מסתכלת עליי במבט מבולבל. "אה.. אתה מחכה לה...? אתם כאילו נשארים ביחד כזה?" עונה ביובש, עיניי מחפשות אחר המצית. - חצי שנה, שבעה חודשים... מנסה להישמע אכפתית. "ו... לכמה זמן היא עזבה?" לשולחן. מסתכל למעלה, מוציא סיגריה מהחפיסה, משליך את הקופסה חזרה - כן. היא מנסה להסתיר את התלהבותה. נוטה מעט לכיווני. "באמת?" אני עונה, מושיט יד אל חפיסת הסיגריות המרופטת מעט. - עזבה את הארץ... שואלת בקול מהוסס. "אז תגיד, מה עם חברה שלך?" אני מביט בכוכבים, היא מביטה בי.