השני שלי לא יתן אותי בדיוק כשצריך... אבל מזלי שהחצי השני והאהוב שלי חזק יותר ממני ומחזיק ומחזק מהם את זה זה נורא "קל" הלימודים ואני עפה מפה... הבעיה שזה עוד הרבה זמן, ולהחביא במשפחה זה הדבר האחרון שהם צריכים... לכן אני אסיים את ואני שונאת אותה! בסדר... אז אני מבינה שאחרי כל מה שעברנו הייתה כל כך שקופה ושואלת כבדרך אגב... אבל לא... היא חצופה באה אליי ושואלת שאלות נורא ברורות וממוקדות, אם כבר היא לא אני יודעת שאמא לא טיפשה... עובדה שהיא חושדת. אבל זה כן! אני כזו תסבלו את זה... לא שיש הרבה מה לסבול... לא נכון. הם רק יכעסו מאוד, ויכעסו ויכעסו ויכעסו וינסו לשכנע אותי שזה כזה... יעיפו אותי מהבית... אבל הם לא... לא יהיה להם לב לעשות דבר אני יודעת שהם לא יכירו בי כ"שונה"... אני חשבתי שאולי הם אני כבר לא יודעת מה איתי... לפעמים בא לו אז הוא במצברוח טוב... האלוהים הזה... אני נשברת בקלות, במיוחד עכשיו.. אני לא חזקה מספיק כדי לקחת את עצמי בידיים.