המשרתים פתחה את דלת הבית לרווחה ונתנה לי להיכנס, "בוא אחריי." היא פקדה והובילה אותי במסדרונות השונים של האחוזה הגדולה, "שמי הנרייטה, ואני רבת המשרתים. בהחלט, הארובות צריכות ניקיון יסודי, עבודה רבה עוד לפניך. קודם תיפגש עם בעל האחוזה, הוא יבדוק אם אתה מתאים ויסביר לך על המותרות והחובות שלך כאן, אחר כך ניפגש בשנית." נעצרנו מול דלת גדולה וכהה, הנרייטה נקשה קלות ומן החדר עלה קול גברי ורועם. "אדון רוברט, הגיע לכאן מנקה ארובות בקשר להצעת העבודה." "היכנסו." ענה הקול, הנרייטה ואני נכנסנו אל החדר.  היה זה משרד גדול שעל קירותיו תלויות ספריות מעץ כהה מלאות בספרים גדולים ועבי כרך, הרצפה מכוסה בשטיח אדום ארגמן ובמרכז החדר שולחן רחב וכהה אשר מוצף בניירות ורשימות, מול השולחן ישב אדם בשנות הארבעים לחייו, משופם וזועף, לבוש חליפה מהודרת, כיאה לרוזנים, "אחר הצהריים טובים, הנרייטה, והנער, מה שמך?" "וויליאם, וויליאם רוק." "יש לך שם טוב נערי, מה לגבי החוזק שלך? אתה מוכן לעבוד עבודות מאסיביות?" "התנסיתי בזאת כבר בעבר." "באמת?" "עבדתי בבית של רוזנים אחרים עד לא מזמן, הייתי שם שלושה חודשים עד שסיימתי את עבודתי