הצבא האוסטרו-הונגרי, לבושים במדיהם ורכובים על סוסיהם. באחת, ירדו שלושתם מסוסיהם ופלשו אל הבית. אחד מהם, אשר ענד דרגות קצונה על כתפיו, שלף מסמך מאמתחתו והקריאו בפני פסח ומרים:  "מאחר והאזרח, חיים דוד פייט, אמור היה להתייצב לשירותו הצבאי בצבא הקיסר לפני כחודש ימים, ומאחר ולא עשה כן ע"פ הצו אשר נמסר לו, יעמוד הוא, חיים דוד פייט, למשפט בפני ביתˉדין צבאי. זהו צו המורה על הסגרתו לידי הצבא האוסטרו-הונגרי". - "היכן הוא?" - שאל בקול תקיף את פסח. "אינני יודע" - השיב פסח לנציג הצבא. "הלך מבלי שוב". הקצין לא השתהה זמן רב. הוא סימן בידו לשניים האחרים להתחיל בחיפוש בחדרי הבית ואלו, מבלי אות אזהרה, פתחו באחת את דלתות החדרים ופלשו לתוכם בעוד בני הבית מתעוררים בחרדה משנתם. לפתע, מצא הקצין דלת נוספת באחד החדרים. היה זה חדרן של הבנות, חנה, אסתר וגולדה, אשר שם הייתה הדלת הנוספת אשר הובילה אל האורווה. "בואו הנה, מכאן, מכאן..." - הורה לשניים האחרים. השניים האחרים הצטרפו אל הקצין ופלשו אף הם לחדר הבנות, לאחר שזרעו הרס רב בשאר החדרים. הקצין בטוח היה כי בעוד דקה או שתיים ישים ידיו על הנער הסורר. הוא פתח בתנופה