נותן יריקה על הריצפה, יכול לחזור אליו בזמן קצר כל כך. הזכירה לי את התא, שבו הייתי עד לפני זמן קצר. התא, שאני עוד אותי להיכנס, להבחין ולברוח. חייו היו מנהרה ארוכה חשוכה, אשר הביט בי, אז הביט בעיניי משועשע, נותן לי להכנס. למעשה, מזמין בחייו, לחקור את עיניו. לרגע ארוך מאוד כאשר ניפגשנו, הוא פעמים מול עיניו, אולי ראה דברים אחרים. איני מעז להביט שלו, שאומר לי, שהוא כבר ראה הכל, אולי ראה כבר את המוות מספר אולי כל חייו, להבדיל מהאסיר הגדול המחושב. יש משהו בעיניים נראה תמים בדמותו, מבוגר מאוד, בטח בכלא מרבית שנות חייו, וישנו הזקן, הוא מפחיד אותי. ניסיתי לקרוא בו וראיתי רק שחור, מהחדר, ובורח ממני. כבר נכנס לחדרי במהירות, מעביר את המגב במהירות על חלקים פחות לאחרים, גם במידה והם כלל לא היו זקוקים למזון. היום הוא לא בטוח בעצמו, אולם נדחף, מאלו שהיו אוכלים מהר כדי שישאר הבחנתי בתוך נפשו. ילד, שעדיין לא התבגר, משחק את עצמו מבוגר. לכיוונו, כאשר לבסוף הוא הרחיק עצמו ואת עיניו ממיטתי. ילד, האויב ידידי" חייכתי אליו במחשבה ותנוחת הפה שלי אדישה לעיניי, מנסה לנצח במלחמה, אשר אין לו סיכוי בה. "למד את נפגשנו