ואם הם יכולים, למה לא בני האדם? והמים יכולים להשלים ולהתאחד. שזו התזכורת וההוכחה היומיומית לכך שגם הפכים גמורים כמו האש זאת אולי הסיבה לכך שזוגות רבים אוהבים לצפות בשקיעה: משום ולמרות כל זאת - השמש משתקפת בים. הזמן שהולך לאיבוד והוא נראה קטן מרחוק ואינסופי מקרוב. והים - צבעו כחול, אפשר להסתכל עליו שעות כשהנזק היחיד הוא מבלי להנזק וצבעה צהוב עז. היא זוהרת, מסנוורת, מבריקה, אי אפשר להסתכל עליה זמן מממושך השמש נראת עצומה מרחוק וקטנה כשהיא מתקרבת אלינו בזמן השקיעה, ואולי סוד הקסם הוא בשילוב בין הניגודים: וחוזר חלילה... שווה לנו! "חייה" הם בדיוק כמו חיי האדם: פעם למעלה ופעם למטה לחלוטין. ואנו נזכרים שהשמש איננה מעלינו ואיננה מתחתנו - היא והנה היא מולנו "בגובה העיניים" ואח"כ מתחתינו ואז נעלמת אולי זה בגלל השמש הזו, שנדמה לנו שהיא שולטת בשמים מעלינו - אותנו מעט... ללילה שיעצור את הכל, שיתן מנוחה לכמה שעות ולחושך שיסתיר אולי מפני שבסוף היום אנחנו כבר עייפים ומחכים בכליון עיניים את התקוה לעתיד שאולי ממחר יהיה טוב יותר... ולמחוק ביחד עם היום שהולך ונעלם והציפיה לבוקר, לזריחה שתסמל הכשלונות,