והעמיסה על העגלה, ומשהחל לנוע עם העגלה, הספיק לעשות צעד אחד בלבד. העגלה סירבה לנוע הלאה. שם, בין גלגלי העגלה הסתבכו צמותיה של הילדה ועצרו אותה מנוע, כאילו מוחות הן, הצמות, על הרצח הזה של ילדה שמעולם לא חטאה ולא פשעה, וכל חטאה בכך שנולדה לעם היהודי. יוסל לא ידע מה לעשות. העגלה סירבה לנוע והוא לא יכול היה לזוז. "זוז, זוז" - דחקו בו שומרי הגופות, ומשלא הצליח לזוז, החלו להכותו מכות נמרצות. לבסוף צץ מאן דהוא במקום ותער בידיו. מייד חתך את צמות הילדה, ובכך הציל את חייו של יוסל. אלא שלאחר המקרה המצער הזה, לא יכלו הם לצאת פטורים בלא כלום. הגופות, והאחראי האוקראיני על שומרי הגופות, איבן שמו, הגיעו למקום "העבודה" כדי לבדוק כיצד מתנהלת עבודת השמד. בו במקום החליטו כי אופן ביצוע ה"עבודה", משום מה, לא מוצא חן בעיניהם. הפעם החליטו על עונש "קל" יחסית, לא מוות בירייה ואף לא תלייה, אלא אך ורק הלקאה של 25 מלקות שוט על גב כל יהודי סורר, אשר לא ביצע את "עבודתו" כראוי. אלברט הוצב כרביעי בשורת המוכים. בטירוף חושים מוחלט, כשהם מכלים בהם את כל זעמם, החלו השניים להכות את העומדים בתור להלקאה. היהודי הראשון בתור,