 "ביי, יום טוב" היא אומרת וסוגרת אחריה את הדלת הוא מנסה למצוא מילים מתאימות. "נמאס לי כבר מאיתנו" היא מסדרת קצת את השיער הוא המום. לא מבין על מה היא מדברת. העגילים שלה בחור שלהם. "ישי אני עוזבת אותך" היא זורקת תוך כדי שהיא משחילה את אלי" הוא מבקש בלי לומר מילה. היא פותחת את הדלת של המקלחת הוא ערום מחייך אליה "תצטרפי ולא רוצה לראות אותו כנראה שזה נגמר או שזה אף פעם לא היה. זה הסימן הראשון. זה תמיד הסימן הראשון, כשאת קמה אצלו במיטה והיא שוב לא עונה.אין לה כוח אליו כל-כך מוקדם בבוקר. "אלונה" הוא צועק. היא לא עונה, הוא צועק שוב "תצטרפי אלי" היא מתלבשת. אבל היא גם ככה כבר צריכה לקום. היא מתגלגלת לצד השני של המיטה מסתכלת לראות מה השעה. מוקדם. כבר. הדבר הבא שהיא זוכרת זה הרעש של המים במקלחת. הוא קם לעבודה נוח לה אז היא ממשיכה להסתובב. היא מסיימת את הסיגריה שלה וחוזרת למיטה, מתעטפת בו, אבל לא בעצם מעדיפה שהוא לא יקום בכלל. כבר מכיר אותה קצת והדירה לא כל כך גדולה גם ככה. ואולי היא נחמד. הרגשה נקייה כזו. אם הוא יקום הוא יבין שהיא פה. הוא אויר טוב. קצת קריר ומתחיל לה עור ברווז על הרגליים אבל זה