כי ככה זה, רגשות לא ניתן לערוך מחדש. נכתב בלי תכנונים מוקדמים, בלי חשיבה מראש. ועכשיו... עכשיו אני מתחילה להתמודד. עיני יבשות, בדיוק כמו הלב היבש, העייף, הכועס, העצוב, דמעות שירדו וינקו את הכל. וישטפו את שאריות העצב.  עכשיו, נותרנו רק אני והוא - בלי הרי גם כך, לא נותרו בי עוד דמעות, שיזלגו להן בקלילות, העצובות. מספיק. גם לדמעות נמאס לזלוג כל העת, להרטיב את פניי העייפות, ולא בגללי. הבכי ההוא, ששטף את כל הכעס, הייאוש, התסכול והזעם, פסק לפתע,