אוהבת אותך, תבוא כבר" אמרה וניתקה. הוא את כולם" "בסדר" ענה וכבר חיפש בחצי עין על הכביש מכוניות לישון ואל תשכח, כשאתה מגיע, לדפוק לי בשקט על החלון שלא תעיר אבל זה ייקח לי הרבה זמן" "טוב" התרצתה "אז אני הולכת בינתיים האינסטינקטיבי הזה במוח ומייד אחר-כך את תשובתו "טוב..בסדר, שעתיים אתה פה וזהו!" עודד יכול היה לשמוע את ה'קליק' התחילה להתעצבן "תקשיב לי טוב כי אני גמרתי לשחק משחקים. עוד אלייך עם האוטו של אבא שלי מחר על הבוקר" עכשיו עינת כבר באמת עכשיו, אולי אני אסע הביתה שלי? זה הרבה יותר קרוב. אני אבוא לעשות עד אז?" "אבל עינתי אני אומר לך שזה מסוכן לתפוס טרמפים רחוק? אוף, יעברו לפחות עוד שעתיים עד שתגיע, ומה אני אמורה אותה "מה זאת אומרת יותר קרוב לבאר-שבע? אתה יודע כמה זה לקחת בשביל להגיע אלייך?" החלק האחרון של המשפט בכלל לא עניין "לא. זה יותר קרוב לבאר-שבע. את יודעת כמה טרמפים אני צריך תל-אביב?" שאתה יכול" ענתה "איפה זה בכלל צומת קסטינה? זה לא ליד כבר שתיים-עשרה בלילה עכשיו, אני לא יכול להגיע אלייך" "בטח בשיחת טלפון שנעשתה אי-שם מהדרום לאי-שם בצפון "אבל עינתי זה לעצום עיניים ולסבול הכל,