עלינו. חולמת עלייך... ונרדמת. מניחה ראש לאחור החיים. את ה'בוקר טוב' שלך, שפותח לי את היום כזריקת אנרגייה להמשך לשמוע את קולך שוב. מחכה לצלצול ממך. זוחלת לעבר הסלון ומתיישבת מול המזגן, על הרצפה הקרה. מעבירה מגבת על השפתיים. מנגבת את הדמעות, שעוד מקודם החלו להציף. וחושבת עלייך, עליי, עלינו. מחייכת קלות. מתיישבת על הרצפה בעיניים עצומות. עוטף אותי. שוטפת פנים, וגל עצום של בחילה ושל ההרגשה הרעה של מקודם, שוב עוצמת עיניים - רק לא להביט שוב במראה. אוזרת כל כוח אפשרי ומתרוממת למעלה ומסתובבת. שהבטחתי לך... שמזל שיש לי אותך. כמה שאת אוהבת אותי... כמה שאני אוהבת אותך. חושבת עלייך, כמה שאת יפה. שוב מתאפקת. כורעת ברך ועוצרת. מרימה את המכסה, נעמדת מול האסלה , נחנקת, תופסת ריצה לשירותים. איך שאני עירומה, עם יד על הפה פותחת את הדלת במהירות מצטערת, אני לא יכולה יותר! רועדת, לא יכולה יותר. מנסה לנשום ונחנקת, מתחילה להשתעל... מתאפקת, מתאפקת, שומרת בפנים. לפתע, נתקפת בחילה נוראית. מעבירה מבט מלמטה למעלה ושוב. נחנקת, ובלית ברירה, מוציאה את הבטן חזרה. מסתובבת לצד ובוחנת את השומנים. מכווצת שרירים, לא נושמת.