תינוקת יקרה שלי, כיצד היית מסוגלת לעשות זאת לאמך? כיצד היית מסוגלת לעשות זאת לעצמך? עינייך אטומות, כבר דבר אינן רואות ודמך בוקע בקילוחים ממרפקים שסועים אל תלכי מאמך, אל תיעלמי באוויר הבוקר ילדתי, אינני רואה אותך, אינני מצליחה לחוש בך אוי אמי, מוות מבקשת גם אני!. מהשחר הוא נמוג, השועל את צווארו תפס כמו ארנבת צעירה המקפצת בשמחה בשדות עכשיו בני גם, כמו חלום, הנחלם לעת שחר מטרתי לחיים אבדה, חסרת אח, בעל ואבא הייתי ראיתי את בני נלקח ממני בשנתו, המחלה כרסמה את גופו הקללה היא תוצאה של כישוף שחור ושנאה. האמנת שהצלחת, התגרת בגורל, אך הייתה זו תקווה אבודה, חשבת להפר את הקללה, עבדת לשם כך ללא לאות מיום לידתך ידעת את הבאות, אל לך לבכות, כך היה, ככה צריך להיות, בתי, בתי, את עוד צעירה, כי חללי אהבתי התמלאו בריק. חוט החיים כה בנקל נקרע, ולבי שחור, מובלים על ידי שלד בברדס שחור אחד אחד הם ממני הלכו את פניי לעוות, את פי למתוח, ולחייך? אמי כיצד תבקשי ממני, יש לך את בנך הקטון, מטרה לקיומך. יש לך אותי, מחזיקה את לבך ונשמתך צחקי יפתי גם  אם בעלך לאור הלבן הלך עילצי יפתי למרות שאחיך הגדול בשלג נקבר