לחתוך את ועכשיו אני כאן, מחכה בסבלנות שזה יגסוס לאיטו, זה כבר קרוב. עצמי בכבליו של קשר שלא נועד היה להיות יותר מסטוץ חד-פעמי. מתחבטת בדעתי איך הגעתי למצב זה ואיך אני יוצאת ממנו, כבלתי הוא תאווה מינית רגעית, משהו חולף שכבר נגמר? מדוע אני מדמה לעצמי שזה מה שאני צריכה, כאשר כל מה שקיים שם האם אני מפחדת להיות לבד? מחפשת, אך תוך זמן מה דועך לאפר דק ועלוב. תעתועים זמניים, כי כל זיק וניצוץ נדמה כי הוא-הוא הלהבה שאני עכשיו. וקשה לי לברור אילו מן הרגשות האלה אמיתיים ואילו רק אם לא פסחתי על זו שהייתה אמיתית, זו שהייתה ואני כמהה אליה האמיתית אי שם ועל החיקויים שבדרך... ושוב אני שואלת את עצמי ושוב מתעוררים אותם רגשות תסכול ואותן מחשבות על האהבה