ונשארתי אני עם הרגשת החמצה. פספסתי הכל, את הבשר והגבינה נשארתי לבד, רעבה ועייפה, כולם הלכו, השולחן היה ריק, ואז, בלי לשים לב הסתיימה הארוחה, כל כך התבלבלתי, זה היה ממש נורא! ואז ישר התחרטתי, את הבשר אני רוצה. אז את הגבינה בחרתי, בדרך הקלה כי לא את הכל אפשר. אם יש בשר אין גבינה, אם יש גבינה אין בשר, אבל... הרבה יותר קל. למה להתאמץ שאפשר ישר לוותר על הבשר? היא כל כך רכה, והכל כבר מוכן ויש גבינה, כל גבינה, כי גבינה זו גבינה! וכבד... והבטן מתפוצצת, הכל כל כך טעים! ואם הבשר יוצא כראוי, אז אוכלים ואוכלים אז את הכל חייבים להשליך. כי אם הבשר לא יוצא, חס וחלילה, כמו שצריך כמובן שצריך להיות מוכנים לתוצאות הרבה ריכוז, התמסרות והבנה. כי בשר דורש אחריות לא קטנה אם לא משקיעים לא מגיעים לתוצאות! בבשר צריך להשקיע אז ככה: בשר או גבינה? לא משהו מפואר, רק יש קצת דילמה