אנשים שכבר מתייאשים אבל גם מספיק מאושרים. אני אגיד לך מה שאמרת לכל השאר - גרשון: כל השאר...? מזכירה: - אל תתייאש כאן, חפש אולי איזה קרוב משפחה, מישהו שאתה זוכר. רק תזהר... גרשון: להיזהר? אפשר לחשוב כמה מסוכנים כבר מעשיי. מזכירה (הולכת חזרה אל הבניין): יש הרבה דברים שאתה עדיין לא יודע, רק תיזהר... גרשון עומד לפני דלת במסדרון, דופק. להיות כזאת. הוא למעשה קרוב המשפחה היחיד שבאמת דיברתי איתו אי-פעם מעבר לשלום שלום. הדלת נפתחת, סימון מופתע למראה גרשון. סימון: גרשון?! מה אתה כאן...? כנס... גרשון וסימון נכנסים אל הדירה, מתיישבים על ספה, סימון מציע משהו לשתות. הכל מתרחש על רקע קולו של גרשון. הגיעני אליו. סימון לא היה מופתע - גרשון (על הספה, נראה עליו כי עומד להישבר): אני באמת לא מבין איך זה הגיע עד לכאן סימון, לא יכול להיות שכל חיי היו שקר אחד גדול... אני דווקא זוכר רגעים יפים, חיים טובים... סימון קם מהספה, מביא אלבום תמונות. גרשון מתעשת קצת. סימון (מדפדף עם גרשון באלבום): צודק, נכון... הייתם משפחה יפה לעין. גרשון: מה זה התמונה הזאת סימון, אני לא מזהה את המקום. סימון: אח... אני זוכר את היום