 שכל כך חסרה להרבה אנשים. זה קצת עצוב, עצב שמביא להזדככות ולפיוס עצמי ולשלווה פנימית שנישכח את הפנינה היקרה ששוכנת בכל אחד מאיתנו. המטורפת לשום מקום או  ההצטרפות לעדריות החברתית  גורם לכך .  האזנה והתכוונות למשהו פנימי ויקר שנזנח נוכח  הריצה לפעמים לתת לעצב הפנימי לצוף. הוצאת אופוס, 991( ואומר ש כדי להאזין לקולה של הנשמה צריך והנה בא ההוגה והפסיכולוג הנפלא תומס מור )"המין והנשמה", זה דור של הנאה ושעשועים, מה שלא משמח מייד נתפס כלא רלוונטי, שחי בפנימיותם. והופעה נאה לאישה. ומישרה משתלמת לגבר - הם שחשובים ולא מה וראוותני - יש לו קיום. זה עולם בו איכויות פנימיות כגון אלה חוץ  - הוא אינו קיים. רק מה שרועש, פלאקטי, בידורי, צעקני אנו חיים בעולם של תדמיות, בעולם שאם משהו אינו מופגן כלפי כלב, תינוק, או צמח, השלמים ומלאים בהוויתם. בסיבוביה ולשכוח איך זה להיות! רק להיות, פשוט להיות. כמו עשייה מטורפת - סחרחרת שקשה לצאת ממנה וקל כל כך להיסחף יוצא מכך שאנו מיטלטלים רוב חיינו  בין צרכנות כפייתית לבין למלא איזו ריקנות. לאחר הצרכנות באה העסקנות, הדחף "לעשות לכך שבתינו מלאים בדברים שאיננו צריכים,