לשניה והמשיכה מופתעת למשמע קול חריקת הבלמים והחבטה, הסתובבה חנה וראתה את עצומה, נשמעת חבטה. שעת לילה מאוחרת, נהג טרוט עיניים דוהר ברחובות העיר במהירות עלמה ולאונסה. עוד רגע קט ויקום ממקום מארבו שד משחת בכדי להשתלח בה באותה ירושלמי, רחש לא נישמע. המהדהדות בכתלי הבתים, טיפטוף גשם ומשב רוח קל של סתיו חשכה, נערה יפה עוברת לבדה בסמטאות העיר. מלבד פסיעותיה נורא. דעתו נטרפת עליו וריחות אהבה החלו כומסים בתוכם ניחוחות חטא פעמים היתה מגיעה לחנות כשלגופה חצאית, ואבשלום היה חש את כה יפה היא, כה יפה, עיניה גדולות, צבעם דבש, שחומה ותמירה. שקיבלם היה מחייך, אומר תודה והולך כלעומת שבא. אך כרגיל, אחת לשבוע היה נכנס לחנות, מבקש את דבריו, ולאחר מצוקה. מתבייש ומפחד להגיד לה את אשר בליבו אליה, דבר אהבה. יעברו יחלפו הימים, ושנתו של אבשלום החולם נודדת, נפשו כולה ממה שהיה. התחלף בניחוח אהבה. עתה היה יוצא שיכור ומבושם מן החנות יותר החנות, התאהב נואשות בחנה וגוון ריחות החנות התמימים, הנעים, אבשלום, שעד עתה היה כל עניינו במספר תבלינים וניחוחה של נכדתה חנה, היפה בבנות ירושלים. החנות ודינה הישישה תעבור מן העולם.