בהתחלה סירבתי להודות שזה נכון, ולאחר מכן, כעסתי. בסופו של "זה לא אומץ, דניאל יקירי, אלא פשוט ניתוב נכון של הרגשות. מאיפה יש לך את האומץ להיות כה קרת רוח?" נרצח באופן אכזרי שלא יתואר, במיוחד לא בצד הזה של העיר. "איך את יכולה להיות כל כך מבינה? הבן שלך נתגלה מת היום. "עושה את מה?" היא תמהה. "איך אתה עושה את זה?" שאלתי. "זה בסדר," היא אמרה כמעט בלחש, "אני מבינה לחלוטין." אנחנו פשוט לא רגילים לכאלה..." "תשמעי, אני מצטער על קודם... ההתנהגות שלי ושל השותף שלי. "שלום לך." היא השיבה בעדינות. "היי." אמרתי במבוכה. הכביסה, כך שנותרנו לבדנו בחדר, למעשה. בדיוק כשהחלטה הזאת נפלה, גברת קירקלנד פינתה את עצמה לחדר שאני לא נחוץ, וניעור בתוכי הדחף לגשת למטבח ולדבר עם מגי. אולם, מאחר שסם היה מיומן בהסתרת רגשותיו האמיתיים. הרגשתי מאחר שהכרתי את סם לעומק. הנחתי שמייקל לא ממש הבחין בכך, סם נראה כמי שנעלב קשות אך מנסה להסתיר זאת היטב. אני ידעתי כזה. לעולם, גם אם הייתי עדיין בלוגארדי." וכפי שאמרתי, אהבתי את מייקל כמו בן, בחיים לא הייתי עושה דבר העצמי, וכל שאריות של אלימות שאי פעם היו בי, כבר מזמן נעלמו. "אבל