התפרסו חברו לכבאות, שהיה לצידו, "אני לא שומע כלום למה?" "סתם הייתי משרדים... "אתם שומעים משהו או שזה רק אני?" לחש דייויד לאדם, הם טיספו במעלה שאריות הדרגות. נכנסו לקומה, והחלו לבדוק הם היו צריכים לפעול מהר. החצי השני, החצי של דייויד על לקומה השנייה, לחפש שם ניצולים קרקע מחפש אנשים שאולי שרדו, פחדו לצאת, לא יכלו אולי. קומת הקרקע היתה נטושה, החצי הראשון של הצוות נשאר באותה קומת דיוויד היה במשלחת הראשונה שנכנסה פנימה. להתחיל לנסות לפנות ניצולים, גופות. הכבאים כבר היו בטוחים שאחרי עשרים דקות של שקט בבניין אפשר מפילה כחמישים קומות מתחתם, קורסת. מהכל.  לאחר עוד כמה דקות אף הקומה התמוטטה לתוך הבניין, כל חלקי הגופות המרוטשות, מוחרבות מכוויות, מקריסת התקרה... כבר. כבר לא היה אדם לעצמו, כי לא יכלו להבחין מי זה מי, מבין הרצפה, יחד עם ההרס, חלקי הבניין, האש המטוס... הכל בבת אחת בשרידי הקומות שרר מעט לכמה דקות... הגופות היו מוטלות על אהבתם, וברגעים אלו זה המקום שבו הם מתו. מעשר דקות זה היה גם המקום הראשון שהם גילו אחד לשני את שהם החזיקו בו ידיים, המקום הראשון, שהם התנשקו, לפני פחות המגדל הדרומי היה