במעטה דק של נימוס ותרבות שהתגבשו לאורך מאות בשנים  כל קורא בעיניו סבלנות שהגיעה לקיצה, שעמום מהול בקוצר-רוח - הכל "אני חושב שהבנו הכל," מחליט פרנצ'סקו לסיים את הדיון, ואני הכוחות לבטא את אי-הידיעה בהרבה מלים ובביטחון עצמי שופע. אינני יודע יותר מהם. בשונה מהרגיל, אינני מוצא בעצמי את מכוס המים הגבוהה שמונחת לפניו. אינני מסתיר מפניהם דבר, גם חתומות, רושם לעצמו הערות בבלוק הצהוב, לוגם לגימות קצרות מפנה אותם לפרנצ'סקו - אך הוא עוקב אחר מהלך הדיון בפנים האמריקאים. אני עונה להם בסבלנות, לעתים אינני יודע, לעתים השוויצרים, שואלת מהם הסיכויים להציל את הסכם ההשקעה עם להרחיב את מסגרות האשראי הבנקאי  סילביה, נציגת המשקיעים שרפת המזומנים, אולי לצמצם בעלויות, הוא ממשיך ומציע, או הניסויים בבני אדם, אמיליו מבקש לברר איך ניתן להאט את קצב אני מעריך את הזמן שיידרש עד שנוכל להתחיל בשלב המכריע, של שלכל אחד שמורה השורה שנכתבה עבורו מראש - ג'ובאני שואל בכמה כל אחד מהנוכחים שיפגין משהו ממה שהוא יודע, במין ריטואל דתי, השאלות הרגילות והשגורות בנסיבות כגון אלו  אתה יכול לסמוך על פרנצ'סקו מזמין את הנוכחים להשמיע