ואפלה תחדור פנימה. צהוב, קלוש ודהוי. נאבק בחשכה. האור יכנע ויגווע, הבדל יכבה, מוצא אלבום, בידי האחת. ובשניה בדל סיגריה. אלה מוארים באור כמו בכל לילה תצא אליהם אחריהם. ואני אתם נודד, מחפש... דמעות אלוהים אמם. שארית בוקר תלחש בלבה גומל. ובלילה הבא. וברעש תופי מלחמה, יקיזו דמם על אדמה בלהט. עד שתלובן בשלג, עסקנים פחדנים. הלילה, על הר גריזים יכתתו חרבותיהם ילדים. הלילה. בעזה וירושלם, יחככו ידיים בתוך מזימות. זדים נרשעים, אותם רודפות געגוע ודימעה. דוהרים כפירים בני לביאה. ויחד עמם דוהרות, מחשבות וזכרונות. איי שם במדבר הלילה. אל תוך הכוככבים, כשלרגליהם אין קרקע, והנני נמצא איי שם. הכמיהה, גבעות הזיכרון, הרי החרטה וימות הגעגוע העמוקים. הבדידות והמחשבה. חותך מרחבים עצומים ועצובים. שם עמקי בשיחת אמת עם אדם קרוב ויקר. אך הלילה. הלילה אשוטט בנתיב והוללות. פעמים אלך בדרכי אהבה, לחש ונועם לטיפה או לחילופין תוך מרחבי הלילה העצום. שם אלך. פעם בדרכי צחוק, חברה, שוכרה לסיום המסע. ונושא אני עמי עלי, את פניי ואת ארשת מחשבתם, אל