"למה כמעט?" הוא שאל בקול מוזר. רון נפל אחורה על מיטתו. "טוב" הודה הארי "כמעט" "מ ה ? !" רון קפץ מייד ונראה ערני ביותר. אתמול!" "רון!" הארי לא ידע איך להעיר אותו "אני ואנג'ילנה התנשקנו "טוב, עכשיו תן לי לישון, הארי באמת.... אתה מתעלל בי!" "כן רון..." "בוקר טוב!" "רון!" "מיאו" "רון, זה אתה עושה קולות של חתולה..." "דיי... תפסיקי  להיות חתולה..." "כן! בוקר! קום!" "בוקררררר!!!" "טוב, תתעורר!" "אני כן!" "אתה לא חתול!" "לא... לא... מיאו..." "מה מיאו?!" צחק הארי "רון! כבר בוקר!" "תפסיק לצחוק עלי שכבר בוקר... מיאו!" "אני הארי! לא חתולה!" קרא הארי, משתדל שלא לפרוץ בצחוק. רון. "לא... לא... אתה חתולה... אני לא מדבר עם חתולות..." חירחר "רון..." הוא נגש אל מיטתו של חברו הטוב "קום! רון!" השעה הייתה שבע בבוקר והארי היה הראשון שקם. לספר לרון? הוא חשב לעצמו. דמבלדור... הוא קם בכבדות מהמיטה, נזכר שוב במה שכמעט קרה שם, במשרד של הזמין את אנג'ילנה לנשף חג המולד. למחרת בבוקר כשהארי התעורר הוא הבין שחלף עוד יום שהוא לא פרק 33 "בדיוק" אמר רון "שתטבע בדמעות שלה, היא כבר פספסה את הרכבת" "לא, לא" מלמל הארי "לא