עצר, העולם דמם, קמתי לחלון, היבטתי וזה באמת קרה... ואז... אז זה קרה. הנייד התחיל לצלצל. התעוררתי בבהלה, השעון חיי אושר, בריאות ועושר. הצלחתי, לעולם נוספו גם שני ילדיי ועתידי הובטח כמצליחן שחי מושלמות, כל המציאות הפכה לקלה, שם התאהבתי, התחתנתי, שמחתי, עבד ועבד, ניסיתי להתגבר על המציאות בחלום. אלה היו שש שעות שש שעות  הייתי משותק לרצפה, ישנתי שינה עמוקה, אבל תת המודע נפלתי לעבר הרצפה, מעוצמת המכה איבדתי את ההכרה ונרדמתי. במשך התהפכתי בתוכה מצד לצד, מתנוחה אחת לאחרת, מרוב סיבובים בתוכה עליי. נכנסתי למיטה, ניסיתי להירגע ולהירדם, אבל במשך שעות מכל כיוון שלא רציתי להשתתף איתם בהצגה ולא אתן לאשליה להשפיע את התריסים ואת החלון ואת הדלת סגרתי ונעלתי, אטמתי את חדרי ניגשתי לחלון הבטתי למראה השלווה והיופי ששרר לו בחוץ, סגרתי