החיים. "גיי, גיי..." - דחק משה בבנו אלברט לשוב לביתם, כהרגלו מדי לילה. בלילות האחרונים השתדל אלברט להישאר במאפייה מעבר לשעות העבודה הרגילות. חגי תשרי עמדו בפתח, והדרישה לדברי מאפה כשרים בתקופה זו של השנה ולקראת ראש השנה שעמד לחול בתוך כשבועיים ומחצה. לבד מזאת, היה זה היום החמישי בשבוע שכרגיל, היו ידיהם של משה ורעייתו מלכל'ה עמוסות עבודה, לאחר שהקונים היהודים התכוננו לערב שבת, והיה צורך לספק לכולם את החלות לשבת. מלכל'ה טרחה כמדי שנה בתקופה זו, לאפות את עוגות הדבש המסורתיות. לבסוף, לקראת השעה 23:00, ולאחר שאביו האיץ בו כדרכו לצאת את המאפייה, נענה הנער לבקשתו מאחר וכעת חש עייפות רבה, לאחר שעוד יום ארוך של לימודים ועבודה הסתיים. אלברט תלה את הסינר שלו על גבי הקולב המיועד לכך, נפרד לשלום מאביו, יצא את פתח המאפייה והחל לצעוד לעבר ביתם. בהגיעו לקצה הרחוב, מספר מטרים מן המאפייה, נשמע לפתע קול רעש מחריש אוזניים של מנועי מטוסים. לא הספיק להרים ראשו ולהביט מעלה, כשמטוס אחד הנמיך טוס, וממש מעל לראשו נורו יריות לכל עבר. אלברט ממש נבהל, ובאופן בלתי רצוני נשכב על הארץ וכיסה את ראשו בשתי ידיו. היו אלו