"בית המשפט!" נשמעה קריאה. הנוכחים באולם בית המשפט, מבנה ישן טחוב, אפור ואפל בן 100 שנים, קמו על רגליהם.  נכנס השופט, בהדרת קודש ככהן בשערי מקדשו. איש שמן, בעל פנים נעימות ומלאות שהקרינו עוצמה ובטחון. הוא עלה לדוכן והתרווח על כורסא מרופדת עור. התבונן סביב בארשת זעופה וסימן בידו לקהל לשבת.  "ישיבת בית הדין נפתחת," הצהיר תוך כדי שהוא מכה בפטיש העץ על דסקית המונחת על הדוכן. המית הקהל צמא הדם גוועה, נחלשה, ונדמה. "נתכנסנו היום כדי לדון באם יש לפתוח בהליכי משפט כנגד הנאשם. נבדוק האם הוא אשם בהכאת הנפטרת, אם בנו, מריה. יהי זכרה ברוך. הכניסו בבקשה את בויצ'ק.