וגונחות, והקולות נשמעו לו קרובים מאד, קרובים מאי פעם. קדימה ואחור. הרמן חייך לעצמו כששמע את נערות החופים נאנחות והוא אחז במתניים הקרובים אליו אשר נענו לו בתנועות איטיות הרמן הסתער על הפתחים שנפערו בפניו. געש גלי הים הלם באזניו, הנערות מלוכסנות העיניים הפנו אליו את ישבניהן ועיכסו קלות. אותה שעה עסק אף הרמן בפעילות נמרצת על אותו חוף ממש. שתי אוח... היא גנחה עוד, ועוד, ועוד. כואב..." כשחשה את העוצמה נדחקת אל אחוריה, עוד ועוד. אוה, אותם, בוחשים פנימה פנימה. קול נשי רך לחש באוזנה: "זה לא הבודד אליו נקלעה עימם. אצבעותיהם גיששו אל בין פלחיה, מפשקים שריריים ואקזוטים פקדו אותה, בעודה שרועה על חוף הים באי ברנדה גנחה שוב, כשהרמן כבר נדד לעולמות אחרים. שני נערים עוד ליטוף קל, והמסך השחור ירד על הרמן. מהססת אל האזור האסור. אנחה קלה נשמעה מהאגף ההוא של המיטה. בעדינות את ישבנה העגלגל. הוא לא יכול היה להתאפק ושלח יד שדיים. היה נדמה לו, לפתע, שברנדה משפרת לאחור, מצמידה אליו מול עיני רוחו מצעד של נערות שחורות, מוצקות ישבן, וגדולות אליו את גבה. הוא קיפל את העתון, הסיר את משקפיו, והעביר אל האור, כאות