שתק. הם שתקו לזמן שנראה כמו נצח, אבל היה בעצם לו את המבט המיואש הזה, שהוא הכיר כבר כל כך הרבה זמן. היא לעשות בשבילך? אם את לא רוצה לבכות, אל תבכי"! היא שוב נתנה אמרה לו "אני לא יכולה." הוא שאל בתמהון "מה לעזאזל אני יכול אמרה לו: "נמאס לי לבכות.", והוא ענה לה "אז אל תבכי".  והיא עליו, על העולם, על עצמה, בפעם המי יודע כמה. אבל היא פשוט את כל מה שעל ליבה כמו תמיד. תגיד לו בדיוק מה היא חושבת שטוף הדמע שלה, שהוא כל כך היטיב לראות, הוא חיכה שהיא תשפוך רגשות, הוא שאל אותה "מה קרה"? היא הסתכלה עליו במבט הירוק אותה בוכה, וכמובן כמו כל בן אדם מתחשב, שמתיימר להיות בעל הוא פגע בה. זה כאב. הוא אפילו לא ידע עד כמה. ואז הוא ראה