היה כמעט לחישה. והיא, מה היא כבר יכלה אתמוטט! תעזרי לי עדי... תעזרי לי..." "אני עומדת להתמוטט. אני מתמוטטת. עכשיו, פה, מול כולם. אני "מה קרה? מה יש מתוקה?" "עדי, תעזרי לי, עדי... בבקשה תעזרי לי..." להיאחז בה שלא תלך, שתישאר רק עוד קצת... שיניתי כלום מהבעות פניי, כלום. וכשידי מוחצת את ידה, מתעקשת מחצתי את ידה חזק והמשכנו ללכת, לא הזזתי אפילו גבה. לא היה במקום אחר. הוא לא היה בשום מקום. לא יודעת, באיזשהו שלב כבר איבדתי אותה. אבל זה לא שהראש שלי שלה, על איזה משהו שקרה ביניהם, על זה שהוא מצטער... הלכנו מאחורה, איפה שיש כמה שפחות אנשים. היא סיפרה לי על חבר