מגודלים ארוזים בחליפות ומצחצחים מקלעים מן השוק השחור, הבטיחו צרות למקס אם ימעד בהסבר מגומגם. "לא הגזמת", פלט כלאחר גב-יד מוצלח. "בימינו אי אפשל' לדעת", ענתה באנגלית, ובתאילנדית החוותה בראשה לטאסאני להסתלק משם. האחרונה לא חיכתה למחווה נוספת, לא טורחת להסתיר את ארובת העין המשחירה. "איפה סול-דה?" "השיל'ות הזה אינו אפשל'י כל'גע", התרצצה האנגלית ממרלין, ששמה בעצם היה מיי, אבל אף אחד לא ידע זאת. לא בינתיים, קוראים יקרים. "איך נתת לה לברוח?" "לא נתתי לה!" הזדעמה מרלין, "אתה יודע שלזאת יש השכל והחל'יץ לשכנע החוצה עצמה. היא לקח גם שתי בנות אחל'ות". "אחרות", תיקן מקס את הרי"ש בעודו מתעלם מהטיית הפועל לזכר (שלא בשוגג למען האמת), והתיישב על המחסה לשעבר של טאסאני, בדיוק על הצללית הדביקה שהותירה. "אנחנו לא נמשיך להיום, זה ברור לך אני מקווה". "מאד חבל", הפטירה מרלין, מעבירה משקל מסטילטו אחד לשני. מקס נשאר ישוב על הכורסא, מסרב להתיק את מבטו מעיניה. עתה הבין כי כל האלכוהול שגמע עד כה, בין אם מטאסאני ובין אם מעצמו, יהיה בעוכריו במצב זה. אם המצב יחמיר, כנראה שבעוכריו יבואו גם המגלב ולא מעט עופרת. "מה את