כועסת עליו, ועל כל הפעמים שהוא אמר לי 'אל תדאגי אני במד"א'. בהלוויה שלו, אני מרגישה צורך עז להקיא, אני מרגישה כעס, אני לי בעיניים, "לא יכול להיות". שלו נשברה" היא עונה "לא יכול להיות" אני עונה, והדמעות עולות חולה אחד כשפתאום נהג שיכור נתקע באמבולנס והוא התהפך והמפרקת זה קרה?" אני שואלת אותה, "איך הוא מת?" "הוא נסע באמבולנס עם לעצמי, אני מוצאת את החברה הכי טובה שלי, גלית "את יודעת איך עם של אביחי כהן ז"ל..." "מה? אני לא מאמינה" אני אומרת בשער ביה"ס, במודעה היה כתוב באותיות שחורות "...פטירתו בטרם לעצמי, לא נורא נדבר איתו מחר, למחרת, ראיתי שתלו מודעת אבל אביחי אבל אני לא מוצאת אותו, אולי הוא לא בא היום, אני חושבת מספרת את אותו הסיפור שוב ושוב, אחרי בית ספר, אני מחפשת את בבית הספר כולם שואלים מה קרה ליד שלי ואני מוצאת את עצמי ועד החתונה זה יעבור, אני מחייכת והולכת לחדר לישון, למחרת כשאני מגעיה הביתה אני מספרת לאמא הכל, היא אומרת שזה לא נורא אומר "אני במד"א!" "ביי" אני עונה ומתחילה לעלות במדרגות, שואל "תודה שוב" אני אומרת, והוא שוב מסמיק "אין בעיות" הוא ומתחיל ללכת, "אביחי" אני קוראת אחריו,