למה אי אפשר פשוט מאוד, לצאת מן העדר, ללכת בדרך חדשה, דרך ששום כבשה לא דרכה שם מעולם, דרך שונה, דרך שלמעשה ההליכה בה תהיה שונה, ללא כבשים, וללא שלטים, דרך שאנו נכתיב לעצמנו, דרך שאני מחפש, ובטוח, שישנם עוד שמחפשים. הדרך האסורה, החשוכה, אשר בה תלך לבד, ללא איש. הדרך שבה תחווה חוויות שונות, מסגרת שונה, דאגות שונות, ומחשבות שונות. הדרך אשר תבטל את כניסתך אל העדר, תשמור אותך רחוק בצד ותעניק לך את התואר- שונה. מעניין, פשוט מעניין איך היה נראה העולם אילו היינו שונים כולנו. שונים בחוויות, שונים בדאגות, שונים במחשבות. אך הדמיון בנינו אינו מרחיק לכת, כולנו מוטרדים כרגע מאותן דאגות, וכולנו מחפשים את שאר העדר. ובסופו של דבר נמצא אותו, ונצטרף אליו, כפי שחברינו הצטרפו. וזה יקרה, ונשכח מכל הדאגות הנוכחיות ונחליף אותן באחרות. דאגות שקיימות אצל כל אחד ואחד מאיתנו, ומשותפות לכולנו. דאגות שאני מנסה לרשום כרגע, ומנסה להעביר אל הקורא באמצעות הדמיון, באמצעות הכתב. באמצעות הדרך שלי, הדרך ששונה משאר העדר. הדרך שצופה מהצד, לפחות בינתיים. צופה כיצד כולם רצים והולכים ואני נשאר במקומי, ומנסה להבין, מתי הם יסיימו