'אהבי, אהבי-נא, בתי...' כשאוהבת אני- הוא עולה וזורח כי קיימתי את הבטחתי... כשאוהבת אני- הוא עולה וזורח חיוכי הגנוז- שוב איתי ומאז רק בעת הביטי לירח אז תליתי כאות זיכרון ואני בירח עיניים נוגות החולקות לו כבוד אחרון "הוא יפה ומקסים"- כה אמרו הדגיגות ונמצא כאבי בשמיים. וחכם ויודע כל עמק והר וזוהר הוא כזוג העיניים כי כסוף הוא כמו רעמת השיער עשיתי לו למצבה על-כן הירח אותו לי הביא והאור לתמיד בן כבה. הן ראיתי, עצם את עיניו כך אבי והותיר את בתו מוכת אבל באושר הלך לו אבי האהוב בין  שמיים, גאות ושפל ובים הגדול עוד בלילה ההוא אהבי, אהבי נא, בתי" העולה על כוחם של מיליון סוסונים אז אמר: "הן זו אהבתי ואבי אז תחתיו, בכוחות אחרונים בצניחה הירח הגיע אז, מבלי שהבנתי כיצד ואיך הוא פרץ אל חשכת הרקיע ולפני שהספקתי ולו לחייך הירח אקטוף לך הערב" אמר: "הירח אקטוף לך בתי, אהבה בעיניו כה זוהרת ואבי שוב ושוב נחוש לחלוטין הן רק לי הוא רחש אהבה! אך הבנתי כי לו- לא היו נחוצות, או ברחו מחיי אכזבה רבבות דגיגותיו, הן היו לאצות שנשא אור עיניו לשמיים נשאתי עיני אל אבי העצוב בחשכת סערה שם במים ובים הגדול שגדל לבלי שוב