אותי, שואלת אם להמשיך.  24 "לעולם לא אדע מה עינייך היפות, לעולם לא אדע, כוכבים ממורמרות. חומקת כמו מים בין אצבעותיי הרפות, הדליקי לי נר לחפש ולראות". "את הסוד הכמוס שם בתוך לבבך, את הרז האומר מה גדול הוא יופייך. ידעת אז לסלוח, אבל לא לעד. ידעת אז לשכוח את הפסיק במשפט". "הנך לי הבגד ללבוש או לפשוט, הנך לי הגוף והשערות. קטן אני מלתאר את יופייך, גלי לי הרז שם בתוך לבבך". (הצונאים.) 25 קניתי לך מסך טלוויזיה 42 אינץ'. את צופה עכשיו רחוק ממני, בצד אחר של הדירה, בערוץ הטבע. אני בחדרי נשארתי, לא אגיד לך מילה. אחכה שתבואי מרצונך לחבק אותי, לנשק את פצעיי, לעצום את עיניי באצבעותייך. אבל את לא באה, ואני מתחיל לאבד תקווה. קורט קוביין המת שר לי מהקבר באנפלאגד ויום אחד אהיה איפה שהוא נמצא עכשיו, אבל אני לא ממהר ללכת לשם. רחוקה את בעינייך הצוחקות, בשפתייך הקנטרניות. רואה אותך מכינה לעצמך נס-קפה כמו שאת אוהבת: כפית שטוחה נס, כפית שטוחה סוכר, ומעט חלב. ניסיתי פעם לשתות את זה ככה, יש לזה טעם של קוקוס-מנטה.  ערוץ ההיסטוריה עושה לי טוב. בעיקר התמונות המטושטשות בשחור-לבן של אנשים שכבר מתו. על המסך הם מלאים