לכל מי שהיה מסביב להשפיל את המבט שלה התכווצו במן הבעה חתולית, הצוואר השחום שלה נמתח ויישר את באיום וגרם לה להראות הרבה יותר גבוהה פתאום, הפנים המשועממות שלה, הוא הפך אותה לבן אדם אחר לגמרי, הגוף שלה כאילו נמתח על זמירה "את לא תדברי אלי ככה חוצפנית אחת!!", זה היה הכעס מסוגל להבין מה השתנה בה עד לרגע שהיא קמה מהמקום שלה וצעקה הויכוחים שלהן יותר בשקט, אבל משהו היה שונה בה, לא הייתי להביט בה בזמן שזמירה ביקשה מהן בחצי לחישה מנומסת לנהל את אל זמירה שכבר הייתה על הרגלים ובדרך אל השולחן ואז עברתי לי כמה את חושבת שהעניין נוגע לך!" הרמתי את הראש במן חצי מבט בזעם "סיגל זאת החלטה שלי ואין לך שום זכות להתערב, ולא אכפת צלחת מכיוון שולחן 5 של זמירה, וקול נשי ונמוך יחסית אומר הזה התאים למצב( שמעתי צליל חד של סכו"ם מונח בחבטה מצלצלת על השיר "הוריקן" של "בוש" )עכשיו במבט לאחור אני מבין כמה השיר המסעדה, הכל חזר לקדמותו למשך 04 דקות בערך, בדיוק כשהתחיל צהריים, אני כהרגלי העפתי בהן מבט וחזרתי לספר חשבונות של הן התישבו בשולחן מספר 5 שהיה השולחן של זמירה והזמינו ארוחות בשתיים בצהריים, ברקע היה את השיר "51