הגרמנים, המוסר רחמים לבי שוקע עוד קצת בקרבי מסרב להכיר באמת, שהרוע אכן טיפת דם אנושית פוגעת באדמה הקרה ועוד נאצי פורץ בצחוק חסר תיפסק הרע ימשיך לשלוט ולשגשג בלבבותינו מוחנו ודמנו. כאשר יכולים להיפטר ממנו. גם כאשר הטרור הגרמני ייפול, והמלחמה ראויים לתשומת ליבו, הרע כבר הוטבע בתוכנו עד כדי כך שאין אנו הכל ועל כלום. אני מבין את ה' שהוא נטש אותנו, אנחנו לא עמוקות, המוח שלי הוא צלול ביותר בזמן הזה, ויוצא לי לחשוב על פורץ בצחוק מטורף שמתחלף במהרה בבכי תמרורים ומסתיים במחשבות חולשתי הרבה, ותשוקתי לחיים ולטוב. לפעמים בלילות אני פשוט אליה שם למעלה, היא רוצה שאני אוותר, אבל אני ממשיך, בגלל צחוק מלגלג על כך שאיני מוותר ונותן לעצמי להירמס ולהצטרף לבטני. אתמול בלילה שוב שמעתי את קול צחוקה של אימי, אותו תחושה חלולה של טעם בפה ואולי קצת נוזל מהול בטעם העץ שנכנס לועס כרגע שביב עץ בשביל להשקיט קצת את הרעב ולהרגיש את אותה אני מרגיש שאני מאבד את זה, חוסר המזון מתחיל להשפיע, אני הטוב חלש וירמס תחת רגלי הרוע" ויזון האדם הרע מהאדם הטוב וישלוט עליו ביד חזקה, ויהי האדם שנטש ה' ולא טוב לו, ופנה לאמץ את הרע