מתנשם בכבדות נקש בדלת את נקישת הקוד: תק. תק. תק. תקתקתק, תק. תק. תק. הוא לפת אותה במותניה והיא החלה מכרסמת את שפתיו בזו אחר זו, נושכת קלות, נצמדה אליו בכוח להרגיש את הזקפה שכל כך אהבה... היה משהו... אבל זה לא היה זה. הם הפשיטו זה את זה בפראות...  ערפל עטף אותו, אבל משהו מנע ממנו התמסרות טוטלית... במקום כל שהו, ובזמן אחר... מחכה לו מישהו... הוא צריך היה לסדר דבר מה... ניסה לסלק את הערפל שבמוחו... היא ישבה על פניו לוחצת בברכיה על צווארו, חוסמת את העורקים לראש. "מטורפת," לחש "את..." - "אני אהרוג אותך פעם, אבל בינתיים אסתפק בדברים אחרים." - "למה את ככה?" שאל בתחינה. - "כי אתה האסון של חיי, בן זונה, אני שונאת אותך."  - "כל מה שאת רוצה ממני זה סקס, לא מעניין אותך מה אני עושה, לא אמרת מעולם מילה על הציורים שלי."  - "אם אני לא יכולה להישאר אתך, כל שאני רוצה זה לחיות שוב ושוב את הזיכרונות, בהם אני משפילה אותך עד עפר, ואתה נהנה מזה. אבל אם כבר שאלת, אתה צייר מחורבן, משורר גרוע יותר, ובמוזיקה אין לך מושג כלל. אבל כל זמן שאתה עושה מה שאני מצווה עליך, זה בסדר." הם התעלסו באלימות, בשתלטנות, השפילו