שזהרו סביבו במחומש הירח ריחף בשמים במלוא הדרו, נחלץ מן העננים שהסתירו אותו נעתקה. "בשעה כזאת?" היא הביטה החוצה ואז מעלה אל השמים. נשימתה "את חושבת שזה תרגיל?" שאל בארן. "דווקא עכשיו?" תהתה. אליהם. נצמדה אליו בכל כוחה והוא הרים אותה בזרועותיו. דולסין התקרבה "זאת האזעקה?" שאל בראן בבלבול בעודו מביט מבעד לחלון. אליסיה "מה משך הזמן בין ציר ל..." צלצול של פעמונים רבים קטע אותה. מידי. לשיערה השחור והמזיע. נשימותיה נרגעו קצת אך עדיין היו מהירות "אני חושבת שאני יכולה לחכות קצת." היא שלחה בה מבט מבעד יתחילו שוב אני חוששת שניאלץ לעשות את זה בלי הצמחים שלי." "יהיה לך קל יותר בעמידה. המים עוד לא רתחו אז אם הצירים "לעמוד?" אמיילי התנשפה. אפשרית מקולה. "את חושבת שאת יכולה לעמוד?" שאלה, מנסה להעלים כל דאגה גופה. זיעה כבדה כיסתה את כל גופה והמיטה כולה הייתה רטובה בנוזלי דולסין פנתה חזרה אל אמיילי שנרגעה קצת והחלה לנשום בכבדות. צלצול חלש ומרוחק חדר פנימה אך איש מהם לא התייחס אליו. את התריסים כלפי חוץ. כל אותו הזמן אליסיה לא משה מחולצתו. תחושת ביטחון אך זה הועיל יותר מדי. בארן ניגש אל החלון ופתח "כן.