היא מצליחה למקם את הכאב בשני מקומות עיקריים. באמצע הגב, המקום הזה שתמיד מגרד דווקא כשאין מסביב אף אחד לעזור לך לגרד אותו, ובאמצע החזה, לוחץ על הריאות ומקשה על הנשימה. כן היא יודעת שזה נשמע מטומטם. כאב נפשי לא מתבטא בכאב פיזי. כל המתחים והלחצים מצטברים להם ומתנקזים אל תוך שתי הנקודות האלה, שאם הייתה מותחת קו ביניהן היה זה כמו להעביר קו דרכה - ישר דרך האמצע. היא יודעת שזה כתוב בספרים, אבל איך זה ייתכן? איך זה שבדידות יכולה לכאוב? היא כל כך בודדה. מוקפת חברים אבל מרגישה כמו מוקפת בחומה חשוכה. היא יודעת שאין לה זכות לדרוש כל כך הרבה אהבה. וממתי לעזאזל היא מרגישה כ"כ הרבה חסכים בתחום הזה? אבל לכולם יש. לכולם יש מישהו שיאהב אותם יותר מהכול.  והיא רוצה גם. היא מקנאה... כן כן, מה היא חושבת לעצמה? שהיא מעל לרגשות המצחינים האלה? לא היא כמו כל פיסת זבל אנושי, מסוגלת להרגיש קנאה ושנאה ולנטור טינה ושמחה לאיד. היא לא מעליהם. היא כמו כולם. וכולם עוברים את השלב הזה. רק היא, רק היא לא מסוגלת לעבור אותו כרגיל. חייבת להיות שונה מכולם. היא יודעת שהיא מגזימה בתגובות שלה, והיא יודעת שכולם עוברים את זה בלי