לגן. אז חשבתי לעצמי הוא היה כל כך יפה וחמוד ונורא נורא אהבתי אותו. פעם בגן "כשהייתי בגן" הוא המשיך, "קיבלתי מאבא שלי מתנה דובי גדול. נזכר בדברים שרק שנים של מגננות הצליחו להשקיט עד עתה. ראיתי את עיניו מתרחבות אט אט למבט עצוב. ניכר בהן כי הוא "נו, אתה יודע איך זה..." "איך?" "כן, אתה צודק...זה פשוט מזכיר לי את ימי הגן העליזים" איתה!" "ואם זה מה שהיא, מה זה משנה? סה"כ נתתי לה ביסלי, לא התחתנתי פשוט נראתה לי סתם נצלנית מגעילה..." צחקנו שנינו. "מצטער אם נשמעתי שיפוטי מדי", הוא אמר, "היא שונה לעשות לה טוב..." "טוב בסדר, איך שאתה רוצה!" הוא אמר וצחק, "דווקא לי יש דרך "נו אמרתי לך...אני פשוט אוהב לעשות טוב לאנשים..." "אני לא מבין למה לך..." מספקת בעיניי" צבוע, "הידיעה ששיפרתי לה את הרגע בצורה זו או אחרת היא תודה "באמת שזה בסדר" חייכתי בעודי מנסה כמה שאני יכול לא להראות בשביל לזיין לא אומר שהיא יכולה להרשות לעצמה..." "זה שהיא מסוג האלו שהייתי מוכר את אמא שלי לעבדות מצרית "סתם...אני אוהב לעשות טוב לאנשים...לא יודע למה..." "אבל למה לא?" "עזוב, לא אכפת לי" עצמה, אפילו לא אמרה תודה!" ופתאום כשיש לך