מרהיב בוקע מתוכם. טיפות טל עדינות וקטנות מלטפות את העצים בחושניות והם "בוקר טוב" אומרים שלושת מחוגי השעון בפיהוק ענק. במסמרים רופפים לעץ זקן וחלול. קרני שמש צהובות וחמימות מלטפות שעון מוזהב גדול ממדים מחובר והלילה נעלם. הוא מרים את הבלון הצהוב מעלה, מעלה. במיומנות ובהערצה. הוא רץ והבלון יחד איתו, אחריו עוקב אחר כל תנועה שלו והבניינים החדשים האימתניים והגבוהים. והמזוהמות, בתי העיר הישנים שהציפוי שלהם הולך ומתקלף הפרחים שלא הושקו שבועות, גני הילדים הנעולים, הסמטאות הצרות הוא רץ איתו בכל רחבי השכונה, בין פחי האשפה המלאים, גינות מתפשט על פני הילד בלון צהוב, מנופח בשלמות מתעופף מתוך הקופסא וחיוך מהפנט שפתיו בלהט. הוא פותח את האריזה בזהירות, רועד מהתרגשות, מאחד את שתי ואריזת מתנה מהודרת מוגשת לילד שזר צבעוני מעטר את ראשו.