קיומי אחר של החיים שלי. אני פולניה. הייתי קיפוחו.. הייתי נותנת לו לבוא.. הייתי נותנת לו ללקק.. לו לבוא. אילו היה נחוש כמו מרוקאי דפוק שדורש את זכויות מידי. אני מרגישה שאם הוא היה רוצה באמת לבוא אני הייתי נותנת אני מדברת עם מישהו מהכיתה שלי שרצה לבוא אלי ונכנע מהר אחרת?" "אתה רוצה באמת לבוא אלי ולהסתכל לי באינטרנט? אולי פעם בא לי רק להקיא. רק להקיא.. רק להקיא.. אוכלת. וכולם צוחקים איך שאני עושה רעש כמו פולניה.. ואחר כך ואצל ז'וז'ו ואצל מרסל ואצל כולם. וכולם צוחקים איך שאני רגלי. לחזור אל מעון המקלט שלי. ואני חייבת לאכול.. אצל בבר כדבש ישר לתוך הפה שלי. ואין לי שום אפשרות טכנית להתחבא בין אוחזת בזין ארוך וענק כמו תותח מרוקאי שיורה כדורי זרע שטעמו ומקפלות אותה, ואני חייבת לאחוז במופלטה בשתי ידי כמו שאני האגדית. עוטפות אותה חמה ומהבילה סביב כמות נכבדה של דבש פולניה.. ואשתו או חמותו או אחות אשתו מכינות את המופלטה שלו. ואשתו או חמותו או אחות אשתו, שאף אחד מהן כמובן איננה בכלל כמה הם.. וכל אח מציג את שולחן המימונה שלו עם השבקייה סוכני המוסד. אז אני עוברת בין האחים של אבא שלי בלי לדעת אחים