בלילות הייתי מטפס על גג הבית ומביט אל השמיים הזרועים בכוכבים, הירח היה קרוב מכאן, זוהר ועגול. המראה מגג הבית גרם לי להתפעם כל פעם מחדש, תמיד תהיתי אם עליי לשתף בו את לוסי שלי, אך ידעתי שזה מסוכן. אם אביה יגלה כל עבודתי הרבה תרד לטמיון, אהיה סכנה לשאר הרוזנים ולא אוכל לפרנס את משפחתי. אך החלטתי לקחת את הסיכון, לוסי היוותה כמשפחה שלא הייתה לי מעולם, בשלב זה לא היה איכפת לי לאבד הכול למענה. טיפסתי על גג הבית וממנו ירדתי בזהירות אל מרפסת חדרה של לוסי. היא שכבה על מיטתה, לבושה בכותונת לילה דקה, עיניה פקוחות לרווחה, המראה הימם אותי. "לוסי." הצלחתי ללחוש בקושי, לוסי התיישבה מיד והביטה לעברי, "וויליאם, מה אתה עושה כאן?" היא קמה ממיטתה והביטה אליי מעבר ווילונות התחרה. "אם הייתי מראה לך את הדבר המקסים והמרגש ביותר שראית בכל ימי חייך, היית מסכימה לבוא עמי?" "למה אתה מתכוון?" היא הייתה מבולבלת כמותי במפגשינו הראשון. הושטתי את ידי אליה מבין הווילונות, "אנא ממך, סמכי עלי." היא חייכה, משועשעת ונבוכה והושיטה את ידה החמה אל תוך ידי.  טיפסתי אל גג הבית, "עכשיו לוסי, הרימי את שתי ידייך למעלה, גבוה!"