אני? נקבה?" וההוא התחיל לרקוד מסביב לראש שלי עם כאלה מכשירים, מודד, שם יד כאילו בודק עם עין אחת, כמו פסל שעושה מונה ליזה. אמרתי לו: "אתה תפסיק למדוד, אני לא פסל." והוא מוציא סכין, מספריים ויאללה לעבודה. ועוד איך הוא עבד. אמרתי קצר, יותר קצר, בסוף רצה להכניס לי מספריים לאוזניים ושאל אם אני צריך להוריד שערות שם ובאף אמרתי לו שלי אין שערות באוזניים ולא באף, אבל לו תיכף יהיו שערות על המצח, ורצה לשים לי פרפיום וג'לי בשערות. רק הרמתי יד מבתוך הסינור והוא כבר הבין את הפרינציפ וזז מהר. בסוף הביא לי מראה לראות את הקרחת מאחורנית. אמרתי: "דחוף את זה, בשביל הקרחת מאחורנית אני לא צריך את הראי שלך." שילמתי לו כמה שעלו לי חמש תספורות אצל משה גרשון, כמעט הקאתי מהריח של הפרפיום בידיים שלו.  ואז יום אחד אני הולך בכלל לא בעניין "נבלות", סתם בג'ורג' אליוט כי יש שם קזוארינה שאני אוהב מאז שהייתי ילד, קזוארינה שעושה לבכות מרוב יופי, ואני רואה את הפרפיום הזה הולך מתנועע עם חיוך עם ווקמן באוזניים. הוא לא זיהה אותי. אמרתי: "אני המונה ליזה שלך!" "מה? מה?" צחק ממני כי נראיתי עצוב כזה, עלוב מול העץ המפואר. הוצאתי