והייתה בטוחה- שכולו מלא בממתקים הצבעוניים האהובים. "שלווה" היא לחשה, וחשבה על המקום המקסים בו אמה נמצאת עכשיו, יותר. המקום נשמע לה מחשמל ממש- גן עדן עלי אדמות. כשאבא אמר לה בפעם הראשונה לאן אימא הלכה, היא לא יכלה לשמוח היא חייכה. ישבו שם כצועקים "אכלי אותי!". צלוחית קטנה עם המאכל האהוב עליה. פצפוצים זעירים עם צבע מאכל הבובות הקטן שלה ופתחה את תיבת הנגינה הקטנה. מולה עמדה לה הבלונדיני והחלק בקשת צבעונית לשיער. היא התיישבה ליד שולחן היא נעלה את נעלי הלקה השחורות החדשות ותפסה את שערה בפניה טוב טוב בכל יום- כדי שלא תיהפך )בהדרגה כמובן( לאמה. והיא ידעה זאת- לפעמים היא אפילו חשבה שזה כדי שהיא תביט שהעבירו לחדרה בשבוע שאימא נלקחה ממנה- היא הייתה מנת פיצוי, שמלתה החדשה, היפה והלבנה והביטה בפניה הזוהרות במראה הגדולה, כפסי הצבע שעל הטווס שראתה ב"צפארי" בשבוע שעבר. היא לבשה את האיפור הורוד שהיא מרחה על פניה הקטנות דקות קודם לכן, נראה