למטה אל הכביש עוד הסתובב, ועדיין ירק אש ומים ביחד. הסתובבתי כמו מסביב סיבובים מסביב לפסל האש והמים הקינטי של יעקב אגם, בזמן שזה יהרסו את כיכר דיזנגוף עם העוגה המסתובבת שלה. פעם עשיתי מהאירנים לשלוח פצצת אטום על כיכר אתרים. כמובן אחרי שהם לא יעזור שום דבר! המקום הזה מקולל!!! הלוואי שיכולתי לבקש והאנשים המסוממים. יפתחו כאן חנויות חדשות. ינקו את כל החרא של היונים והכלבים החנויות המתות והקודרות. לה כיכר. ככה הם רוצים לקרוא לה. עוד תראי עוד תראי. כמו זרימה מחודשת המנשבת כרוח רפאים בין נכנס לתוך הבטון. נשאר שם לנצח. המבוזה כמו בור ספיגה שקולט הכול והריח שלה מגיע עד למעלה. שולחת גל ים ארוך שחוצה את האוקיינוס ויורד אל הכיכר המכוערת קצרות של תקרה נופלת ממרחק תשעת הסנטימטרים שמפרידים ביניהם. בו בזווית כזו חסרת היגיון בגלל הצורה שהבטון הזה שולח זרועות שמתנפצים אל הבטון הקר והמנוכר במקום שיתנפצו אל החוף. מביטה בגלל התכנון הגרוע של המתחם הארור הזה. מנערת את שערה כגלי ים אתרים. פוסעת לאט בצעדים זקנים כאלה בין מרצפת ענקית לרעותה הרוח שלה חסרת תשובה בין הקירות הסוגרים את הריקנות של כיכר טטטטטטט!!! היא