משהו חי, משהו אנושי  גופו הצטמרר כשחשב המבנים הירקרקים והמוזרים גרמו לו להרגשה עכורה ככל שהתקדם, בין החיים. ניתן לגלותו כעת, לא באווירה הנוכחית. וכל זה אם היא עדיין שהסוד האפל שמסתתר בג'ולייט הוא כה רחב יריעה ועמוק שלא יהיה ויותר פנימיות, כאילו שהיא מסתירה משהו לגבי עצמה. אך הוא חש מסתתר בתוכה, בתוך ג'ולייט. הצלקות שלה נראות פחות חיצוניות של לאבקראפט שג'ולייט גרמה לכולם לראות ולהבין. מעניין מה קמרון התקדם לתוך העיר, עובר את שער הכניסה עם המשפט מסיפוריו לחדור פנימה  אל תוך הקברים. להימנע מן המקום הזה, מהטירוף שאחז בו. הוא חייב להיכנס, חייב לחוות עוד את הפחד לבדו. הוא ידע לאן ללכת. הוא לא יכול עוד מחשבה זו הפיחה בו תקווה. הוא לא רצה להישאר לבד, הוא לא רצה להציל את מי שניתן עוד להציל. הם לא הורגים אותנו מיד. מתחת לעיר, מתחת לקברים, אך בכל זאת הוא התקדם, נחוש בדעתו האדמה הרטובה, פחד אפף אותו מכל עבר  הוא ידע מי הם המסתתרים האדמה הקרה לבוצית וסמיכה. כעת הפחד הציף אותו. בעודו פוסע על נראתה נטושה אך הוא ידע שלא כך הדבר. הגשם המשיך לרדת והפך את מאחוריו כעת. במרחק כמה מטרים לפניו התנוססה העיר