פעם את כל הסיפור. "זה בסדר," עלצה עינת במחשבתי, "אתה תספר את זה עוד הרבה פעמים בזמן הקרוב".  היו לי כמה דברים לעשות. הייתי צריך להתקשר הביתה לישראל ולמצוא דרך עדינה לספר להורים שאני עדיין חי. הייתי צריך לספר לחצי עולם ואשתו את הסיפור הארור. אבל הדבר הראשון שעשיתי כשהגעתי הביתה לרוקפורד, היה לחלוץ נעליים וליפול למיטה. אותו לילה ישנתי את שנתם של המתים. זה היה דבר שחור וכבד שנמשך ארבע-עשרה שעות. התעוררתי כדי לגלות עינת בוחנת בעין מנוסה את 'הטפרים' שלי. "סרט דביק," אמרתי לה, "חמש חתיכות פלדה מעובדות היטב, צבע שחור". "יעיל, מה?" היא גיחכה, "אתה יודע, כשאני חושבת על זה, זה די סקסי. לא תתגעגע קצת?". "ללגיון?" שאלתי, "כן, זה היה די מעניין".  העולםאפילוג החיים החלו לחזור למסלולם, פחות או יותר. אהוד ועינת הזמינו מקום בטיסה לישראל- יותר מדי אנשים הודיעו שהם רוצים לראות, להריח, לשמוע ולמשש את אהוד בעצמם. בעניין הלטעום... טוב זה כבר מוגזם, לא?  אולי לא כל כך. לינדון טריי, אחרי שהתאושש מההפתעה, העלה הצעה מעניינת להארי פאקס וכשזה אישר אותה, פנה לאהוד. "אנחנו מגדילים את המימון לסוכני שטח וצריכים אנשים