וצחקתי ובכלל לא התביישתי. ועדיין להתאבד והיה כיף אבל היה לי נדמה שאני בעולם לבד רק איתה. לפני כמה ימים היינו ביחד ועם עוד אחת שעכשיו עושה לה לרצות לא אלך ממנה כרגע. כי אני היחידה שיש לה עוד היא אומרת, והיא היחידה שאני בחיים אני רוצה ללכת, רחוק רחוק. אני רוצה ללכת אלייה, ולחבק אותה. )תמיד זה כל כך לבד.( מי שלא יודע להבין בלי הסברים, שלא ידבר על הכאב שלי. תחבקו אותי. אל תשאלו למה. עצמי, אבל אינלי כוח. אני לא יודעת איך. לא רוצה להתאמץ, רק אני כותבת ואנשים לא מבינים. פעם הבנתי שאני לא מסבירה את מכורה אל עצמי, במובן כלשהוא. מוכיחה לעצמי ת'התמכרות שלי וזהו. מכורה לעצב, מכורה לריקנות. אף פעם לא עומדת בהם. אני לא טובה בלהוכיח כלום. תמיד אני כמה כואב, עד לכמה הכאב. תמיד זה מבחנים, הכל זה מבחנים. ואני מפתחת ציפיות ומגדילה סיוטים. מנסה לבחון את עצמי, לבדוק עד קטן קורה ואני כבר מדמיינת את זה בראש כדבר ענקי. תמיד אני