הבנתי שלאיש מהבלדה הוא התכוון  וכך הוא עזב את הכיכר. "האיש הזה הוא אני. בצניעות, שיערותיו הזהובות מנצנצות כזהב באור השמש ואמר לנו, הפייטן יפה התואר שאת כולנו ריתק בבלדה שלו קם ממקומו הוא מת כעת ולעולם לא יחזור. יחזור, יחזור, יחזור, יחזור. יחזור. אכזר הוא הגורל של אנשים כאיש זה  לבסוף מת הוא ולעולם לא גם שהתחבא בביתו המפואר, השיגה אותו ידו, של גורלו האכזר. איש עשיר היה הוא זה, טרף נפשו בכפו וכך בא עליו גורלו המר. כך אף אדם לא מסוגל לחיות. לחיות, לחיות, לחיות, לחיות. לחיות. סגר עצמו, בפני כל נפש חיה  כי רק עם כספו מוכן היה הוא גם שניסו בני-אדם להפוך חלק מחייו, את עצמו בפניהם הוא סגר. איש עשיר היה הוא זה, בארמונו המפואר מוקף גנים הוא גר. הוא הרחיק עצמו מכל אדם. אדם, אדם, אדם, אדם  אדם. זר לאדם, החי בעולם האדם  היה הוא זר משום שהרחיק עצמו מכל גם כשהיה, מוקף כך בטבע החם, איש זה, היה איש זר. איש עשיר היה הוא זה, המתהלך בגניו שכולם פאר והדר. כך גם הוא היה גלמוד. גלמוד, גלמוד, גלמוד, גלמוד  היה גלמוד. קר כקרחון, אי-שם בקוטב  וכאדם המסוגל לחיות בקוטב, כך גם הוא גם שהיה לו כל מה שידע לבקש, ליבו