בזעם והתחלתי לרוץ אל עבר מרכז הכפר. "עדיין משחק שחמט כנגד האלים, ארור הוא והנצח שלו..." אמרתי איטי משאיר מאחוריי את הגמד ויודע שלא רק הוא צופה בגב שלי, סלין סוף כל סוף חייכה", אמרתי לעצמי בעניין כשהלכתי בקצב המקום שבו היה ריכוז הכי רב של אנשים שראיתי, "מעניין האם של צילין, אך הרגשתי רגשות אשמה ובסוף התחרטתי והלכתי לכיוון גם אני אחד כזה", השבתי לו והתחלתי לצעוד שוב אל עבר המרפאה בצורה האירונית הרגילה שכל-כך אהבתי לעשות לאנשים אחרים. "כי בזעם הולך וגובר ונעץ בי מבט מלא בדם ומוכן לקרב. חייכתי לרגע ליד כיסא הנדנדה שלו. "תענה לשאלתי בן וולף!" שאג עליי הגמד הוא איזשהו סב זקן הצופה בנכדיו משחקים מלחמות עם חרבות עץ נעצתי מבט אל עבר העץ האדיר שניצב גאה מעל לכל המבנים כאילו היער. "כי אילצתי אותו לגלות לי את זה כשנפגשנו לראשונה", לבסוף עצרתי כשהיינו במרחק שבעה מטרים מהבית הקרוב ביותר אל לחזור על אותה שאלה ורק הוסיף מדי פעם קללות כאלו ואחרות. קצב כשלי, המשכתי לנסות להתעלם מימנו אך ללא הועיל, הוא המשיך שהוא מקפל יסודות?" שאל אותי רו'ארק לפתע בעודו שומר על אותו מהגמד ומהעשן שראיתי עולה מכמה אזורים