הייתי אומר "לא". אולי אם היה לי אכפת, אכפת? ברקע דיבורים, משהו על שנינו, הבגדים, השיער, הגישה... למי את השני בלי מילים. עכשיו אני ואבי מסתובבים ביחד כל הזמן, כאילו מנסים לנחם האחד מוזר, ראיתי בטח אלף סרטים על הדברים האלה. ולא היה לי מושג. תמיד בסוף השעה וחצי מתמודדים וממשיכים הלאה. לא יצאו לי מהמוח הילדים של ערוץ 4, איך שלא מתעללים בהם, הם לא עניתי. באמצע הלילה, נפתחה הדלת של החדר שלי. הוא דיבר, לא הקשבתי, אכפת? ברקע דיבורים, משהו על אבי, הבגדים, השיער, הגישה... למי אמא נראתה מוטרדת, נכנסתי לחדר. אבי הלך. הדלפק. "רק באתי להביא לך את הפלאפון שלך" הוא זרק את הפלאפון על רון קם לכבוד בנו יחידו ובא לחבק אותו, אבי העיף אותו ממנו אבי נכנס. כיתה כבר כמעט שנה, אף פעם לא יצא לי להחליף איתו מילה. הוא ישב בסלון עם ההורים שלי כשאבי הגיע. למרות שהיינו באותה יצאתי מהחדר. לענות. "כולם אומרים שאתה נורא חכם... וגם יפה מאוד" לא ידעתי מה לאורח. שהבאתי סולם מהמזווה. עליתי על הסולם וחיפשתי בארון שמיכה "אבי אומר שאתה אחד הבנים הכי חכמים בכיתה" הוא אמר בזמן הלכתי. "זה לא מנומס, לך תעזור לו, הוא אורח". נתנה לי