אפילו פחי האשפה עלו על גדותיהם. עושה רושם שאפילו אותם. רוב החנויות באזור היו סגורות ולכלוך רב הצטבר על שאטו לעבר יעדם, ללא כל סימן לעצירה. ואני, אין אני מאשים מילמל ג'ק. הכביש כמעט והיה שומם לחלוטין, ומכוניות שעברו בוערת אש. "מסכנים אלו שאינם יכולים להתחבא מן האימה בבית" שראית אנשים ששוהים בחוץ, היית מבחין בקרבת חבית מתכת שבתוכה "עושה רושם שהרוב מעדיפים להיות בבית" ניחש ג'ק. פה ושם, היכן לכשיצאנו מן הסמטה בה היינו הבחנו באנשים המעטים שהיו בחוץ. כאן מאוד" רטן ג'ק. "נכון" הסכמתי ושיפשפתי ידיי זו בזו. השמים בהחלט היו אפורים למדי וערפל מאובק נצפה באופק. "קריר שתיקח אותנו למקום שבו ראיתי תדירות את דניאל בעתות מצוקה. ג'ק. ג'ק ואני צעדנו לעבר המרכז, קיווינו לתפוס שם מונית ואחז בידה של ויקטוריה, "אנחנו נסתדר". "בהצלחה" איחל להם הוא הנהנן בראשו והרים את משקפיו באצבעתו. "זה ברור" ציין לבוא" ניסחתי בקור. ויקטוריה פערה את עיניה, אך רוסיאנו הבין, בעוד 6 שעות, אם מישהו יאחר, נקבל את זה כסימן שהוא לא הולך באנו רק לקחת כמה דברים". "וג'ק ואני באנו לקחת חבר, ניפגש פה להיזהר". "יהיה בסדר" ניסה להרגיע