פשוט מתבלבלים... על הבוקר. "אז אתה אלוהים..." אמרתי וחשבתי למה לעזאזל אלוהים מציק לי שהראתה כאילו אני אידיוט או משהו... "שאני הולך לשלם על השוקוצ'ינו", הוא השיב ובראשו עשה תנועה "יודע מה?" שאלתי. "אני אלוהים ואני רוצה שנדבר", הוא ענה, "וכן, אני יודע". השוקוצ'ינו הזה" הוספתי. "מי אתה ומה אתה רוצה?" שאלתי, "ורק שתדע שאתה הולך לשלם על "שוקוצ'ינו", הוא תיקן אותי ואני נעשיתי אדום מכעס. "אתה תמיד גונב לאנשים את השוקו של הבוקר?" שאלתי בחזרה. "אתה תמיד בא הנה לבד בבוקר?" הוא שאל. 'איזה בוקר מעצבן', חשבתי והתיישבתי מולו. כמעט נעלמה גם היא. לקח את כוס השוקוצ'ינו שלי ולגם ממנה עד ששארית השוקו האחרונה "חיכיתי שתחזור מהשירותים", הוא ענה והביט בעיניי, לאחר מכן "מה זה משנה?" גמגמתי, "למה אתה יושב לי במקום?" "שוקוצ'ינו", הוא תיקן אותי בקול שערב לאוזניי מאוד. "סליחה", כחכחתי בגרוני, "אתה די שותה לי מהשוקו..." לא רק שכבר לא היתה קצפת - גם חצי שוקו כבר נלגם. הכי כיפי זה לאכול את הקצפת לפני )נו... כמו במילקי(, ועכשיו בכוונה השארתי את הקצפת בשלמותה לפני שהלכתי לשירותים - החלק ולא רק זה, הוא גם לגם מכוס