       היה קטן מכדי להכיל. השבריריות. דמעה זלגה על לחייה והוא הוצף בצער כה רב, שגופו וזו שתקה, וכשם שהתארכה שתיקתה, כך גברו זעקות עיניה השניים וחייך אליה, עיניו מול עיניה הכלות. הוא שאל אותה לשמה אחד ומיד פילס דרכו אליה, גחן מטה עד שהתאפס פער הגבהים בין לבדה. ליבו נדם למראה עיניה האדומות והנפוחות. טרם השתהה רגע ובאותו הרגע, מתוך כל ההמון, זהרה בהילתה ילדה קטנה, סובבת מאותם בריות, שענוותם אזלה להם. עיניו של האיש היו סאובות בגיותנות ובתאוות הכסף ההרסנית. אחד בהשתקעו בחמלה. שנות הארבעים שלו. "עוד אדם ששעונו מכתיב חייו", חשב לעצמו המואצים, טרם גלתה לו.  ככל הנראה, היה זה איש עסקים בסביבות עוד היטיב לחטוף מבט בהול בגבר אלמוני, שחלף על פניו בצעדיו הארוכים. כוסו בעורה הגילדני המקומט, וניכרה בהן חוכמתה וצבר מטען חייה על הספסל שלצידם נחה קשישה גולמנית, רבת שנים. עיניה התשושות הצעירות, בשנותיו הטובות ביותר. הרכות של הילד, קסם לו. הוא הזכיר לו את עצמו בשנותיו ביקשו לדעת עוד מראות, עוד קסומות. התום, שנבע מתוך עיניו בהמולה הסואינה. עיניו סקרו בקפידה כל פרט מסביב וכאילו צמאו, זמינה, אחזה בחוזקה בידו