"כמה אתה עושה בשעה" ?  שאלתי. "אין לי מושג", ענה הקבצן. "מה זאת אומרת ?  בערך ...", המשכתי. "אם היה לי כסף לקנות שעון יכלתי לומר לך בערך ...", ענה בחוסר חשק. "שווה לבדוק את זה ...", אמרתי. "בדרך-כלל, אנשים לא נותנים יותר מחצי ש"ח", המשיך הקבצן. "אם היית מקבל רק 10 אג' מכל בנאדם שעבר פה בשעה האחרונה היית עשיר", אמרתי. "זה מה שהם לא מבינים. אם כל אחד היה נותן לי מינימום, הייתי חי טוב עכשיו", אמר הקבצן. "תגדיר 'חי טוב'", אמרתי לו. "חי טוב ?  לחמניה עם שוקו בבוקר. ג'קוזי בערב ... חי טוב", ענה. "אני עדיין חושב שאתה עושה יותר משכר מינימום פה", אמרתי. "כמה זה היום שכר מינימום" ?  התעניין הקבצן. "17.56 ש"ח לשעה", עניתי. "אם כך, אני בכלל לא קרוב לעשירון התחתון", התפלא הקבצן. "יש לי שאלה אליך", הברקתי פתאום. "בבקשה", המשיך הוא. "בסוף יום עבודה, כשאתה קם מפה והולך לישון על איזה ספסל, אם אתה נתקל בדרך בקבצן, אתה זורק לו איזה מטבע, או לא" ?   תמהתי. "המממ ... לא", ענה הקבצן. "אז למה שאנשים יזרקו לך מטבעות" ?  שאלתי. "יש אנשים טובים. לא הרבה, אבל יש", ענה. "אז אתה משתייך לקבוצה של החארות", המשכתי.