יותר כבד ממך." מחה מדי פעם בחיוך, אבל היא אמרה שהחבל נועד רק לבני אדם, והוא ידע שהיא צודקת. הזמן חלף והוא הרגיש מאומן יותר, אבל גם חלש באופן לא ברור. "להתמקד." היא אמרה, והוא הבין שהגרון היבש, הלשון הכבדה, הכתף הכואבת, הטנטון באוזן שמאל והלב ההולם הם מסיחי הדעת, שעליהם יתגבר בעזרת הרצון הבהיר והחד והיכולת להביט רחוק ולעוף במסלול עגול ומדויק. ולבסוף פיתל בקשר פתלתל ומדויק את חבל הזהב סביב עקבו, הניף את עצמו וכמו חץ מקשת המריא ונחת בלב המטרה, וזה נראה קל, כי האימון היה קשה. ואמא שלה הייתה מספרת את הסיפור הפוך: "היה פעם נסיך זהוב שנכלא בטירה, ונסיכה אחת אמיצה ביקשה את עזרתו של מכשף כדי לחלצו ולשאת אותו משם. המכשף, למרות שנראה כמו סתם בחור רגיל, היה רב כוח והיו לו..." "אבל אמא, זה הסיפור של אבא. זה לא מעניין.״ ואמא כמעט תמיד הסכימה שאם הסיפור לגמרי הפוך, אז הוא בדיוק אותו הסיפור, וזה לא מעניין, ואז הייתה מספרת את סיפורה של הנסיכה ההיא, שכבר הייתה מלכה ועדיין יפה מאוד וזהובה וקורנת, ואיך שיום אחד, אחרי ככלות הכל, כאשר טיילה, וזרועה שלובה בביטחון רב-שנים בזרועו של הנסיך שהפך למלך, ראתה בחורה