ועכשיו, אנחנו יושבים כאן כמו שני זרים גמורים, לא כמו אבא ככה היינו שווים, לשנינו היה מה להפסיד. זה שבמשך כל הקריאה בתורה שלי בבר- מצווה חשבתי על הציצי שלה. מילה". גם אני סיפרתי לו על הנשיקה הראשונה שלי עם דפנה, ועל קריצה שפירושה "אל תדאג, אני לוקח את המידע הזה לקבר, אף "תגיד, למה אני זקוק לאינפורמציה הזו בכלל?" אבל גם נותן חצי שהוא לא מתקרב לזה של אמא. אני הייתי עושה פרצוף כזה של היה מספר לי עד כמה התחת של המזכירה שלו יפה, אבל תמיד מוסיף, את האוטו, לעשות קניות, ללכת למשחק כדורגל, לבד, בלעדי. הוא פעם אני ואבא שלי היינו צוות לכל דבר. הוא לא היה מעיז לנקות כלום כמובן. אפילו לא את הקרפיון שהזונה המליצה עליו כל- כך. שעתיים ושלושים וחמש דקות ישבנו שם. אני מול שניהם. לא אכלתי סבלתי, בלי למחות. אתם לא אוהבים בורי..." את הבורי הכי טעים שאכלתי. אבל גם הקרפיון שלהם מצויין, אם "יו!!! מנשה! זו "ה" מסעדה לדגים! הכי טובה בעיר! יש להם כאן והזונה פלטה: נסענו לאורך מהדורת חדשות ארוכה ברשת ב', עד שהרכב נעצר זזנו?" התחיל ללכת בלי לחכות לתגובה. "בא לך ארוחת צהריים?"  בוא, יש יופי של מסעדה לא רחוק מפה,