שאמרתי  אודות פרויד בהקשר התמונה ומתמונה כה חזקה, מורכבת ומהדהדת בנשמה אודות המציאות האנושית )שכן פרויד אהב והתעניין מאד באמנות ואף כתב על אמנות, או שהיא לא הותירה בו כלל את רישומה - דבר שקשה קצת להניח גם אם פרויד לא ראה מעולם את התמונה המופלאה והמפורסמת הזאת, מעולה. הגדול שהבין את הדבר הלא צפוי הזה והימחיש זאת בצורה כה מנוגדים זה לזה? וכי אין החיים עוינים את המוות? והיה זה האמן יצר למוות? וכי אין המושג "יצר" והמושג "דחף מוות עצמי" סתם להניח שבאדם, זה השואף בראש וראשונה לברוח מהמוות, יש גם ואיך פתאום מגיעים אליה? חישבו על כך, שכן על פניו, מה פתאום והלוא אין הבנה כזאת עניין של מה בכך, אין היא טריביאלית כלל, לחדרי הנפש הרבה מעבר למילים. מופלא וכה בהיר, בציור עז וקסום, ללא מילים ובאופן חזק החודר שתי מגמות נוגדות, דחף החיים ודחף המוות  ולראשונה באופן כה וזאת כשמונק הוא זה בעצם שהיציג את ההבנה המופלאה הזאת אודות את הפיתרון לבעיה שהעסיקה אותו? שהביאו בבלי מודעות עוד למקור השראתו, לנסח את תורתו המאוחרת, רגעים בתמונה? או ששכח ממנה כליל, ורק רישומה נישאר בו, מה ודחף המוות )ולא רק את דחף המיניות