לרוע המזל, פתחו בשביתה כללית ממש בזמן שהיה על כ -5,545 המעפילים להגיע ללא דיחוי אל הנמל. כמו כן, בדרך אל הנמל היו נקודות ביקורת, אשר נקבעו מראש, ושמתפקידן היה לבדוק כי הכל מתנהל כשורה, וכי המעבר בין נקודת ביקורת אחת לשנייה נעשה במסגרת לוח הזמנים.  אביו של הנס  נטל את משפחתו, רעייתו ושני ילדיו, הנס בן ה-12 ומיכאל בן השנתיים, ומילט את המשפחה כולה מבעוד מועד מגרמניה לטוניס, כאשר הנאצים החלו לתפוס את השלטון. אלא שהנאצים שלחו זרועותיהם הארוכות אף לצפון אפריקה, והשתלטו, בין השאר, על טוניס. עוד באותו היום, ב-1.8.1939, הופיעה בבית המשפחה המשטרה המקומית, כאשר השוטרים דורשים מן המשפחה לעזוב באופן מיידי את המקום באונייה הראשונה, אל מחוץ לגבולות טוניס. למזלם, הגיעו בני המשפחה למרסיי שבדרום צרפת, אלא שגם כאן, במקומם החדש, לא הרפו הנאצים והיוו איום מתמיד על היהודים, כך שמשפחת לוי נעה שוב לכיוון הגבול עם איטליה, שבאזור הזה הורגשה פחות הרדיפה אחר היהודים. בשלב זה, הוחלט על ידי האם והאב לבית לוי, לפצל את המשפחה על מנת למזער את הסיכון לחייהם. הנס נשלח לעבוד בכפר אצל האיכרים תחת שם בדוי, ואילו אחיו