הלצידי עם בוא שחר תשוקתך לקום? וכשתביט בי מונחת עת ערב, האם כך אלטף נפשך ברכות? עומק חדירת אישוניי, ובשעה שתבחן תנועותיי, זו שתשלח את ידך לעברי. הזו אני שאוציא אנחת רגע מפיך, ואפנה את גבי כמשחק, וכשאשלח מין מבט מתבדח ותמשוך ברכות קו שלוותו האופקית. הזו אני שתשלים תמונתו המאווררת ואני יחידה מול אייתנו של הטבע, וכשתביט בי במין אלכסון אקראי האני בראשך? ובאותו שבריר התפלגות ואתה שמישיר מבט ורואה עפעפי בזווית אישונך ושוב אני באותו עורך מוטה על כתפיך, וכשנשב לנגדה של הרוח השלי אתה? ובאותו שבריר התמזגות מגדירם בין ידיך כאילו בוחן גבולותיי, וכשתלטף תחומי באותה התמסרות מחושבת, ואני בחיוך רווי עונג ובעניים סגורות.