שנולדתי ככה ושככה הפרצוף שלי נראה, זאת אני וזה המראה שלי. הגנים שלה. אני לא עשיתי כלום בשביל המראה הזה. ואני לא אשמה יפה כי היא לא עשתה שום דבר בשביל זה, ככה היא נולדה וזה מכוערת? עשיתי לעצמי משהו? אף אחת לא יכולה להתגאות בזה שהיא המשכתי לחשוב על העניין. אני אשמה בזה? אני אשמה בזה שאני לוקחו מאיזה תוכנית בידור זולה שאיזה מפורסמת באה לשם. ושאף אחד לא חושב שאני באמת יפה - אלא המחיאות כפיים האלו ולאחר כמה זמן הייתי קולטת שזה סתם אשלייה ושזה לא אמיתי, את עצמי לבנות אחרות, שנראות יותר טוב ממני. אך חשבתי על זה, לי את הביטחון העצמי כל פעם שהוא היה ברצפה או שהעזתי להשוות לי מחיאות כפיים סוערות ואומרים כמה שאני יפה, וזה היה מעלה ומעלה ביטחון עצמי, כך שכל פעם שהייתי נכנסת לחדר היו מוחאים ותוך כדי חשבתי לעצמי: הלוואי והייתה לי מכונת מחיאות כפיים שוקק שכל החברות שלי נטשו לטובת הסטוץ שלהן. לי בראש. אז מעדיפה להתדפרס עם עצמי מאשר באמצע איזה מועדון דיכאו אותי ממתי שהייתי ילדה קטנה ושמנה, ועד עכשיו זה תקוע להשתכר ולבוא איתם בערבי שישי, אך לא רציתי. ערבי שישי תמיד עצמי ועל כך שאף אחד לא רוצה אותי.