לא יכאב". חיטט ברוב אהבתו בנבכי נשמתה?".  וחנה חובקת אותו כשהיא מנגבת וקד לה קידה זעירה... "האם תסלח לי גברתי הצעירה על שאביה פסק מלדבר חייך קמעה, ותקע מבט אוהב בעיני בתו הקיש בעקביו שילדתי הקטנה סגרה מעגל! ולבבה שלם הוא עתה לחלוטין". גרישה השנים את ליבה ניצתה לפתע ללהבה שגם האירה את לבבך, ידעתי וכששמעתי שהיא פגשה אותך בצבא, ושהגחלת הזערורית שצבטה כל ידעתי שעיקשת היא ילדת חלומותיי וסופה שתשיג את חפצה, שם. וכשפתחה עיתון ונתקלה בשמו של המושב הקטן בו חיית אז. שעה שנכנסה לתנועות הנוער שלפי הערכתה הייתה עלולה לפגוש אותך האהבה שאבדה לה נשארה כשריטה על לבה של נערתנו, עקבנו אחריה התעודות והציונים שהביאה, והתגאינו במעורבותה החברתית. רק במשך השנים החלימה נשמתה והיא הפכה לגאוותנו. כרכנו יחד את לדעוך, היא נשארה כקיבעון קטן בליבה הפצוע ממילא של ילדתי. הקטנה והתמימה נקטעה באיבה. ומשום שלא היה לה זמן מספיק כדי אפיים, ואז גם למרבה העליבות שבדבר חטפה סטירה מצלצלת, ואהבתה אהבה אף בלא להודות בכך, העליב אותה והיא החזירה לו מנה אחת סוף טרגי ששניכם כאחד הייתם אחראים לו! אתה מבין, הנער שהיא ילדים באות במהרה