מילים: "מה רצונך כאן?", "האם אינך טועה לגבי המקום?" הבינותי מיד, שהלבוש שעדיין נשאתי, אף כי גיליתי את פני, הטעה אותו ולכן מיהרתי להסביר לו:" אני יהודי כמוך. זה עתה באתי מהמדבר" פלטתי. "אני מבין, אך מה רצונך כאן? כאן לא תקבל  נדבה מאף אחד ולא תוכל בבוא הלילה ללכלך את הספסל שלפני ארון הקודש. זה פשוט  לא מקום בשבילך". "אינני מקבץ נדבות. אתה טועה ידידי.." "אני לא ידידך ולא קרוב שלך!" הגיב השמש בחריפות. "בסדר. באתי לכאן פשוט להתפלל. הרי  זה בית אל או שמא אני טועה?" "אמנם זה בית אל, אך הוא הוקם באופן מיוחד אך ורק בשביל 'החברים. לדיוק יתר  תשעה עשר חברים, כי אחד מהם לצערנו הרב  נפטר רק לפני חצי שנה." "ולא יותר? האם זהו בית כנסת של איזו כת מיוחדת?" "לאו  דווקא כת, אך   למען האמת  מותר לך  לחשוב, שאלה שמתכנסים כאן, שייכים  למעמד מיוחד, הייתי אומר מעמד רם, אציל  והמכובד בכל  טוניסיה. זאת הסיבה, שלא תמיד אפילו יש להם עשרה למניין, וכי הם תמיד עסוקים ותמיד בדרכים." "גם אני תמיד בדרכים." קראתי. "גם אתה. הם וגם אתה. רואה  אני שלצערי הרב אני מדבר עם חרש ואולי גם  פתי, שלא הבין את הסברי. בקיצור, חבל על