בשביל לחיות. אבל גם היתה מפוררת כמו פרפר מיובש.  והיא אהבה אותנו. היינו המשפחה שלה. נתלתה בנו כאילו אנחנו נהיה תשובה למשהו שהיא שאלה ורק אולי נחצ'ה הבין מה היתה השאלה.  כולנו עבדנו מתישהו בעלייה ב' ובעלייה ג' וידענו משהו על העצב של אלה שבאו משם. ידענו מה זה המחנות האלה רק בסוף שלהם, מה שנחצ'ה קרא "נפתלין של זהב-אדם עם צלקות, בכי מיובש-תשוקה, ופחד לישון בלילה." ראינו אלפים כאלה. ונחצ'ה אמר: "זה הוויטמין שעשה את המדינה שאנחנו לחמנו עליה." זוכרים איך שהם היו רפאים, איך הלכו כאילו על ביצים, על גחלים, איך צעקו כי פחדו משקט?  בהתחלה תמרה כל-כך פחדה עד שהיינו מלבישים אותה. היא היתה רועדת, פתאום מתמלאת שמחה גדולה או נופלת למצב רוח איום וכאבי ראש ובולעת עשרה א.פ.צ, והיינו שמים אותה באמבטיה, וכולנו יחד רוחצים אותה כי פחדה להיות לבד במים. היא לא עשתה עניין גדול מזיונים, אם זה היה קשור לידידות או לאהבה. בשבילה, היא אמרה, סקס זה להתמסר, זה להגיד תודה. זה די הבהיל אותנו, הג'אברים שהיינו עם ניסיון של כמה קראחנים באיטליה וכמה בחורות שקראנו להן מזרונים בפלמ"ח. היא לימדה כל אחד מאתנו מה זה מה שהיא קראה