מסתכלים עלי היום.. אפשר להיות בטוחים שזה מה שקרה . יקרה שנים הייתי קוראת על הפרעות נפשיות, והייתי בטוחה שלי זה לא או לפחות זה מה שהיה נדמה לי ששמעתי. והיא חייכה לו בנימוס ואמרה לו: זה המקצוע שלך לא? למה שולחים אותם אלי? ואז שמעתי אותו הולך לאחות ולוחש לה: עוד חולת נפש ממוצעת "לפי מה שאני רואה זה סוג של הפרעה נפשית" עד שדוקטור אייזלמן דאג להודיע לי בחגיגיות אבל אני? אני לא חשבתי שאני משוגעת שנים אמרו לי שאני משוגעת אבל מה אני יודעת? נראה לי שכן בדרך כלל הם מודעים לכך.. "האם המשוגע יודע שהוא משוגע?" איך זה שאני מתרחקת מהעולם, ואז כועסת על עצמי עד היום הרופאים לא יודעים מה יש לי בדיוק, איכשהו אחרי שיכונעים רבים הצלחתי להגיד תודה ולשתוק. ותמיד הייתי אומרת: אני לא מסכימה "את ילדה יפה" אמרו לי... אמרו שיש לי כשרון בציור, אבל מה זה עוזר לי בעולם שכולו כסף? אך ללא שום הצלחה. ניסיתי להיות מועילה איכשהו בעולם רק כשכאב. הייתי הולכת זקוף ברחו בלי לבכות הרבה בערך בגיל 51 כן הייתי שמחה אבל מסיבה כלשהי כלום לא הולך לי. כל יום כל הפחדים מתגברים, באמת שאני מנסה לצאת מזה כל יום אני מרגישה יותר ויותר