בחזרה, כשהן צועדות לאורך המדרכה שמעבר לכביש. בעיקר המתינו במרפסת הקומה הרביעית לדמותן של השתיים מדי שנה, בשובן מבית הכנסת בסיומו של יום הכיפורים, שהיה זה אות וסימן שהיום הנורא מכל הסתיים ומותר להדליק את האורות בכל חדרי הבית וכמובן, לשבור את הצום בארוחה דשנה. בערב ראש השנה הזה של שנת 1959, הייתה תחושה שהשנה הבאה תהיה טובה יותר. כולם התפללו וציפו לשנה של שיגשוג כלכלי וכריתת ברית של שלום עם מדינות האוייב. בית  הכנסת של רמתˉיוסף היה עמוס אף הוא בנשים, גברים וילדים, ולא רק שהיה עמוס, אלא עמוס כפליים. בית הכנסת הזה נחצה לשני חלקים. החלק האשכנזי, שבו התפללו בנוסח עדות אשכנז, והחלק הספרדי, שבו התפללו בנוסח עדות המזרח. למוחרת בבוקר, ביום החג הראשון, עשו הילדים דרכם אל בית הכנסת שליד מגדל המים, לא לפני שחנה נטלה קומץ מלח ושלושה שיני שום והכניסה אותם לכיסי בגדיהם של שלושת הילדים. "זה נגד עין הרע" אמרה בידענות לשני הילדים. בכל פעם שמישהו עובר לידכם, תירקו שלוש פעמים, ככה: טפו, טפו, טפו" ותגידו: "מלח שום, מלח שום" - אמרה בהדגימה לשניים כיצד להמנע מ"עין הרע". במשך שני ימי החג הבאים התרוצצו הילדים הן