עליה פתאום. מסוגל לו, עד כמה היא כפוית טובה אחרי כל מה שהם עשו עבורה. הלפני אחרון, פניתי אליה בשלישית ואמרתי בקול הכי יציב שהייתי ועוד ככל שעליתי בשלבי הסולם. כאשר הנחתי את כף רגלי על השלב המבט שלה חרך את גבי כמו אלומת לייזר ממוקדת, שורף בי עוד מעין התכווצות שלהם פנימה, עמוק יותר אל תוך הגומחה. בסכין. מלמעלה שמעתי יבבה מצויצת ובזווית העין קלטתי ניע, עליתי בסולם שלב נוסף, ידי האחת על השלב הבא וידי האחרת אוחזת על זה באמת לא היה לי מה לענות. הרגליים יותר!". זכר, שתמחץ אותם ככה שלא אצטרך לראות אותם מתרוצצים לי בין "תעשה את זה כבר!!", אני רוצה שתהרוג את כולם, שלא תשאיר מהם הביא להם מאחורה בבת אחת. את התשובה היא כבר שאגה בהיסטריה: היגאל עמירים שבעיניה התחילו לקפץ בזעם כאילו כל כלא אשמורת "את רוצה שאחסל את כולם? את כל השבעה?". פתאום ניקר בי משהו. ולהם לא נותרה כבר פעם באה. הפעם זה היה קצת אחרת, מכיוון שרק אני נדרשתי למלא את רצונה מלבד למלא שוב אחר רצונה בכדי שתניח לנו, לפחות עד לפעם הבאה. באותו המצב, מול ההחלטיות שלה לאף אחד מאתנו לא היה מה לעשות, בדיוק כמוני ממה שעומד להתרחש. אני והם היינו