יונתן הביט בתדהמה באסיר המוזר, ובאמת החתול הרם על ידידו: "מה איכפת לי. נעים פה לאללה. אוכלים כל אותנו" ."שישמעו" - נהנה נירון מהשפעת הקול לבקר אותי" ."שקט" - לחש יונתן: "ישמעו ברזל קטנה וכבדה. "יוני!" - צעק החתול: "באת ימינה. הפורץ הנועז פנה במהירות ימינה ועד מהרה הגיע לדלת קטן. "לסעודה הבאה" היה כתוב שם, וחץ ירקרק הצביע בתוך הכלא חיפש יונתן את תאו של החתול. מהר מאוד נתקל בשלט דלת הכניסה. משמרתו ופסע לכיוון הכיכר, יצא יונתן ממחבואו ופתח בשקט את הנהן בתודה והלך להסתתר מאחורי שיח. משסיים העכבר הזקן את נוספות, וניפגש ליד הפנס בכיכר, ברווזון חמוד". יונתן ."טוב, בסדר. אני רק אקיף את החומה הזאת אחת עשרה פעמים כמוס ביותר". יונתו התעקש: "אולי בכל זאת" חושב שאני הולך לגלות לך?" - התרגז השומר: "זהו סוד בטח, אני זוכר שפעם..." ."נו" ."אתה באמת - שאל יונתן. גוליבר ניסה להיזכר. לפתע אורו עיניו: "כן, ענה השומר. "האם ידוע לך על דרך בה ניתן לחדור אל הכלא? "והכלא, לדעתך, שמור היטב?" ."ברור" - היחיד?" - שאל יונתן. "כמובן" - ענה השומר. אפשר לעזור לך, ברווזי?" ."האם אתה הוא השומר עיתונאי?" - השתומם השומר: