ממתין לנצח לאשה שבמראה. נסגר בתוך קופסה שחורה ושוב אני בונה את החומה כבר לא ביחד, אך לא לבד אני ואת, את ואני יורד אני בחרש, מצטרף למהומה נזכר שאת עוד כאן שוכבת בדממה כדור אדום, חבל, ואקדחי מים צהובים למטה קיץ וילדים עם סנדלים שנינו נותרים לבד, אני והאישה שבמראה לאט לאט, מתנפצת אשליה קמים ביחד, מביטים בפחד אני ואת, את ואני על החיים הם יושבים ומספרים לי סיפורים אמרו לי הזקנים הזמן הוא תרופת פתאים כך זכרון ליל אמש בסנוורים אותי מכה מכיר אותה, האם אני טועה? זיעת גופי כטיפת הטל שהתאדה