מוזיקה של סוף, והנה הכתוביות. פינאל. לוחשת בקולו של יקי - אני יודע, ילד, אני יודע. הכול מתהפך, ולשנייה נדמה היה לי שרוח הים של לפנות בוקר על החול החם, והדבר האחרון שראיתי לפני שהעיניים נסגרו זה איך לכיוון שבו נעלם הטרופר כשהרגליים בגדו בי סוף סוף. התמוטטתי חציתי את הגדר החיה שתחמה את הגינה והצלחתי לעשות שני צעדים וחוץ מזה כבר לא היה אכפת לי. לי מה להאשים אותו. הוא נתן לי את השעה שביקשתי. אפילו יותר. יכולתי לשמוע מרחוק את הסירנות. לא האשמתי את המתדלק. לא היה שהיו בוערים. משב פתאומי של רוח ים הגיח פתאום, וקירר קצת את הפנים שלי התמוטט בערימה מחליאה. ההדק ארבע פעמים. כל ארבעת הכדורים פגעו בחזה הגדול שלו והוא לתנוחת ירי פרונטאלית יפה, מדוייקת, בדיוק לפי הספר. לחצתי על מטר לפניי, ניתז מהבטון. עכשיו היה לי מספיק זמן ונכנסתי הדוחה. הוא השמיע נחרה ארוכה ופלט בפראות עוד כדור שפגע באדמה כשהבטתי בחור שנפער בתחתית גרונו, קצת מתחת לסנטר הכפול אינסטינקט וירה בלי לכוון  שמעתי ולא שמעתי משהו נחבט מאחורי ירינו כמעט ביחד. הוא ראה אותי זז, יישר את זרועו מתוך שלי בירי אינסטינקטיבי. גם השפיע, שלא לדבר על זה