ומטפחת תקוות. איך היא הורסת עולמות, גילת את כוחה, חלפה לה סך הכל עוד שנייה, שוב הכל קורה בזמן, כעת יש קשת בענן, אתה לא רואה אותו כדי שתאיר את דרכך. הפתרון נמצא אצלך, למי את מחכה? מביט בזמן ומחכה, מסתכל על השעון, חושב איפה טעית, אתה לא מבין מה עשית, הם שחורים ומפחידים, הם לא מחייכים, אך הפעם הם לא כחולים, שותה מהמים ושוב מביט לשמים, אתה שוב מוצא את עצמך ליד הנחל, ...שהופכת את הקערה, בדיוק שנייה אחת קטנה... אבל אז עוברת שנייה, משוכנע ששום דבר לא יכול להרוס, מנפח את הראש בתקוות, רוצה לגלות עוד, חוזר לשביל לצעוד, אז אתה מבין, אז אתה יודע, לוקח אויר ומביט לשמים, יורד  לנחל ולוגם מהמים, אתה עוצר בשביל, הזמן שלא עוצר ולא משתנה? מתחיל לשאול שאלות אבל מי יענה? מתחיל לחשוש, תוהה ומהרהר בראש, חושב מדוע הזמן בוגד,