רחוק מידי. כל כך רחוק מכאן הולכת רחוק את אהבת חיי רק להביט ולראות שאני לא יכולה לעשות דבר ואני יודעת ששוכב כאן בגופי הצמא חתכים חתכים ועכשיו רק אני והתער ונגעת ונישקת אהבת אותי אותו השטיח עליו שבמלון המפואר. על השטיח דרך הדם המטפטף את הכאב להוציא מהגוף את הרעל ולהתעלם מהפנימיים. אל הפצעים החיצוניים מנסה לשאוב את כל כאביי כואבת אני, ימלאו את החלל החסר. הפצעים המדממים אותך, כי אם לא אוכל לחוש בעורי ודרך בשרי. חתכים חתכים הקר והחותך. אני מסתפקת בתער ואינני מסוגלת לגעת בך אך כשאינך כאן על עורי הצמא.