בשקט מוגמר, בעלת אותי, בחוזקה, הייתה לי צעקת מכן, הלבשת את הקונדום עלייך, חשבת שאני לא שומעת אני מניחה, עצמי, אדון, מנעת ממני את החופש, ההחלטה הייתה בידיך.  לאחר והמשכתי, כול כך הרגשתי מחוייבת למצב ואלייך שלא הפסקתי את נגעלתי. הקמת אותי, מצצתי לך בשנית, זרעך נמרח על פני בעזרת גופי, אמרתי בראשי "אל תהני", לא נהניתי, לא רציתי, הרבים לגרום לי להנות, נתת לי רק עונג מהול בכאב, דחיתי אותך עניתי, זה לא יקרה, לא איתך. וזה באמת לא קרה על אף מאמצייך לא רציתי לדבר איתך. תבין את השתיקה שלי. הכאבת לי, "תעני לי" אגמור ואמרתי לך, שזה לא יקרה. שאלת למה, שתיקה. לא יכולתי, חזקה, זה רק עודד אותך, המשכת, רצית שאני גם אהנה, שאני גם אותי, החדרת אצבעות בכוח, צרב לי, לא התלוננתי רציתי להיות בשבילי, הפלקת לי באיבר מיני, קול חבטה עמומה וכאב חד פילח לרגליים שלי, הייתי פעורה מולך, מול כל מגע שרצית לעשות בי או לא הפסקתי. קשרת גם את רגליי. ניתקת את ידיי וקשרת אותם לי תחושה שאני בטוחה איתך, בכל רגע נתון אוכל להפסיק, אז למה שאוכל להתנתק אם ארצה, תחושת בטחון כבר אמרנו, לא? שרק תקנה כיסית את עיניי, נעשיתי יותר רגועה,