צוהריים מוקדמת שכזו, היה הוא אדון לעצמו מכל בחינה שהיא. הוא חשב מה יעשה בזמן שנותר לו עד לבוא הלילה. תחילה,  חשב לשוטט מעט באזור השכונה. אולם, משום מה, רגליו משכו אותו איכשהו לבקר שוב בבניין העירייה. מאוד קיווה למצוא שם  את אותו הכנר, לואיס רוטנברג, ולהקשיב שוב לנגינתו. למעשה, בסתר ליבו, קיווה הוא למצוא שם אף את אחותו הצעירה של הכנר, העלמה רוטנברג, אשר את שמה הפרטי עדיין לא ידע. משהגיע לאחר הליכה די ארוכה אל בניין העירייה, פנה לעבר אולם התרבות, ומה רבה הייתה שמחתו מששמע את צלילי הכינור הבוקעים מן האולם. הוא פתח את דלת האולם בזהירות, הציץ פנימה, אך היא, העלמה רוטנברג, לא הייתה בין הנוכחים. בכל זאת, החליט להצטרף ולהתענג על נגינתו של הכנר המוכשר. נגינתו של זה השרתה עליו שלווה גדולה, מעין שקט זמני. למוחרת היום, ציפה לו יום עבודה במקום העבודה החדש, והניגון הרפה מעט את המתח והחשש שהיה שרוי בהם. לאחר כשעה ומחצה, משנרגע מעט מאירועי היום הזה, החליט לשוב על עקביו אל מקום מגוריו החדש.  למוחרת, התייצב אייב במקום העבודה החדש בבית החרושת לייצור מכנסי גברים. השומר, שניצב בכניסה, הורה לו לחתום ליד שמו