במעמקי פולין בשנת 1939 לספירה, גרה משפחה עניה, דלת כל, אמא- רחל, אבא- אברהם, ילד (7)- יוליוס, וילדה (11.5)- צביה. חלק 1 רחל ואברהם ישבו בסלון ביתם הקטן, ודיברו על המלחמה, בזמן שיוליוס וצביה שיחקו להם בחדרם. השנים ידעו שאינם יכולים לצאת מהבית אך לא ידעו למה. "זה חייב להיגמר! אנחנו חייבים למצוא דרך לברוח מפה" אמרה רחל, "אני לא רוצה להמר כך על חיי ילדי, הם לא יכולים לחיות ככה! הם לא יוצאים מהבית, חוץ מלביה"ס וחזרה, וגם לביה"ס זה לא בטוח לצאת". "הירגעי, הכל יהיה בסדר", ניסה להרגיע אותה אברהם, וחיבק אותה בזרועותיו, "המלחמה עוד מעט תיגמר, הכל יהיה בסדר! הילדים יוכלו לצאת מהבית ולהסתובב שוב ברחובות, כמו פעם". "לא!" אמרה רחל, "בחיים לא יהיה שוב כמו פעם! גם כשהמלחמה תיגמר, הגרמנים ימשיכו לפטרל ברחובות, ולצעוק על ילדים יהודים, והילדים הגרמנים כבר לא יחזרו להיות חברים של הילדים היהודים כמו פעם!!!". בינתיים הילדים התחילו להשתעמם והחליטו שהם רוצים לצאת החוצה אך הם ידעו שאסור, אז הם החליטו שצביה תלך ותבקש יפה מההורים. צביה החלה ללכת לכיוון הסלון, היא התקדמה בשקט בשקט, וראתה שההורים מדברים אז היא