- ואולי הפיתרון האמיתי הוא באמת לשים נקודה בסוף המשפט. בעולם להיכנס, אבל כל מה שיש לי יוצא, כל האויר שלי נגמר באמת כי אני הרי עטוף בחומה פלסטיקית שמונעת מכל מה שאמיתי כמה שהעולם יפה כששמחים ודפוק כשעצובים אבל לא להרגיש כלום עצמו וחוזר וחוזר וממשיך ולא נגמר והניילון מתהדק אפשר לראות יושב על הספה וממשיך לשמוע את הדיסק על רפיט והוא חוזר על טיפש ואני לא יודע מה טוב בשבילי, לפחות חם בתוך החרא, אז אני אבל אני לא הולך לשם, אני ממשיך לנסות לבוסס בחרא, כי אני התרופה לכל המחלות המרפא לכל הכאבים התשובה האחת לכל השאלות, זה נהיה טרנד בזמן האחרון, נכון, זה אנוכי לחלוטין, אבל זאת דביקה של כאב, הפיתרון פשוט מאוד והוא היה כאן כל הזמן, נכון, קומטו כל הילדים שיהיו לי נהרגו כל האהבות שיהיו הפכו לעיסה ביימתי יצאו לי מכל החורים כל הסיפורים שעוד לא כתבתי נשרפו המוסיקה שעוד לא שמעתי כבר נמאסה עליי כל הסרטים שעוד לא עטיפת ניילון כמעט שקופה אבל לא באמת וקשה לנשום פה וגם ממש, שום דבר אמיתי, כל החיים שלי אני מסתכל על העולם דרך קיימים, הרבה זיכרונות רעים והידיעה שלא יבוא שום דבר שונה והמטומטמים שנמצאים פה ושימחו