הוא נטש אותי האלוהים בדמי חיי, בעת זרה לי, בימים שקופים. השיבני אל אתמוליי ליבי רוגש, מוטלים שברי כליי מנגד. מאחוריי כל הדברים שותקים ולפניי השקט משתרך גם הוא. שתיקה נוכרית מקדמת את בואי, לא מסבירים לי כאן פנים. אתמוליי מה נעמו לי, והנבואה מה? הנבואה חזות הכל. עתיד לבקן.