והתחלתי לחפור. בהתחלה לחדר השינה שלו, דרך החלון כמובן, בלי לעשות יותר מדיי בלאגן. היה חשוך וכמעט שהערתי אותו, אבל בסופו של דבר הצלחתי להכנס שלי מצא יופי של זמן להתפרץ לו. נו, מילא. בואי... אין לנו הרבה זמן, והמלאכה מרובה!". פיצול האישיות לחפור" >זה הזמן לחפור?< "כן בובה, זה הזמן לחפור, קדימה הקול הזה. המוכר. והוא יצא הישר מפי שלי. "קדימה, זה הזמן דפוק, יצא כזה מושלם? אם הוא מושלם איך הוא לבד? ואז שמעתי את באותו יום חשבתי עליו המון, איך זה שבנאדם שמטבעו אמור לצאת השכנים שוב החליט לקפוץ על המנגל, ואולי לא. אבל זה היה שם. באויר, אולי הריח של הבישול הפולני של אמא שלי, אולי החתול של ואז לוותר, אבל באותו היום זה היה אחרת. היה מן ריח כזה התכוונתי לחפור באמת, הריי סתם נהגתי מדיי פעם לחשוב על זה תהיתי עד כמה עמוק זה עמוק והאם זה לא יכאיב לו. כמובן שלא אני חושבת שהתפנית חלה ביום אחד באמצע החורף. היה ממש קר ושוב חופרת. מתוסבכת תמידית ותמימה פתולוגית אני חייבת לדעת לפני שאני שהכוונה היא להכיר אותו לעומק, אבל עד כמה עמוק זה עמוק? בתור אף פעם לא הבנתי מה המשמעות של ה"לחפור בו" הזה. תמיד הנחתי הרהרתי