פה, שם זה רק חול ואבנים. אני זוכר שבהתחלה קיטרתי לו כי לא היה לי נוח והיה ממש קר. הוא אמר לי לבחור כוכב אחד. אולי שעה הסתכלנו ככה על הכוכבים שלנו ולא קרה כלום. הוא גם לא הסכים שנדבר, אז הייתי חייב לשתוק ורק הסתכלתי על הכוכב שלי וחשבתי על כל מיני דברים כדי להעביר את הזמן. אבל אז, אחרי איזה שעה ורבע ששכבנו ככה שנינו, פתאום זה קרה. בדיוק מעלינו נפל כוכב ואני בכלל שכחתי למה אנחנו מחכים וכבר הייתי חצי מהופנט מהכוכב שלי. וזה היה כאילו הכוכב בכלל לא נופל אלא אנחנו עולים אליו ומרחפים באויר. אני בחיים לא אשכח את זה. הלב שלי דפק כמו משוגע וחוץ מהדפיקות שלו לא הרגשתי כלום. כאילו אין לי בכלל גוף, בלי משקל, רק השחור הזה של הלילה, שעוטף אותי במליון כוכבים. זה היה מטורף. אני לא יודע כמה זמן זה לקח, בטח שניה וחצי, אבל זה הרגיש כמו שנה שלמה." "לא פחדת?" "נראה לך?! את לא מבינה, זה מדהים! את מרגישה כאילו את שוכבת על שטיח רך רך, שעולה למעלה, כמו בתוך בריכה ענקית של כלום. ואת פשוט מתמכרת לתחושה הזו ונותנת לה להשתלט עלייך, בלי לחשוב בכלל." "ומאז זה קרה לך עוד פעם?" "פעמיים, אבל זה כבר לא היה אותו דבר. אולי