הדומעות, כמה הן מחדש, חי את הרגע שוב ושוב בזכרונו, מתחמק מזכרונות המריבה, וריח גופה, על ערימת החציר שהיתה להם למיטה. כל לילה נזכר תמימה, מפליג בזכרונו על נשיקה גנובה ראשונה, על מגע שערה נפגשו, איך ישב על הספסל בגן וצייר אותה כמו שהייתה, כל כך פניה הנוגות, בכל ערב כשהוא מחכה הוא נזכר ברגע הראשון בו