עצמם נשרפים אט אט בלהבות. :( נחמה בציניות וברוע ולקוות שיום יבוא ואותם "שקרנים" ימצאו נו טוב - כל שנותר לי הוא להמשיך בשגרת חיי השלילית, למצוא בצביעות ולא לחשוב על כל מילה שיוצאת לי מהפה. מתה לברוח מכאן, להתפרק ולפרק, להיות אני, לא לחשוש, לא לחייך בינתיים, אני מתפקעת מעצבים - נמאס לי מ"השקרנים". שאני אסיים את בית-ספר. אני לא הטיפוס המתבודד, ואני צריכה אותם בסך הכל, לפחות עד כמובן. למסיבות שלהם, מתנשקת איתם בלה בלה בלה... כל זאת מתוך הכרח משחקת במשחק: צוחקת מהבדיחות שלהם, מחייכת אליהם, הולכת אך מכיוון שדיפלומטיות היא הכרחית בעולם צבוע ומתקתק זה, אני כזאת )אני מכירה מילים שיש בהן יותר מחמש אותיות אהם אהם...(, תקראו לי מתנשאת, וואט אבר - אני כזאת כי יש לי זכות להיות מידה חשובה( זה לא שאני חושבת שאני טובה מהם. אני בטוחה בזה! )צניעות היא צוחקת - בסך הכל הם משעשעים הילדים האלה... שהוא לא מבין בשיט. אני צופה בהם מהצד, מבקרת, קוטלת ולרוב אין דבר מעצבן יותר מלשמוע בנאדם טיפש מדבר בבטחון על משהו המסכנים האלה...(. של כל הנטיות האינדבידואליסטיות שאי פעם היו לאחד מהילדים הדוגלת בטשטוש הגבולות,