זו הייתה לי הפעם השנייה שראיתי את פוקהונטס. אבל מאוד לי מהממתקים הטעימים שתמיד היו בכיסך. אף פעם לא סיפרתי לך, אותי לקולנוע, לראות פוקהונטס, ועד כמה נהנית מן הסרט, מכבד רחוק רחוק, מותיר אותי עם סבתא על החוף. אני גם זוכרת שלקחת לעולם לא אשכח איך כילדה קטנה היית לוקח אותי לים ותמיד שוחה ממך. אין איש במשפחה שאוהב את הספרות והשפות כמונו. נכון סבא? אבל במובנים רבים אני דומה לך. האהבה לספרות ולשפות באה לי הריחוק והשקט. כי בוא נודה בזה - שנינו איננו דברנים גדולים. אינני יודעת אם אתה חשת אי פעם בהערצה והאהבה שלי אליך, למרות ועוד אלפי דברים שזה הוא איננו המקום להזכירם. אז סבא שלי, מות משפחתך בשואה, ההתמודדות עם מותה הטרגי של בתך, דודתי, בקשתך ואני שמחה על כך. וכל הקשיים שעברת בחייך. ההתמודדות של לבדיקות ולבית החולים, רצית למות בשקט בביתך. אכן, נתמלאה בזמן מחלתך, כשהסרטן כילה אותך מבפנים, השגת כוח עצום, לסרב להשתמש בעשר שפות שונות. עשר! וכן מן הכוח הטמון בגופך. גם האצילית המרשימה והיכולת האינטלקטואלית המדהימה שלך, היכולת אבל הערצתי אותך, סבא, בשתיקתך המעוררת כבוד, חיצוניותך סבא, שתמיד היינו דיי