רק עוד 5 דקות, אני מנסה להרגיע את עצמי. בהחלט מיותר על המגרש, ושאני עדיף בתור הכדור עצמו. אפילו אדם שלא מבין כלום בכדורגל מיד היה מבחין בכך, שאני מצליח לעצור אפילו כדורים שאחותי הקטנה בועטת. יבינו שלשים אותי כשוער לא תפתור שום בעייה, כיוון שאני לא כמובן, שהוצבתי בתור שוער, אבל בתוכי אני תוהה אם הם אי פעם לבחור בו. בלית ברירה ישי "זכה" בי, אחרי שנשארתי האדם האחרון שאפשר שהוא לא יצטרך לבחור אותי. כמובן שרונן וישי עושים את הבחירות, וכל אחד מהם מתפלל בלב, ולחלק שאני הכי אוהב, הבחירות. איזה כיף, אני אומר בליבי בנימה הכי צינית שאני יכול למצוא. "כדורגל" מכריז המורה. שלי. מספיק לי בהחלט, אני לא צריך את החיזוקים שלהם לאגו המיוסר בני זונות, אני שונא אותם כל כך. הדימוי העצמי הנמוך שלי בגלל רונן וישי. אני שונא את שיעורי ספורט, וזה לא בגלל הספורט שבשיעור, אלא לרוץ )ובד"כ סתם שק תפוחי אדמה(. להיות ממש בוטים, אז בשיעור אני נראה כמו שק תפוחי אדמה שמנסה וככה אני, לא מהמצטיינים, אפשר לומר בלשון המעטה, או רוצים