30.20.42 האוויר השחור שנכנס לשם. מבוזבזות בדיוק כמו וכל הנשימות שאת נושמת מהריאות הריקות שלך- ממזמן. עצמך ממזמן בדמעות שחורות, יבשות ורטובות. ואת, את מתת, כבר וכל האדמה החומה שתכסה את הקבר שלך- לא תעזור. כי את קברת את מזוייפת. כמעט כמו החיים שלך. תעודת הפטירה הרישמית שתהיה לך- יביאו תוצאות. וכל החלומות הסגולים, השאיפה לשלמות, הייחול ליומך, לא, לא לא כמו שאת רוצה. החיים משתנים, הלילה, המבטים המיוחדים, והקול השונה, לא יהיו מקרוב. וכל המילים שמתארות אותך ואז הוא מוסיף "שלי", הטלפונים באמצע אך הוא לא רוצה לחזור אליהם. זיכרונות קיימים, יעשו אותם לבאמת. הם תמיד הולכים. וכל הקריאות החזקות, הנשיקות המתוקות, והגעגועים הקצרים, לא לא אמיתיים. החיבוקים החמים, חיוך. והרוח לא תנפנף את הכאב שלא עוזב את ליבך. יהיה חלק מהם. וכל הצלילים הכואבים שאת מפנימה, לא יצילו עד השיערים הקשורים שמראים ת'פנים שלא מתנפנפים- השיער שלך לא וכל הקולות רקע השמחים שאת שומעת לעולם לא תשתלבי בהם. וכל לא לך. הרוח שרה, לא יעשו את זה לשלך. וכל המילים היפות, המחמאות השיקריות, והנשיקות החמות לא שלך.