הפרימוס של דודתי בקומה ד, דודתי מרחוב הגידם. והתקופה תקופת הצנע. קציצות הלחם ואפילו איש לא ידע להכין "לחם מטוגן", לחם צרפתי, כפי שידעה זאת מוזנחת וביתנו חסר סדר וטעם. פסוקים בעל פה. וכך חגגה את ניצחון המלומדות הגובר על היותה שגיאות כתיב ולא ידעו לרוץ בשאלות חשבון וגם משום שלא ידעו בנות דודותיי היו בעיניה נבערות מדעת, גם משום שהיו להן אותי, בת השש או שבע בעוז ובגאווה. והיא שבעיניה כל מי שידע פסוקים בעל פה היה מתורבת, חיבקה לה: התשכח אישה עולה מרחם בן בטנה?" פעם נשארתי אצל דודתי עד שעה מאוחרת וכשבאה אימי לקחתני אמרתי אבל זה כבר סיפור אחר. כיצד תמהתי, כיצד נשא אבי שהיה יפה ורזה כמותן את אימי לאישה? כבובות סלביות היו בעיני שיא הנשיות לידה. )מטר שישים ואחת( בריאת בשר, כבדה ומוזנחת. דודותיי שנראו אינני חושבת שעצבתי כשהיא הלכה. היא הייתה בעיני אישה גבוהית בכל פעם שאימי הלכה לישיבת מורים. בדוסטוייבסקי, גורקי, טולסטוי, ואחרים. אני קראתי בהם בשקיקה מדפי הספרים העמוסים לעייפה בספרות מתורגמת היו מלאים מעולם לא הוציאו מפיהן מילה ברוסית. אגדות רוסיים. כל דודותיי היו ילידות רוסיה הצארית, אם כי הדירה