שוב.  דבריו הזכירו לי באיבחה חדה, מהירה, את מצב העניינים. שלחתי את ידי וחיפשתי את האקדח.  "הכל בסדר, ג'וני", הוא רכן לעברי, לחש והביט סביב לוודא שאין איש מאזין לנו.  "האקדח שלך אצלי, תקבל אותו כשנעוף מכאן. מכרתי להם סיפור על תאונה, אני מקווה שזה יעבור חלק. אם וכאשר תגיע המשטרה, אנחנו נשתיק אותם בדרך הרגילה".  נאנחתי. סימנתי לרוברטו להתקרב אלי. כשהיו פניו קרובות מאוד אל פניי שלי, תפסתי בצווארון חולצתו בידי החלשה, הרועדת, ואמרתי לו:" תקשיב טוב, חלאה. הבני זונות ידעו לאן אני נוסע, ומאיזה כביש אני צריך לעבור. הם חיכו לי ליד הצומת, כשעמדתי באור הרמזור האדום. אני זוכר שראיתי מישהו לבוש שחורים חומק מאחת הדירות מעל הצומת".  הוא שתק והמתין בדריכות להמשך דבריי.  "אני רוצה שתבדוק אם יש אצלנו חפרפרת, ואני רוצה שתמצא אותה. ברור?"  הוא הנהן.  "במו ידיי אשבור ואנפץ את ראשו של הבוגד.  שמעת מה שאמרתי?"  "אני אפעל מייד בנושא, ג'וני", הוא אמר. "העיקר שאתה תרגיש טוב, שנוכל להמשיך לעבוד".  עזבתי את צווארון חולצתו ונשענתי בכאב לאחור.  "עכשיו עוף לי מהעיניים. אני רוצה לנוח ולחשוב קצת", אמרתי לו והוא יצא