אותה         ייחלת בחלומותיך ועל מזבחה נפלת שדוד אכן קיימת היא היום            ומשגשגת, בזכות בניה גיבורי התהילה, בדיוק כפי שייחלת , אך          זיכרונך בה עלום  , דמותך הולטה בערפילי הזמן ואין ציון ומועד         לפועליך ..... ואין מזכירים שימך עם מיסדיה.... אין מספרים בדבר          גבורותיך.... על כן, אבשה שלי, אני נושאת עמי כאב גדול , כאב          צורב  ומייסר כסירפדים.        אבשלום: אני חש אותך , חמדת  ליבי .... אני אתך ! עוד רבים וטובים מבין        רעי  למאבק, חברי ני"לי , נמצאים כאן ואין מזכירים את שמם , משל            מוקצים המה מחמת מאוס. כפי הנראה, זיכרון העם הזה קצר ביותר.       אך אל דאגה , אובי שלי , יבוא יום , העם הזה יתפכח וכשישוב        באמת אל  שורשיו , יעלו גם אותנו מן האוב.....  רבקה:    אני לבטח  כבר לא אזכה למעמד הזה,  כי מלאו שנותי ,           מן ההוה המנוכר הזה  יגעתי, נפשי כמהה לעבר ,          ומנוחה לי אין.  עוד מעט אבואה..... אבשה שלי, עוד מעט                   אבואה  ונהיה שוב יחד....... אבשלום:  עכשיו, מחמל נפשי, אני חייב ללכת,  שלום לך ליבי , נישמתי ,      