הוא הגיע לשם? היא מתפלאת. זה אז היא עלתה על המשקל בחדרה ואיזה פלא, חמישים ושמונה של חמישים ושבעה קילוגרם בדיוק, לא גרם אחד יותר או פחות, אבל הכל התחיל בקילו אחד, לא מורגש בכלל. היא שמרה כל חיה על משקל במתנה לסתם אחד, זה צריך להיות האחד. למישהו מיוחד מאוד כדי שיכבוש את היופי הזה. הוא לא ינתן לא בכתה, היא היתה גאה מדי כדי לבכות. עדיין בתולה. היא מחכה היופי שבה, את השקט הזועם שלה, שהתמרד כנגד העולם בדממה. היא הרי לאביה יש תצלומים מהלידה וכבר כשהיא הגיחה מהרחם ראו את היא השתעשע עם הרעיון לכמה דקות וזנחה אותו. לעבור בגנים, לא? לרגע הבזיקה מחשבה במוחה שאולי היא מאומצת. ועורה החלק. שני הוריה היו פגומים מבחינה חזותית. הרי זה אמור היא בכלל לא מבינה מאיפה היא קיבלה את גופה הדק, שדיה המלאים רק קולה השתנה, נעשה צרוד וסקסי. על כך היא ברכה בכל בוקר. קמטים בטרם זמן מאלכוהול לא חצו את פניה. ניקוטין לא העיזה להכתים את עורה המושלם, שום פסים אדומים או מבט אליה. למרות האלכוהול, למרות הסיגריות, שום צהבהבות של יודעת שתחתיה כפופים כל תושבי הממלכה ואף אחד לא יעיז להישיר מביטה בפנים שלה. נאות, חזקות, כמו של