הדברים שעזרו לה בשעות קשות. אך דנה ורמי, כל אחד לעצמו, לא יכול היה שלא לחשוב שמדובר בזיוף. כי כל אשר להם היה בראש, זו מוזיקה. מוזיקה חזקה. וכל תרגום של המוזיקה הזו לחוויות היה בעיניהם זיוף ומרמה. הם לא שיתפו איש בתחושתם, גם לא אחד את השנייה. עם המפגשים המיניים הקבועים שלהם בקבוצת התמיכה, העבירו דנה ורמי חצי שנה, בלי שיחה אחת שלמה. אולם במפגש האחרון, משהו השתנה. דנה איחרה, וכשהגיעה לבסוף לא יצרה קשר עין, גם לא עם רמי. בעת הפיזור, דנה התחמקה לה בריצה, רמי דלק בעקבותיה. "מה קורה איתך?", שאל בעודו תופס את כתפה. היא נרתעה והחלה לבכות. "הוא מת!", היא צרחה. היא התכוונה לאביה, הוא היה חולה כבר זמן רב בסרטן ריאות חמור, התוצאה הייתה ידועה מראש. דנה לא ביקרה אותו מעולם מאז שחלה, אך הנסיבות מקלות. בהחלט. הם הלכו ללוויה יחד, דנה ורמי. ובעצם פרט להם, היו חברו הטוב של אביה, רב מחברה קדישא, ועוד כמה אנשים כדי לסחוב את האלונקה ולכסות את הקבר. דנה ורמי הרגישו את המוזיקה חזק באותו יום גשום, באמצע תפילתו של הרב הם כבר היו בחלקה 19, מזדיינים על הקבר של איזו סבתא של מישהו. אבל זה לא עבד יותר. זה לא השתיק את