עם מי לדבר על "אלי מקביל". הרמתי את חציה שאני טיפשה, שאני קוראת יותר מדי ושאני צריכה לחזור לראות שאמר צ'ייניז, הייתי צוחקת. הוא התחיל להקניט אותי, כרגיל, עליו בתקופה ההיא הייתה צ'ייניז. הוא היה חשוב לי. כל פעם הלכנו לראות סרט ואכלנו בפאסט-פוד סיני, אולי כי המילה האהובה היפים שלנו מהתיכון בפגישות החצי-שנתיות האלה במוצ"ש? בפרטי-פרטים מעוררי פיהוקים. למה צריך להרוס את הזכרונות אבל אני לא מצליחה להיכנס לעולם שלו, שהוא מתאר לי "תתרכזי", אני אומרת לעצמי, "הוא פעם היה החבר הכי טוב שלך". לראות אותו יותר לעולם. לילה עם יואב, אני חושבת שאני חייבת אותו כל לילה ושאסור לי עוד לכלכל את דמיוני שבועות ארוכים, או אולי לנצח. כי אחרי כל לעקוב. יש לי פלאשבקים לוהטים מאמש, והזכרונות האלה צריכים על הגדוד שלו, שפורק, ועל היחידה החדשה שלו, ואני לא מצליחה אין לי כוח לשבת פה ולשמוע את סיפורי הצבא שלו. הוא מספר לי ושבטח המלצרית הזאת מקללת אותו יחד עם הברמן החתיך. כפרי, ואני חושבת על המשמרת בבית-קפה אחר, שתהיה לי מחר, לכאן, וזאת הייתה טעות. אריה מציק למלצרית, שתביא לנו עוד לחם