פעם לא מזבירים!" "הוא אמר לי שהוא יסגור לי את הכניסה לתל-סייפא." "הוא יכול. אנחנו גרים בכניסה לתל-סייפא, בשיכון גימל." "זה לא הפסד כזה גדול," חייכתי. "מי בכלל רוצה לנסוע לשם?" "הוא באמת חייל טוב, הרצל. גם את תהיי, אם תפסיקי כל הזמן לצחוק. אם מישהו מאיים עלך, את צריכה לעשות לו כבוד." "להרצל?" "למה לא? אבל התכוונתי לדברים שהוא אמר. תעשי להם כבוד, אל תעשי מכל דבר צחוק. מי שעושה כבוד מקבל כבוד. זה שיעור ראשון. אחרי הצבא תבואי תלמדי אצלי." אחרי השיעור הראשון אצל בני היו הרבה מבחנים וחזרות על החומר, גם אחרי השיעור השני ואלה שאחריו: לא כל האנשים אותו דבר. יש אנשים שצוחקים כל הזמן, שהכול בשבילם זה "ספורט", ויש כאלה שעושים כבוד ומקבלים כבוד. יש אנשים כמוני שחושבים שהם הכי חכמים בעולם, שאפשר ככה ואפשר ככה, ויש מי שיודע איך הדברים עובדים באמת. יש אנשים כמוני שנהנים להסתכן "בקטן", ויש שאוהבים סכנות חדות כסכין. יש כוח אמיתי, כזה שבא מבפנים, ויש כוח שבא מהדרגות. "כמו אצלך!" אמר הרצל ושיחק בסכין שלו "מה היית שווה בלי המ"מ והמ"פ והרמטכ"ל ששמרו עלך?!" "תשמור על הפרצוף שלה," היה בני אומר, והרצל מהנהן