בסדר...כהרגלך." "לא. לא הכל בסדר." "...אני שאלתי קודם." חייך. "ואצלך?" התחמקה. הכל בסדר אצלך?" "אפרופו מרק.  שמתי לב שמרגע שנפגשנו במסעדה לא הרבת במילים. "לא ממש , המרק שאכלנו במסעדה חימם את הלב והנפש ." "לא קר לך?" שאל. "לא. זה לא מפריע לי, ממילא אין לי הרבה מה לעשות עם עצמי." מפריעה לך." "כן. אני נותנת למתים שלי זמן להתארגן. לא חשבתי שההליכה שעה...זה עוד רחוק?" במרחק כה רב מבית הקברות אנחנו כבר צועדים למעלה מחצי כשהשקט נעשה בלתי נסבל, שאל שוב , "למה רצית שאחנה את הרכב מכונית חלפה במהירות וחתכה את השקט לרגע. "אני גם לא דומה למה שאני באמת." חייכה. "ואת לא ממש דומה לאשה שדמיינתי ." "את יותר מוזרה ממה שחשבתי."  המשיך ללכת איתה בצעדים מתפשרים "בכל ליבי."  חייכה. הוא חייך ושאל  " וגם עכשיו את מאמינה בזה?" עבור  אלה שנשארים מאחור." ענתה. לחיים אחרים וכל טקס הקבורה תמיד נראה לי כמו הצגה אחת גדולה לא שאלתי הרבה שאלות, האמנתי שמי שהגיע לכאן נכנס בשער גדול " האמת היא שסבא שלי תמיד קרא לבית הקברות "בית החיים" ואני בקולו הצרוד והעמוק. "למה את קוראת לזה בית החיים, הרי כולם כאן מתים..."  שאל בית