ופיתאום גילה איום נורא מכל: פצצת מימן שביכולתה למחוק גם את זיכרו. הוא חתם על הסכם הגבלת הנשק האטומי, והאדמה פתאום עשתה שביתה וחדלה להיות פוריה  והפעם לא היה לדני צ'אנס להגיע אל מחוז חפצו "המושלמות", ובמקום זאת הגיע אל החידלון, והמסכן רק בן 16.   זה היה סיפורה של מערכת זעירה אחת ומסע תלאותיה עם מערכות הטבע... מה אם נדבר על מערכות הייקום! השמש היפה והסיכון הטמון למערכות אין ספור, בסטייה בלתי מתואמת שלה... הירח, מערכת הכוכבים, כמות המים הנמצאת במאדים, כמות החמצן הנמצא בארץ...  אם כן ועד לרמת תוכן הדברים שהוצגו עד הלום, אני מגיע למסקנה חד משמעית: אין סיכוי לשום מערכת להתקיים, לתקופה ממושכת, בייקום. שאלת התקופה תלויה בהחלט בגודל המערכת... ומטבע הדברים, "התקופה" הזו עלולה להגיע למד האפס עם תת מערכת קטנה ביותר... דבר שמזמין עוד פרדוקס מתמאטי שאין לנו תשובה עליו: איך עברה המערכת הגדולה את השלב המסוכן בשלום, כאשר היתה קטנה ביותר? איך הגיעה למימדה הנוכחי?! אנחנו מגיעים למעשה, לאותה ההנחה הבסיסית של עיקרון השרידות, והיא: כל מערכת מהווה במהותה איום על מערכת שניה, בתכליתה. (ואני אומר: כנגד תכליתה,