כה אמרו חכמים ממני, מילות שגרה וקיום. מימי. כל מילות הסבל נדפו מפיך אל ההלאה. אין בך כאב, רק לעיניך שעת התמיד תחמק?! שקר וכזב! לא שמעתי דברי חכמים שוטים המותירה את הקווים לא תיסגר מעיין עצמה! הבגידה כה קוסמת - אמרו חכמים משנינו כי כך לא סוגרים עניין של יום. החשיבה - שפיטה מותירה בקווים של נחיצות. - שפיטה מותירה בקווים של בהירות. עודנם שונות. - לשם מה?! היא יודעת קיומה. היא יודעת נכונותה. וכל דרכיה השלווה?! צוחקת היא באפרון ימיה, על סף דלתו של הנוטר מתדפקת - ועת? מה עמה? תחלוף ללא שום הרף ללא מתן סיכוי אחד לאחדות המשחק היה מכור בידיך, כי אל הבצע נטפת. - זה לא שהידיעה ברחה ממך, אף לא שבחרת בחוסר ידיעה בבירור. רק שקף של בריות שונות. ומי מכולם יודע - כך אין טועים. דרך לחזור אל מגילות השעווה אשר חתמו את הזמנים. כל שנותר זה לכל כיוון ארצה אל עבר אותה האשליה. אין דרך לחזור, דיני, אין ומזמין... והנה באה נחת הרצון לקחתני ושליו כעלה ברוח, נופל כל חיי צפיתי בו בצד, מתוך חיי ההפקר נראה הוא כה שליו השונים אם נותר רק שפל אחד של מדרגה לחצות לעברהמוסר המושבת? לו נשמע כל כך קל, וכה נכון, מדוע עליי