ליתר דיוק היא מצאה אותי. היא לקחה אותי לסרט של לינץ' ופיענחה הכל בשניה הראשונה."הכל מתחיל בדיינר", היא אומרת אחר כך,"הכל מתחיל בדיינר". בסצנה של הלסביות אני מתחילה להרגיש מבוכה. הן יותר יפות ממה שאני אי פעם אהיה וגם היא לא בדיוק מהליגה שלי. לינץ' מטורף. חודשיים אחר כך בבית שלי ראינו את הכביש האבוד והרגשתי את אי השפיות שלו יחד עם החורים בזמן כבר תופסים אותי במערבולת הזו. כשהיא מתפשטת היא מתכוונת לכל מילה. היא לוקחת את כל הדברים שפוגעים בי ואורגת אותם יחד. בשמיכה של אי שפיות היא גומרת ובאמת שכל העניין הזה עכשיו עטוף בשמלה הישנה שלי, מהחנות יד שניה הזו בשנקין. טנגו בשמלה אדומה. כשאת רוקדת במחול הקורבן אל תתפלאי שהם באים לרדוף אחריך. בלילה אני ומיכל יושבות לדבר והיא מספרת לי דרך מסך עשן על כל הסרטים שבלה לגוסי אי פעם שיחק בהם ואני מופתעת מכל אחד כל פעם מחדש. אחרי התמוטטות עצבים אני מתעוררת בבית חולים ומבינה שפיספסתי את ההלוויה שלה. כשכואב לי מאד אני מתחילה לצרוח ולפעמים עוד בלילות אני מתיישבת ליד הקבר שלה.