הזרוע שלי מנע ממני לחתוך את הוריד. אבל מעולם לא זכיתי לדעת בגלל שציפוי הפלסטיק המבהיק שעטף את תהיתי אם אולי הפעם אני אקבל עונש על מה שאני מתכוון לעשות, למישהו חוץ ממני. אבל האנושות לא נמחקה והסערה המשיכה להשתולל, בלי שתפריע כל כך גרועים שהגיע הזמן למחוק את כל האנושות ולהתחיל מחדש. אולי זה כמו המבול, ניסיתי לעודד את עצמי, אולי עשיתי דברים תסתיים. כבר מתי התחילה הסערה הזאת ולא היה לי מושג קלוש גם מתי היא בחוץ. מוזר, הגשם יורד כבר כל כך הרבה זמן... לא הצלחתי לזכור עמדתי מול החלון בחדר שלי והבטתי אל תוך הסערה שעדיין השתוללה אחריות?" ואז הוא יצא. המפתחות, לחשתי לעצמי את הסיום "מתי תתחיל להפגין קצת לתודעתי מבעד לידי הקפוצות "מתי  תבין?" הוא שאל והרים את נותן לי את אותה ההרצאה בדיוק. המילים שלו המשיכו לחדור שונא את ההרצאה הזאת, כל פעם שהייתי עושה משהו רע הוא היה השלכתי את המפתחות על הרצפה וסתמתי את האזניים, כמה שאני הוא אינו מסתובב בחוסר מעש כמוך." אדם עסוק, יש לו משפחה לנהל, חשבונות לשלם וחיים לדאוג להם, אבא נאנח בתסכול, "הסברתי לך כבר אלפי פעמים, שאדם בוגר הוא והם אפילו לא עשו שומדבר!"