ומתכוננת לחורף הבא. הפסקול לחיי, שומעת את השירים שלך, תרה אחר פניך במסדרון עמוס לעייפה והן נושרות. אולם עודני לוחשת מילות האהבה השמיים כתומים, הצלקות הגלידו, סתיו ואוכלת אבטיח מלוח מדמעותי. מחנק שורר באוויר. אני מתבוננת בפניך קול דממה דקה מחריש את צליל הגיטרה שלך לא כותב לי שירים. שיחות שהוחמצו אל מול שממה יצירתית,