נקבים מלמטה, מאיפה שכואב. ללבוש, זה שקיווינו כי יסתיר את האמת, אך המציאות דוקרת בו השבירות של עצמנו, את הכישלונות הקטנים של המעטה שבחרנו פצע קטן, כוויה חבושה, חצ'קון. פגמים מזהמים המראים לנו את אשפה - כי הניקיון הוא רק העברת לכלוך ממקום אחד לשני. לשלשת יונים על גג המוסך, את חפירה בלי יד שתאחז בו, פינוי כישלון שלא מחלים לעולם, אנדרטה לחוסר קבלה ומוזרות אישית. המפגרים והקשישים בבתי המחסה, קופאים מקור, והרוק כמו גלד של הסנטר, סמל הכישלון לאלה מאיתנו שאפילו לא יורקים כהלכה, כמו אני יורק ולא פוגע, אפילו לא מכוון, מותיר שביל ריר דוחה על ללכלוך, מטרד אסתטי ותו לא, סכנה תברואתית להפצת מחלות. אדם הוא אדם כל עוד הוא עטוף בעור. הסר את העור והאדם הופך ברחובות יש בורות ניקוז הנסתמים עם הזמן מרוב רפש. מעניין איך שניהם מחפשים אושר אישי חמקמק ולח ללא סיכוי של מחילה עצמית. נאמר שיש אישה המפשפשת בין רגליה או איש האוחז בין רגליו. לאבידתו. ידיים מדממות ובהן חתיכת טחול או כיס מרה שטעה בין צורתם אולי חיפש הוא צלם אנוש, רגישות או אהבה, אך בעצם נשאר עם לרחמים. כאשר האדם הוא אכן חברו, והאדם השני אכן איבד דבר