שאני מתחיל לפתוח את המכתב הבא "אני כבר מאוד מאוד מתגעגעת, באמת באמת" סיימה מיכל, הידידה המטוס שקיבלנו כל אחד מחבריו הקרובים. שבדרכון שלה לא היו חסרות חותמות. התחלנו לפתוח את מכתבי טוב שהיה לי איתה. זאת היתה הטיסה הראשונה שלי לחו"ל בעוד כל הטיסה ישבתי לידה. בהמראה, החזקנו ידיים, זה היה הרגע הכי תפסו להם מקומות והשתעשעו בשלג הרך והמלטף שהיה בקרקוב. אחרי שהכנסנו את המזוודות של כולם לתא מטען, בעוד שהאחרים יוסי, משום מה. אני ואדיר עלינו אחרונים לאוטובוס, זה היה של קיבוצים ומושבים מהדרום. ישבתי לבד. היא החליטה לשבת ליד התעוררתי. זה היה באוטובוס שלנו, היינו יחד עם קבוצה מתיכון פרק 2 עליי באותה שעה. בנושא מנהיגים ותקשורת או משהו כזה, ניכר שהעייפות השפיעה סיימנו את המנה הראשונה והלכנו לעוד מפגש שהיה אמור להיות קצר לאלירן בתוספת קריצה. מגש אחד בחדרם של מעיין ומירב, "הלילה אנחנו ישנים כאן" אמרתי חברי המשלחת המורעבים על מגשי הפיצה, אכלנו משולש כ"א והנחנו היינו כאלה(, המחלקים מצרכי מזון לנזקקים. התנפלות של כל שאר כשהגענו לקיבוץ נראינו כאילו אנחנו חברי ארגון הומניטרי )בעצם העין את מוטי בפעם השנייה