דרשו את המעשים או איך שלא אומרים את המשפט החכם מתאפק, רק קצת, הכל היה נמנע. וואי, הייתי כל כך טיפש. אם רק הייתי מחזיק את עצמי, קצת כשמעשים כמו שלי קורים, אז בדר"כ מפיצים על כך בכל העולם. עליי שם? ואני בספק אם יש כזה מקום. אצטרך לעבור דירה למקום כל כך רחוק שלא יהיה סיכוי שישמעו הרי לא די בבושה התמידית שלא תעזוב אותי לעולם? לא מספיק שאני לעזוב אותם לנפשם. שעושים את מה שאני עשיתי ועוד בנסיבות האלה שהיו לי, צריכים החוק סתם, אתם יודעים, הוא סתם כזה... זה חוק טיפשי! אנשים עשיתי את הפשע הכי מתועב בעולם! אבל אני לא אדם רע, באמת שלא. חמור יותר מזה. החוק. אז נכון, אני מודה, עשיתי את זה. לא יכול היה להיות לאנשים שפשעו כמוני לא נותנים אפילו ייצוג ע"י עורך דין. זה כבר ידוע מראש. אתם( אני עומד פה, בבית המשפט. המשפט כבר התחיל, אבל גזר הדין אותם חברים שהסגירו אותי, ובזכותם )או בגללם, תלוי באיזה צד ה"חברים" שלי. מאשימה וניענעו את הראש. "עליך לא היינו מאמינים," אמרו לי "מה כבר קרה?" צעקתי אליהם, אבל הם רק הסתכלו עלי בצורה