חולף וזהו. זה בטח הראש המעצבן שלי, שמחק את הסופ"ש האחרון, מתעתע בי גם, עם כל מיני הזיות שווא וסיפורי אַלְף לילה... אני אוהב את נורה והיא אוהבת אותי והכול סבבה וחאלס מחשבות קודרות ויאללה לזרום בכיף בפאקינג מונטה קריסטו... לא ככה?  נפגשנו בטיול ג'יפים בקרואטיה. עפנו אחד על השנייה. כלומר פיזית. הנהג המצחיק סטה למורד הנהר ועפתי עלייה. נצמדנו פנים מול פנים. כמעט מחצתי אותה כמו יתושה ואז בקושי נושמת היא אומרת לי - אתה חמוד. תעשה לי ילד! כמו שאתה יודע, עוד לא הגענו לזה אבל חצי שנה אח"כ התחתנו בארץ.  יום אחד, אחרי שנה בערך, היא חוזרת מביצפר - ממי, אני אומר לה - יש לך כתם ירוק על החצאית. - איפה?? היא קופצת כאילו שמעה את טומי שר איזו אריָה.  - פה! לא רציני. אני דוחק לה אצבע מדגדגת לירך הפנימית... להפתעתי הנקודה הירוקה לחה וחמימה... היא משתדלת לגחך אבל יוצאת בבהלה מהחדר. מה קרה פה?? - את בסדר ממי? אני קורא אחריה. - כן...  היא עונה לי מהשירותים - סבבה! זה מהציור של הילדים... - אהה. יש מצב... אני עונה לה.  נורה כמובן ויתרה על הארוחה בחדר ולאחר משחֶה קצר באגם, בקשה שנאכל עם האורחים האחרים. בבלקן היא