שכן, כמו שזה עשה, ישאיר לי צלקת לעתיד מה שהיא כל הזמן הזה פחדה להגיד מה שמקודם פחדתי להפנים כך אהבתי סירבה לי בפנים כך ליבי צנח לרצפה וכך השיחה נגמרה "אז נהיה בקשר, ואל תהססי לצלצל" דיברתי באמצע השתיקה "כן כן" חשבתי בלב בנוסף ל"אבל אותך אני אוהב"         -שתיקה מביכה - "אני רוצה לדעת מה עובר לך בראש, מה אתה חושב" "מה?!" צעקתי בחוזקה )בתוכי, בלי שהיא תשמע( "אני לא רוצה קשר, אבל אני רוצה להכיר אותך" ואז לפתע היא אמרה: תירוץ, שלוש נקודות בלה בלה בלה היא בטח חיפשה משפט להתחיל איתו את השיחה "משהו קרה" ציפיתי כבר לרע שיחה שחיכיתי לה שעה ואז הוא צלצל, הטלפון הגואל על חיוך המלטף, על מבטך הלהוט כשאני חושב עלייך לזמן אין משמעות אולי אפילו יומיים יכול להיות שכבר עברו שעתיים האהבה שלי כלפייך מהלב שלי אלייך זה הכל רק פיוט שום דבר לא היה סיוט חשבת שאת כל זה חלמת? כי כבר עברה שעה ולא צלצלת ופתאום בליבי נוצר ריק ומזה מה אני אמור להסיק? "זה לא אתה, זה אני" לצלצל אלייך? אם כן, מה תגידי לי? "היי עדי, אהובתי, יקירתי, בחירת ליבי" לשקר, זה לא חטא? אז מה כן נכון? להגיד לי את האמת כי אם זה לא נכון את מה שהיה