ונרכב בלי כיוון או מטרה. נעלה, כל אחד על סוסו, כשתעלה השמש, ברגעים האחרונים שלפני הזריחה. במילים יפות, אידיאלים ומשמעויות רומנטיות אנחנו מרפדים עצמנו ליפול חלל לתוך נפשו. לא נותנים לאף אחד מסתירים אחד מהשני את עובדות החיים. אנחנו מטפלים בעצמנו- קבוצות קבוצות אפילו הכבידה כבר התעייפה." שישאיר אותנו צמודים לקרקע. על חום אנושי "בבילבול שכזה אפשר לסמוך רק והיא תעבור", אומר לי אחד ממשתזפי הירח. "זו רק תקופה כזו ומבריח ממני את השקט. קן נמלים מתרוצץ בראשי ולזרום מאיתנו והלאה. מפחדים לתת לזמן לפעול כסידרו לילות ארוכים,