זריחה. ונשכחה דעתך. אבדה דרכך כמעט כאילו שוט אליי בבטחה פרוש מפרש והוא עודו במים כמו דג ששכח איך נושמים הוא מפרפר אליי ובחוץ חורף. ואולי זה רק בי אולי זה בחוץ החום עולה ושוב לילה. ולספק תשובות. ולהשיב מכריחים לענות חותכים מושכים כמו אלפי צלצלים משוננים הננעצים בשפתותיי מתוך השקט הוא יודע איך זה הטלפון מצלצל. בין ייאוש לייאוש. בין דממה לדממה בין חושך לחושך הוא הילד שלי