זה? את הבן אדם היחיד בעולם שאני מוכן שוב הקול הנעים שלה, "גיא, אתה לא רוצה לדבר איתי?", לעולם, התפללתי שאולי הפעם, באמת אני יהיה מאושר. הרגשתי בעננים, כמו מלך העולם, ייחלתי שהרגע הזה לא ייגמר אותי. ופשוט המשיכה להסתכל עלי, והיד שלה על הלחי שלי, ממשיכה ללטף בלי קול כמה אני אוהב אותה. היא כנראה לא הבינה, או שכן, שאני אוהב אותה, צעקתי לה מבפנים כמה אני רוצה אותה, צרחתי לא ייאמנת, הרגשה שבחיים לא הרגשתי, אמרתי לה בעיניים שלי ההרגשה הזאת של היד שלה שמלטפת את הלחי שלי, הייתי שמימית, לא, לא, ממש לא, ניסיתי להתרכז במה שהיא אמרה אבל לא יכולתי, "גיא אתה לא רוצה לדבר איתי? אתה עצוב בגללי?" בדיוק כמו שאני אוהב. לאט לאט אל הלחי שלי, איזה יד יפה, ציפורניים עדינות כאלה, להוציא ממני משהו, היד הקטנה שלה, היד הרכה והעדינה שלה עלתה "גיא ממי, למה אתה עצוב? ספר לי" בעודה מדברת איתי מנסה לא התרגשתי. לא הרגשתי את זה, רק מעצם הישיבה שלה עלי התרגשתי כמו שמעודי להוליד ילדים, לחיות את שארית חיי איתה האחת והיחידה! אף פעם איתה אני רוצה להתחתן, איתה אני רוצה להקים בית, משפחה, לדפוק מהר, אח, כמה אני אוהב אותך, אין