אשר שב בדיוק אל משרדו והבחין באייב חותם את שמו ליד שעת היציאה ברשימה התלויה על הקיר שבמשרדו. "מה שלום מיני? האם חשה בטוב?"  הוא ידע כי אייב לעולם לא יוצא ממקום העבודה לפני הזמן, ואם קרה כדבר הזה, הרי שמדובר באירוע חשוב כלשהו. אייב הסתובב לעברו בהשיבו במעין התנצלות: "כן,כן, רעייתי מיני בקו הבריאות, אבל היום אני חייב להקדים ולצאת.  אחי, נפתלי הרץ, הגיע היום מאירופה, ואני קצת ממהר. לא ראיתיו מאז עזיבתי את הבית שם." "צא בשלום, צא בשלום" - בירך אותו מנהל העבודה, וכאילו  נתן לו מעין גושפנקא לצאתו מן העבודה מוקדם מן הרגיל. אייב הנרגש מיהר עכשיו הביתה, ועם כל צעד ושעל חש כי ליבו הולם בחוזקה יותר ויותר. הינה, הגיע אל הכניסה לביתו. בבת אחת פתח את דלת הכניסה לבית, ושם, כשהוא מחליף משפטים מהירים ונרגשים עם אחיהם מקס, היה נפתלי הרץ, בכבודו ובעצמו, כחוש וגבוה, בעל פאות לחיים מסולסלות, כשלראשו כיפה ענקית חומה ורקומה בקצותיה ולסנטרו זקן עבות, אשר החל להאפיר מעט בקצותיו, כמו גם פאות לחייו ושיער ראשו, ואילו זנבות הציצית השתלשלו להם מבעד לכותנתו הלבנה. נפתלי הרץ קם מייד ממקום מושבו, ומיהר לחבקו חיבוק חם