לו בהמשך יומו. גרגר שמעיק על שקיפות ראייתו ומפריעה לשלמות קיומו, מפריעה גם עשב שוטה בשדה היקום הניבזי. גרגר חול אנושי בעיניי הקוסמוס, טורדנית מהלכת. שגם האלוהים שלה רואה אותה בצורתו הקוסמית שלו כלקונה מוסרית אולי בעתיד הלא רחוק הוא יחליט לשנות לתקן עוולות. היא יודעת שגם לו אבדה צדקת דרכו. אולי כל לילה האלוהים שלה מאזין לתפילתה ומגלה כל לילה מחדש "צלם אנוש". ומנא, מביט ומתבייש, רואה הוא את בבועתו שלו חסרת כל מוסר, כל היא חושבת שאולי גם הוא ניצב מולה מביט הוא ורואה אותה, מביט קשבת, לאלוהים שלה. מוסר ותובנה היא נושאת תפילה חרישית לאוזן היחידה שנותרה ובלילה כאשר היא נמצאת לבדה בחדרה אל מול דיוקן מלא השראה של ישתנו, ואולי רק אולי יהיה אחרת יותר טוב רק לכך היא מייחלת. מביטה ושותקת, אולי בעתיד פני הדברים ישתנו, פני האנשים מרגישה שאוזן קשבת לתחינתה היא כאן לא תמצא ולכן ירמיהו פשוט תוהה ודמעה גדולה ניתזת מעינייה, וחוצה את לחייה. ירמיהו לעשות, ליצור, לבנות, לחדש לשנות ולתקן הרגלים של עוולות. היא מתי במקום להפסיק לחלום על עתיד ורוד לא להם יתחילו האנשים הנעימות של הסובבים אותה ניכר ומורגש היטב.