לעלות בהחלטיות ופנתה הלאה, מסרבת לדון בזה עוד. מפסידה הרבה נושאים שאחר כך אי אפשר להשלים אותם" היא חתמה "אנחנו בסטודיו למשחק." הדגישה "אנחנו מעבירים סדנאות ואת "אז את צריכה להתחיל לסדר קצת עניינים!" היא קטעה אותי עצבנית ללמוד ומפסידה הרבה. אני משתדלת כמה שאני יכולה." פשוט כל הזמן מתנגשות. יש לי כל הזמן מבחנים למחרת ואני צריכה "זה הלימודים, " קטעתי אותה "אני יודעת מה אמרנו אבל השעות "את צריכה להחליט, עדן, זה לא הולך ככה..." והמקורזל שלה נכנסו לי לעיניים וגרמו להן לדמוע. לרצפה. היא עמדה כל כך קרוב עכשיו שקצוות השיער הבלונדיני דורשים מחוייבות." היא נעצה בי מבט וגרמה לי להסיט את עיניי "עדן, כשהתחלנו לעבוד ביחד בתחילת השנה אמרנו שהשיעורים שלנו השבתי בפרצוף עצוב ולא הייתי בטוחה בדיוק מה להגיד. המורה והבימאית שלנו. "עדן, את שוב פעם מאחרת. זה לא עובד ככה" אמרה סיגי שהיתה אנשים ובאמת טרחו להסתכל עליהן. התערוכות השתנו כל כמה זמן, ומדי פעם אפילו קפצו איזה כמה היו שם כל מיני תמונות. ציורים מבולגנים ושלל קולאז'ים. בימים שכאלה עשינו חזרות באולם הקטן שמאחורי רחבת התערוכות. הבניין היה לבן ויפה, מעט