המצמררות, את מצליחה לקלוט מה נאמר. וכאן, מבחינתך, הכל נעצר. ושואלת, מפחדת מהאמת. ובין כל המלמולים הבלתי מובנים והיללות מה שאת חושבת. לבסוף כשהיא נרגעת, את מושיבה אותה ואת עצמך ויללות. המחשבות שעוברות בראשך גורמות לך להתפלל חזק שזה לא שקיבלה אימו. דפקת על הדלת והיא פתחה לך, מתנפלת עליך בבכי קוראות לך לא לוותר. הגעת לביתו בדיוק לאחר שיחת הטלפון כאב חד מפלח לך את הלב ואת נופלת. המחשבות שרצות לך בראש לשמוע. הקול חוזר לדבר באיטיות מרתיעה ומספר לך מה שלעולם לא רצית להתעלם מתחושת הפחד שמשתלטת עליך. מתחיל לדפוק. את צוחקת על עצמך ועל הפרנואידיות שלך, ומנסה שבגללו התקשר. שתיקה קצרה עוטפת את השיחה המוזרה והלב שלך את מתנערת ומרימה עליו את קולך, מבקשת שיגיע כבר לעניין בעיה. הקול בצד השני מנסה ללכוד בחזרה את תשומת ליבך ופתאום נודדות אל הארוחה המשפחתית המתוכננת ואת שוללת כל אפשרות של הולך איתך סחור סחור ואת מתבלבלת מכל הסיטואציה. מחשבותיך כבר אינך נינוחה כפי שהיית, מבלי לדעת עוד כלום. נדמה שהקול את העצבנות וחוסר הנוחות של הקול שמדבר איתך, ובתוך שניות את מוכר מדבר איתך ואת מנסה להיזכר אם כבר שמעת אותו