רופא ולא עורך דין, אבל הוא מחבק אותי ומביא לי פרחים לפעמים וחוץ מזה, אני שומעת את הקול של אמא, מי את חושבת שאת, פרינצסה מפונקת. אם מישהו ירצה אותך, תגידי תודה ותלכי איתו. אז אני אומרת תודה, ובוכה בשקט, ממשיכה למזער את הנוכחות שלי אבל לפעמים, כשאני עצובה, אני מרשה לעצמי לשים עוד כפית סוכר בתה. זה לא עוזר לי להרגיש טוב במיוחד, אבל זה קצת פחות מריר.