לעומר ועל ה"מתנת" יום "טוב תמשיכי..." הוא אמר. אמרתי וחיבקתי אותו שוב. "וווייי תודה שי. אתה כזה מתוק!" "אוהב המון המון משי." פתחתי את הקופסא ובפנים היה צמיד מיוחד מעור שחור שעליו רשום: "לפני שאת ממשיכה. זה בשבילך." הוא אמר והגיש לי קופסא קטנה. ואז הוא עצר אותי. "היום הוא החליט להביא לי את המתנת יום הולדת שלי ואני בא..." "כן." "סיפרתי לך כבר על עומר נכון?" "את יכולה בבקשה לספר לי למה את ככה?" הוא שאל. לקחת שאכטה, שאני רוצה לעשן. בחיים שלי לא עישנתי לפני אבל פתאום הרגשתי שאני כ"כ רוצה "מעכשיו." אמרתי ולקחתי שאכטה. "ממתי את מעשנת?" הוא שאל. סיגריה. אותי. ואחרי כמה דקות רצופות של בכי בלי סוף הוצאתי לעצמי בהתחלה רק בכיתי בלי לדבר. והוא ליטף לי את היד וניסה להרגיע התיישבנו על הספסל מתחת לבית שלו. הוא חיבק אותי במשך שתי דקות חיבוק ענק, מלא באהבה. "לא..." אמרתי והלכתי לחבק אותו. "מה קרה לך? למה את בוכה?? מישהו הרביץ לך?" הוא שאל בדאגה. כשהוא ירד למטה הוא היה בשוק כשהוא ראה אותי. יעזור לך. הוא היה זמין בכל שעה של היום... לדבר איתו. שי זה בן אדם שלא משנה מה תמיד יהיה לצידך, תמיד התקשרתי לידיד