5002.7.3 גבריאל רעם עמה - רק אז יכול האדם להתחיל להיות ישנו, להיות נוכח, להיות. להתחיל לחיות. כי רק כשנוצרות השלמה, סינכרון וקואורדינציה הוא די בלתי אפשרי. ועם זאת, רק שם מתחיל ורק משם יכול האדם וכך, המפגש עם המציאות הוא תמיד קשה כשהוא מתרחש, אך בדרך כלל גבולות וא-פרסונלית, שזה בלתי נסבל. לנו קשה להתאפס על המציאות של היקום והעולם. זו כה חסרת ואם קשה לנו להתאפס על המציאות האישית שלנו, קל וחומר שיהיה - ככלל, וקיומו של הפרט - כפרט. במרחבי הזמן והחלל שלה. א-פרסונלית לגבי קיומו של המין האנושי יותר. המציאות הזו קרה ואדישה לאדם - כאדם. היא אינסופית של האדם, אלא של העולם לתוכו נולדנו? ובכן, כאן זה קשה עוד הידיעה. עד כה נכתב על המציאות של האדם. ומה לגבי המציאות, לא אך יש גם להפריד בין המציאות של האדם, ובין המציאות בהא הכי טוטלי, ברגע שנגמר לנו הזמן. הזמן שהוקצבה לנו. שהרי המפגש החזיתי עם המציאות מתרחש באופן כל הזמן היו שם, ממתינים שנרושש את מצבור חלומותינו. ואת מכסת עם השטויות. מסלול הריחוף במהלך הילדות והנעורים. כל הזמן חיכו לנו שנגמור במהלך החיים, אך הם מחכים לנו  להתאחד עמם לאחד שהשלמנו את