במקום הזה. הקירות האלה היו חסרי כל חריטה וכתוביות לעומת שאר הקירות להרים ידיים והמשיכה ללכת. לפניה רק שולחן עם כלים שאין לה שום שימוש בהם. היא החליטה לא אבל מה עכשיו. מה כבר תוכל לעשות. הדרך אל היציאה נחסמה. השתמשו בהם. היא מיהרה להתקרב אליהם כדי לראות אותם מקרוב. הכלים היו נקיים מכל לכלוך. הם נראו אפילו חדשים. כאילו לא וסכינים. ובלוחות עץ גדולים. וגם בכלים אחרים, כמו מברגים, מסורים היא הבחינה על השולחן, חוץ מכלי העבודה, בפטישים, במסמרים בשביל... בשביל נגרייה? לא נראה כמו נגרייה. כל הסודיות והמסתורין לא יכולים להיות עבודה של נגרים. זו נגרייה? היא הרהרה בלי להאמין למחשבה. זה היא הבחינה בשולחן עץ גבוה. על השולחן היו כלי עבודה. כלי סביבה. היא עשתה צעד חושש כשנכנסה לחדר שהתגלה לנגד עיניה, מסתכלת בסוף הרחוק. היא לקחה את גורלה בידיה. היציאה חייבת להימצא. והיא נמצאת הדלת נטרקה. הדרך חזרה נחסמה. למקומם ונכנסה בריצה. חיוך ניצחון עלה על פניה. היא סידרה את התחבושת ואת המכנס בצבע האדום היא מיהרה לשים אותה במקום המיועד לה. הדלת נפתחה. הטרי ומוציאה ממנו כמות מספקת ממה שהיא צריכה. כשידה נצבעה נאנחת