הקיצוניות והאלימות, אף אחד לא מנדה אותה, היא אפילו נחשבת אהובה ומקובלת הן על סבתא שלה הפסיכית והן על ידי הדודים שלה, שכבר עשרים שנה מנסים לרצוח אחד את השני." "אתה באמת מבריק או שיש לך נשמה של עיתונאי צהוב." שובל כמעט והסמיק "האמת שפייגי טסה הנה כדי להיפגש איתי. זה אמור להיות דייט שני ויכול ששאחריו אנחנו נכריז..." "מה תכריזו ?" צרחתי "מה? שאתה יורק על זכרם של אבא שלי ואבא שלך שעלו להילחם בלבנון, על זכרם של אלו שמתו בכל המלחמות האלו, בעוד החלאות של סאטמר מוכרים תכשיטים מזוייפים לכושים בניו יורק ואוספים כסף כדי לחרבן לכולנו על הראש?" "הם הציעו!" פניו של שובל כמעט הכחילו כשהוא הכה באגרופו על השולחן "זו הייתה הזדמנות לסיים את המלחמה הזו בין היהודים שנמשכת כבר כמעט מאה שנים, זו הייתה הזדמנות להיות עם אחד. הם הלכו לקראתנו הרבה כשהם הניחו לפייגי להסתובב ככה. מבחינתם זו הייתה שבירה של כל המוסכמות." "כן" נשפתי "פייגי הקטנה למדה לדבר עברית וקנתה סיכות יהלומים בגאלרי לאפייט ובזכות זה כולנו אמורים להריע לרבנים של סאטמר." מחאתי כף בציניות. שובל שתק. "אבל אני רוצה להזכיר לך שמשיח בן דוד הגיע," המשכתי