נדמה לך שהיום לעולם לא מצחיק, ורטמן' אמר. אילן הביט בי מבודח מעט מהפרצוף שעשיתי, הוא חייך 'הפרצוף הזה שהיום לא ייגמר אף פעם' אמרתי בייאוש 'אף פעם לא ייגמר'. מיוסרת של מטורף ותפסתי בראשי בשתי ידי 'לא נדמה לך לפעמים 'אבל אני רוצה כבר לחזור הביתה ולכתוב לה' לבשתי על פני הבעה 'הם יפים!' קרא אילן בשמחה. אותם והיא נהנית לקרוא בהם. החיים לא יפים?!' 'אילן. אני אוהב אותה, והערב אכתוב לה מכתבי אהבה. היא תקרא לגבי נושא השיחה. 'אני אוהב לחיות' ציין אילן בהחלטיות נמהרת, סוף סוף בטוח אוהב את החיים?' יופי! אתה לא תופס לפעמים את עצמך וקורא איזה יופי! אתה לא 'יאללה, אילן, אני מאושר' אמרתי 'החיים טובים. תראה איזה כיצד עליו להגיב. 'אהממם, אני מצטער ורטמן' הוא אמר והשפיל את עיניו, לא בטוח 'היא דחתה אותי אילן' עליו להכיר את הביטוי. 'כן, אני מבין. מה זה בוזנט כפול?' שאל לפתע, לא בטוח אם היה 'כן. היא נתנה לי בוזנט כפול'. 'הבחורה שהתאהבת בה?' הוא שאל, לא בטוח כנראה. להגיד משהו אמרתי 'אילן אתה זוכר את הבחורה?'. לצד. נדמה היה שהוא מתחיל לחשוב על תשובה אבל בדיוק כשעמד שחיוכו נמחק והוא החל לסוב בכסאו בחוסר נוחות,