אולי הוא היה כועס עליי גם בבוקר. הוא לא צריך לקום מוקדם. יש לי מזל שאבא לא קם בבוקר כמוני, הוא מובטל ונשאר בבית, אז בגוף. בקושי יכולתי לקום למחרת, כל תזוזה שלי הכאיבה במקום אחר יא מלשן טיפש שכמותך". אני לא זוכר הרבה ממה שקרה, רק כאב ואת אבא צועק עליי "הלשנת? נפתחת פרצתי בבכי. ופשוט לא מפסיק ליפול. אטמתי את אוזניי וכששמעתי את הדלת בדיוק כמו בסיוט שלי, שיש רעידת אדמה ואני נופל לתוך תהום עוצמת הצעדים הלכה וגברה ולי זה נשמע כאילו יש רעידת אדמה, הפעם לא יכולתי אפילו להתחבא בשירותים כמו תמיד. התחלתי לפחד, ליבי הלם בחוזקה כששמעתי את צעדיו בדרך לחדרי. שמעתי אותה הולכת ואת אבא שלי סוגר את הדלת. אני זוכר ששמעתי אותם מדברים ואת אבא שלי מרגיע אותה, ואז זה רק יעשה את זה יותר כואב. ידעתי בדיוק על מה היא רוצה לשוחח איתו. ידעתי שזה לא יעזור, ציווה עלי שאלך לחדר. האחות אמרה לו שהיא רוצה לשוחח איתו בפרטיות על משהו ואבא אבא קם מהשולחן ולקח את מעילה. "אמא עזבה את אבא" עניתי לה, הפעם בקול יותר רם. "איפה אמא?" היא שאלה "אבא" לחשתי, עדיין בפחד. "שלום אביבי" ההורים בבית? הלכתי לפתוח את הדלת וכשראיתי אותה