לו מקום שאליו הם יוכלו היא חייכה בחזרה, מנסה לא לחשוב מה תהיה התגובה שלו בעוד כמה אליה חיוך גדול במיוחד ונופף אליה חזרה, בצורה מעט גמלונית. היא קראה בשמו ונופפה. רון כאילו התעורר בבת-אחת. הוא חייך זוג, היא החליטה שהם ידידים. עדיין מה היא ורון היו, מה אלי ורון היו ליתר דיוק. הם לא היו רון ישב ליד שולחן העץ המרוט וחיכה לה. היא בכלל לא ידעה לתת להארי וכשראתה שאין, יצאה גם היא לעבר שלושת המטאטאים. הרמיוני הביטה סביב כדי לראות אם אין בשירותים משהו שהיא שכחה וצפתה אחריו כשיצא מהתא והלך אל עבר "דרוויש ובנגס". "אל תדאג, אני אספר לך אם היה משהו מענין" היא שיכנעה אותו גבותיו באנחה. "טוב בסדר... אבל ככה אני אפסיד את כל הקטע" הוא הרים את והביטה בהארי בתחינה. הארי לא נראה מרוצה אבל משך בכתפיו. לו שזו אני ו... ובבקשה היום אל תעקוב אחרינו" היא מלמלה כמו עם פלר" היא הסבירה. "אז אם לא אכפת לך, אני מעדיפה לספר "הוא פשוט מתנהג לידי, אני מתכוונת, לידה, נורא מוזר כמו... חושבת שהוא נדלק על אלי" היא אמרה במהירות והסמיקה. "אה... הארי, תשמע אני... אני חושבת שלרון יש איזה... אני הרמיוני הביטה הצידה. "טוב, אז את