להקשיב לה אלא רק הגבירה את לגרום לכך שתאבדי את כל זיכרונך, לא רק את הדברים הרעים!" "לא כדאי לך ללכת ככה מפני! את תסבלי מזה אחר כך. אני יכולה אך היא סובבה את גבה אליה. "אל תלכי, אני יכולה לעזור לך, אני אומרת לך!" "אני חייבת ללכת." היא גמגמה והתחילה לסגת אחורה. העניין לא סקרן אותה יותר. האישה פשוט הפחידה אותה כהוגן. זה הזמן ללכת, היא חשבה. זמן מצוין לברוח מפנייה הזקנים. כל בכלל? הרי יהיה לך טוב." "זה מחזק אותי יותר, את יודעת, את הכוח. אבל מה איכפת לך לעצמה? בו, וגם מה ההגיון בכך, שהאישה רוצה זיכרון של הדברים הרעים שזיכרונה זה משהו אישי, היא לא הייתה רוצה שמישהו אחר יעיין אני?" היה לה די מגוחך לדבר על זה, אבל אם לחשוב ברצינות, הרי "למה שתרצי את זיכרוני למען השם?! למה לך לראות זוועות שראיתי זה נשמע לה כבר יותר מדי מוזר. לשלי, כי בלי אישורך לא אוכל לעשות זאת." "את רק צריכה להרשות לי לקחת את הזיכרון שלך, להפוך אותו "מה זאת אומרת את רוצה את זיכרוני?" היא נדהמה. לטרחתי אני רוצה את זיכרונך." ויהיה לך טוב. את תתחילי חיים חדשים ותהיי מאושרת, אבל בתמורה מהעבר כי פשוט לא תזכרי אותו, את יודעת, את