אותם עוד שבמרכז העיר, מתרוצצים כעכברושים, ועד תחילת ספטמבר עיננו, שוטפים את בתי הקפה, את תחנות האוטובוס ואת אדניות האבן ירושלים, כיאה לבירה, משופעת במרתקים שבאלה. בחודשי החום הם השייכים לרחובות. הסכיזופרנים וחולי הנפש - שולי השוליים של החברה - האנשים אנו בצרותינו. הם - השפלים והנדכאים, חסרי הבית ומרי הגורל, ומזכך, שהרי, בסופו של דבר, הם המזכירים לנו עד כמה בני מזל הנינוחות או מעלת הגיחוך יש בה באופן אבסורדי גם משהו נחוץ חוויה בלתי נפרדת מחוויות השהות  אנשים שנוכחותם מפרת לדיירים הקבועים ונרכשים על נקלה בידי המבקרים כאילו היו שכינוים ואורח חייהם )אם כי לאו דווקא שמם( ידועים היטב מתחם, עם חצר, עם קו אוטובוס, עם צומת ואפילו עם ספסל. אנשים שהם לעיר כנקודות ציון. אנשים המזוהים עם פינה, עם כיכר, עם כשאני משתמשת בביטוי מפורסמים מקומיים כוונתי היא לאנשים שמעט קשה לעקוב אחריהם באופן מעמיק. מתחלפים בתדירות שבה מתחלפות הפרסומות על שלטי החוצות, כך הרכילות במקומונים של יום שישי  אלה כבודם שמור עמם, אך הם חברה הממלאים בשמותיהם המשתנים ובפועליהם הנבובים את מדורי ושחקנים שדרך כוכבם  גם לא לפוליטיקאים,