אז נצטרך לשחוט שתים מהתרנגולות שלנו", סיכם. "הרבה משהו. אני מתאר לעצמי שלא הבאתם משהו איתכם?" שקט מוחלט. "כמו לתוכחות קשות ביותר ואמר "אם כבר השכמנו קום, מן הראוי שנאכל והתיישב בנחת. הוא סקר את סביבתו, במבט נמוך גבה, מהסוג ששמור רכן מעליו. בעדינות תקיפה, הסיר מעליו את היד האוחזת בסכין אבל הוא חשב אחרת. הוא התעורר כשסכין ליסטים לגרונו. אחד מהם כך מפחיד, כאילו סר המוות בכבודו ובעצמו לסעוד את לבו איתנו. ענף עץ ומתחתי שלולית דם סמיכה. נו, טוב, היה כל כך חשוך, כל בדמיוני, כבר ראיתי את עצמי תלוי, עורי מופשט מעלי, מתנדנד על חנינו ללון, בצד דרך נידחת. חבורת שודדים התנפלה עלינו. שהוא אכן יכול לחולל נסים. כמו באותו לילה חשוך וקר במיוחד. עם זאת, לאורך השנים שנדדנו יחדיו, היו פעמים שנדמה היה לי בברכה. אבל תמיד זה נגמר בעוד קהל מתאסף, עוד דרשה. זה לא שקיוויתי שיקומו המתים מקברם. כל אירוע מיוחד היה מתקבל על חמורו הלבן. תוקע בשופר או לא. ואז יקרה משהו גדול, מרשים. שייכנס לעיר גדולה, באיזה שער ישן, של איזו חומה ישנה. רכוב קרה לפעמים שגם לי, היו תקוות דומות לגביו. קיוויתי למשל איתו, למקומות נוספים.