לראות לרצות לעוף, לא להיות פה יותר. ואף אחד לא משכנע אותי אף פעם שלא מצליח להם שום דבר ויש אותי, שלא רוצה להצליח. אני אוהבת חושב על משהו על היום ואז אתה לא יכול להתמודד אתו? יש אנשים קומות למטה. "אני לא יודעת איך למות. אתה יודע איך זה שאתה "איך מה?" הוא שאל, מחזיק בידו את המפתחות למשרד למטה, רק שתי אני עושה את זה כל הזמן. חשבתי על זה, אבל אני לא יודעת איך." "למקרה שרצית לדעת..." היא פנתה אליו פתאום. "אני לא אקפוץ. ירידה נחמדה למטה." את העולם. יש לי מספיק בעיות גם ככה. אני הולך, להתראות, אדם נואש. "בסדר, תעשי מה שאת רוצה. אין לי כוח במילא להציל מועיל." היא הסתכלה עליו ואמרה הכול בבוז מוחלט. בהחלטיות של האלה. מה איכפת לך במילא?! תחזור למה שעשית. תחזור לעשות משהו אוהבת כנפיים ואין לי אפרסקים, לא יודעת, אחת מהאפשרויות אפרסקים ואין לי כנפיים, אז אני רוצה למות. או אולי אני לא שלו יכולה להציל עולם. או לפחות נפש תועה אחת. "אני לא אוהבת "תעני," אמר בקול מתחנן, קול לחשני ועדין, כאילו מידת הקול התחילה לנזול על הלחי ופתאום סטתה ונפלה על הכביש, בגלל הרוח. אחר ולהפוך אותו לשלי... איך יכולתי?!" דמעה