פעם וחשבתי שאם הוא התאבד אז גם אני יכול. מצד כבר מאז המקרה הנטיות ההתאבדותיות שלי התבלבלו: מצד אחד החיים צריך עוד עובדים. טוב. בקיץ תמיד עבדתי אצלו בחנות למרות שהוא אף פעם לא היה הכי טוב שלי. היא הבינה אותי ונורא תמכה. הוא היה דוד ממש תקופה ממש קשה והבן אדם היחיד שסיפרתי לו הייתה החברה של החבר כולנו הזדעזענו לחלוטין. האבסורד הוא שקראו לו חיים. זו הייתה והטביע את עצמו. השנייה, בכביש ובאמבטיה. יום אחד הוא נעל את עצמו באמבטיה שבמהלכם הוא ניסה כל מיני דרכים להתאבד. דרך החלון מהקומה שנים החנות שלו פשטה רגל והוא היה נהג מונית במשך 01 ימים עכשיו אני עומד פה באזכרה הרביעית של דוד שלי ז"ל. לפני 4 לדבר איתי על זה. שכנעתי אותו שאני צודק וגם הוא התחיל לפחד. אחר כבר, ובאמצע הלילה פתאום באה לי המחשבה, אז הכרחתי אותו הפעם השנייה הרצינית הייתה כשישנתי בכתה ח' אצל חבר הכי טוב להאמין בהם כדי שלא יצטרכו להתמודד עם המוות. כבר אז ידעתי שהכל קשקושים שאנשים המציאו והכריחו את עצמם המוות: עולם הבא, גן עדן וגהנום, כארון והסירה שלו, גלגולים- שמתים. כבר אז התחלתי לחשוב על כל התיאוריות של מה שקורה אחרי שאני מפחד