הם לעולם לא יגידו "זאת האמת" וכשהם רואים את עצמם מבחינתם זה עבר - שמת אנשים בד"כ לא זוכרים שגיאות ומבקרים ומבקרים... אנשים מתרגזים עליי ועושה את אותם דברים וכששוב אני טועה אני תמיד אעדיף להישאר "הוזה"... וכמה שזה בלתי אפשרי להסתכל לעצמי בעיניים, ולהודות  "גם אני כזה" איך שאני לא מוכן... ואז אני מתחיל לעצמי להכאיב ומרחיק אותי זה מרתיע אותי אני אפילו לא מוכן להקשיב עושה לי את אותו הדבר אבל אם מישהו אני מסביר שזאת רק אי הבנה וגם אם זה נראה כך כי זאת לא הייתה הכוונה אז אני ישר מתגונן אם אני מאיים... ולא ינתחו רוצה שיזדהו איתי ולא יתרגזו רוצה שיבינו אותי באופן זמני אז אני "סולח" לעצמי ולא משנה מהי