לא חברים. הגעתי אל הפח הגדול שפכתי את כל הזבל והחלטתי שאני ועצב כבר יכלנו לאכול כל מה שרק רציתי, , מצא חן בעיניי העיניין של הסכ"ום ואיך שהשולחן היה ערוך, משונה מאוד ...בארוחות שלי עם העצב היינו משתמשים רק בסכינים האורח ,הוא ביקש ממני להשאר לאכול, ישבתי איתו בשולחן זה היה להשאר בבית ולהתאונן על מר גורלי, סרבתי בנימוס להצעתו של בעולם, אני פחדתי ובכיתי רציתי את העצב שתמיד היה אומר לי הוא בושש לבוא, במקומו בא אורח אחר שהזמין אותי לטייל איתו פעמים,חשבתי שהעצב יבוא לבקר עוד מעט, ערכתי לכבודו שולחן אך בחנתי את הדרך והיא נראתה לי זרה למרות שחציתי אותה כבר מאות אחריי שובל ארוך של זבל שנפל מהפחים . ,עצמתי את עיניי הבטתי לאחור ופקחתי אותן ,שמתי לב שאני משאיר אתמול, נערתי את הראש והתבוננתי בשמיים והם היו בצבע אחר מושך את העגלה הכבדה אני מסתכל אל הים והוא נראה שונה, לא כמו כשהלכתי היום לזרוק את כל הזבל שהצטבר התחלתי לחשוב, בעודי