יקל הדבר בעיניכם. עוד ארוכה מאד הדרך אל השמיעה הממשית. אבל גם זה כבר משהו, שמעולם לא היה בידי החרש. במכון האודיולוגי שבמרכז ההשתלות, מצוי ציוד ממוחשב, באמצעותו מכוונים את המעבד ומחוללים בו תוכניות עבודה, על פי המאפיינים האישיים של המושתל. בקצרה, מורים למעבד, לשגר אותות השונים בעוצמתם ובמשכם, אל כל אחת מהאלקטרודות באופן נפרד, על פי תגובותיו של המושתל. מתחילים עם עוצמות נמוכות, ונותנים לאדם להתרגל משך מספר שבועות. בהדרגה מאלצים זרמים הולכים וגדלים, על פי הסיבולת האישית. זה לא קל למושתל. אבל עם הזמן, הולכת שמיעתו ומשתפרת, ותחושת המציאות ונפלאותיה, גם הן עולות ומרחיבות את דעתו. מסתבר, שככל שנקדים להשתיל אצל ילדים, אף בגיל שנה ופחות, סיכוייהם להבין את השפה המדוברת,  גדלים מאד מאד. חרשים שפעם היו שומעים וכבר ידעו לדבר, סיכוייהם להבין דיבור מחדש, טובים למדי. שרון איחרה את הרכבת הזאת ב 30 שנה. סיכוייה להבין שפה מדוברת, אינם גבוהים, אף כי בתרגול אין סופי, ובעבודה קשה לאורך כל החיים, תשתפר גם יכולת זאת. כיום, כחצי שנה לאחר ההשתלה, מסוגלת שרון לשמוע קולות סביבתיים שמעולם לא שמעה קודם: מכוניות