למעשה מבלות בחברת אימן בצרפת. ארוחת הערב הייתה ממש טעימה, אוכל חם, בתיבול קצת שונה מזה שאנו רגילים אליו, שרון ממש אהבה תבלין מקומי מסוים וז'אן פול הבטיח לנו שמחר הוא ייקח אותנו לסיבוב בין הכפרים מסביב בסירת הפירוג1 הממונעת שלו. כך נוכל להכיר גם את הכפרים שאינם יושבים על גדות אפיק הנהר המרכזי, אלו שאיננו יכולים להגיע אליהם עם 'הלנה' מפאת גודלה והקיל הארוך, (אילו היה לנו קיל מתקפל, היינו יכולים להיכנס איתה דרך אפיקי נהרות צרים ורדודים יותר מאלו אליהם הגענו עד כה).  למחרת התכוונו לצאת לסיבוב בנהר. דוד יורגו היה חסר מנוחה בקשר לעובדה שנשאיר את הלנה לבד בלי כל השגחה, למרות שאפשר כמובן לנעול אותה ולמרות הפצרותיו של ז'אן פול שאין כל סיבה לדאגה, ושכן, כל הדייגים באזור הם אנשים פשוטים ולא היו מעזים לגנוב או לגעת ברכוש שאינו שלהם.  "אני אשאר כאן, אסתובב קצת באזור עם דון ואתם תלכו לכם", אמרתי, חושב לעצמי שלא יזיק לי קצת זמן עם עצמי, למרות שכיף לי עם דוד יורגו ועם שרון. דוד יורגו הבין לכוונתי ולכן לא התנגד לעצתי הנדיבה להישאר. "רק בתנאי שלא תתרחק יתר על המידה, הבנת?" אישר דוד יורגו. סירת העץ