כל הנותר הוא ערגה. ודמי אינו בעורקים, כשלבי מתמלא תוגה, רגשותי - לאט מתפוגגים? כמו כבשה כשדלת הדיר נפתחת. אליו עוד תתפרצנה מלים של אהבה, בעוד הדרך ברורה ובוטחת. קבר ללא שם כמוהו כתקווה, שמא לא בין החיים תהיה צרורה. חושש אני מאוד על גורל נשמתי, ללא תחכום או כל דברי גבורה.