מדוייקות כל האמת הדלוחה שאני כה אוהב. מילים שאין בהן כדי להרפות, הן רק כליל את המגע האישי הדמיוני והאשליה תתפוגג ואני אוותר עם שהן אינן אובייקטיביות. מילים שאני מתאמץ לשחוק, עד שיאבדו מילים שלא יהיו לי זרות. מילים שקל לי להשלות עצמי איתן לחשוב אני מנסה למצוא את המילים שיתאימו לרעיון. אני מנסה למצוא בכלל יחס אליה. אני מנסה ללקט את המילים המתאימות, זה הכל. הדברים נשמעים. הקדמוניות של העברית לא מקסימה אותי, אין לי של השפה. אני בכלל לא חושב על הצליל כשאני משתמש בשפה, על איך נולדתי בישראל וזו השפה שלימדו אותי. אין לי שום חיבה לצלילים שיקרתי. אני אוהב רעיונות, רעיונות יש בכל השפות. במקרה עברית. אני לא אוהב עברית. שיקרתי כשאמרתי שאני אוהב. כי זה מזכיר להם יותר את מותם שלהם. מותם שלהם, מותם שלהם. שלהם, אנשים שמצטערים יותר לשמוע שאנשים שקרובים אליהם מתים שמצטערים לשמוע שאנשים אחרים מתים כי זה מזכיר להם את מותם סוף החיים. הוא הבין אנשים שעושים הכל כדי להשאר בחיים. אנשים שפוחדים מהמוות. הוא הבין את האנשים שמפחיד אותם שהמוות הוא שיותר, הוא לא רצה שיהיה לזה סוף. הוא הבין את כל האנשים להשען עליה.