מוטי ומצאתי. כשראיתי את התאריך, שלא יקרו לי עוד דברים מוזרים? וראיתי שנעלם לי ושאף אחד אחר חוץ ממני לא רואה אותו, אז למה אבל אז נזכרתי בנתן. הוא עצמו מלאך וראיתי לו את הכנפיים נראה כאילו... עבר אחורה בזמן. לרגע התקשיתי לקבל את העובדה התרחשויות היום היו ממש מוזרות. מזג האוויר היה ממש מוזר. הכל על השכל. קודם האבא, אחר כך האימא ועכשיו זאת'. מביטה עליי במבט מוזר ואומרת לעצמה: 'בחיי שהמשפחה הזאת נפלה לא ידעתי מה לומר לה ולכן רק הנהנתי והמשכתי ללכת. ידעתי שהיא את מרגישה בסדר?" "גילת, מה יש לך? לפני שלושה שבועות אני הייתי כאן ממש כאן. טסת. מה, את חושבת שלא זכרתי?" "אבל...", הייתי מבולבלת, "אבל רק לפני שלושה שבועות בערך "איך את יודעת שאני מתכננת לעבור לשם? לא סיפרתי לאף אחד." ואז היא הייתה המומה. "סליחה?". בהתחלה נראה כאילו לא שמעה טוב אז חזרתי על השאלה. "הכל בסדר. תגידי נירה, חזרת מארצות הברית כל כך מוקדם?" לעזאזל אני מתקרבת אליה אחרי הריב שהיה לה עם אימא שלי. "היי גילת, מה נשמע?", אמרה. אך ראו בקולה שהיא תוהה למה "נירה" אותה. היא הייתה פעם ידידה של אמי עד שרבו. התחלתי לרוץ עד שהשגתי הארץ