התעופה. הם נראו כל כך מתאימים, כל כך חמודים ביחד. הם הפכו רועי ומוניקה התחילו לצאת מעט, בערך שנה אחרי הפגישה בנמל ושתפקידי הוא לצעוד אחורה. שאני אשנה את הגורל, החלטתי שאולי כאן רועי ימצא את אהבתו שהייתה מאוד יאמי בהחלט. הפעם למרות הדלקות ילדותית החלטתי אני ורועי לא הצלחנו להתאפק והתחלנו עם מדריכת הקשר, שירה, בתיכון והתגייסנו לאותה יחידה בצבא. כמובן שגם בפלס"ר גבעתי היה רעיון כל כך טוב בדיעבד. אני ורועי בחרנו את אותם מקצועות בכיתה, בדרך כלל אחד ליד השני, התחלנו עם אותן בנות, מה שלא מכיתה א' והלכנו בדיוק באותה דרך כל החיים. ישבנו באותו אזור גרמה לי ולרועי אפילו להתקרב יותר מבעבר. אני ורועי מכירים אורגיות בלי חשבון, אבל לנו לא היה איכפת. אני חושב שמוניקה ביחד, היינו בלתי נפרדים. אנשים היו בטוחים שאנחנו מקיימים מוניקה התחברה אלינו והפכה אותנו לשלישיה. התחלנו לעשות הכל "סיבה" להסביר את הטלפונים שלנו והיציאות עימה. מהר מאוד אותה לפני כן, מה שאמנם לא הפתיע אותנו אבל נתן לנו מאין מאות מטרים מביתי וכחמש מאות מביתו של רועי. לעולם לא ראינו גילינו כי מוניקה גרה די קרוב אל שנינו, בעצם ממש ביננו,