אז." "איזה סיפור?" "מתי תספרי לי את הסיפור שלך?" "מה איתי?" שאלתי. "ומה איתך?" "זה ריקנות..." "אני לא מרגיש ריקנות. האמת שאני לא מרגיש מזה כלום..." לפה שוכב איתה וזהו נגמר." "כן. מהעובדה שאתה יוצא איתה, מוציא עליה סתם כסף ואז חוזר "ממה? מהדייטים?" "ואתה לא מרגיש איזה ריקנות מכל זה?" "נכון..." "ומאז אתה רק יוצא עם בנות ולא יותר." אבל עכשיו זה כבר עבר." לא ראיתי או שמעתי ממנה. זה כאב לי בהתחלה, הרבה זמן זה כאב היא אמרה שהיא תבוא למחרת ושהיא מבקשת שאני לא אהיה שם. ומאז הבגדים שלה והכלי רחצה שלה כבר לא היו, במקום זה היה מכתב. התחילה לצעוק עליי בשלב מסוים והיא הלכה. כשקמתי בבוקר כל בוכה וכאב לי העובדה שאני נפרד ממנה. אבל הייתי חייב. היא אהיה מוכן אבל ידעתי שהיא לא תוכל להתאפק. כאב לי לראות אותה להישאר ביחד והבטיחה לא להעלות את הרעיון של החתונה עד שאני בזה שאני אשנא אותה. היא התחילה לבכות וניסתה לשכנע אותי להסתיים ממזמן ושסתם משכנו את זה. ושאני לא רוצה שזה ייגמר באה לחבק אותי ואני לא נתתי לה. אמרתי לה שזה היה אמור הלכתי באמצע ויומיים היא לא ראתה אותי. כשחזרתי הבייתה היא הייתה לנו מריבה