אתה הוא?" "אל תדאג, תוכל לראות אותם כל זמן שתרצה" "ו... ומה עם המשפחה והחברים שלי?" "אני חושב שאתה יודע איפה זה" "למטה?" לפה... כנראה הם למטה..." "וואו, שאלה טובה, בדרך כלל אנשים שנהרגו בפיגוע מגיעים ישר "אוקי, הראשונה היא איפה כל מי שהיה איתי באוטובוס?" "בסדר תשאל, מגיעות לך תשובות." השיב. שמתי רגל בפתח ואמרתי "חכה, יש לי כמה שאלות". שהיה כתוב עליה "כניסה בלבד", צעדתי דרכה, אך לפני שנסגרה שניות ראייתי הסתדרה והמשכתי ללכת אחריו, הוא פתח דלת נוספת הוא פתח דלת, ולפתע אור לבן בוהק הציף את עיניי, לאחר כמה "מה? עוד אחד? בסדר בוא אחרי" הוא קרא לי. "פיגוע" השבתי לו. ושאל אותי שאלה אחת, "איך?" הגעתי לחדר, לבן, קטן, ואיש עמד מולי עם חלוק לבן וטופס ביד, וככה באמצע יום שלישי הפסקתי להתקיים. לא הספקתי להגיד שלום, לא הספקתי להגיד לאמא שאני אוהב אותה, למה הייתי חייב ללכת היום לים? ראיתי את האוטובוס השרוף מלמעלה וחשבתי- מה המשפחה שלי תעשה? פתאום התחלתי לרחף למעלה, האנשים נעשו קטנים יותר ויותר, קרוב, אני מת. מוכרות, מסתכלות עליי, ואז הבנתי, עוד פיגוע, הפעם יותר מדי הריצפה, על הכביש, דם , גפיים, גופות