נשברתי... נשבר לי.. אוף... אז.. ולא יותר.. חיוך... וכלום.. עם דברים שמעלים זכרונות טובים... יושבת פה עם מכתבים משעשים... באמת שאני מנסה... ואני מנסה להיאחז בזה.. וכן.. יש רגעים שאני שמחה... שטוב לי... ולא יודעת.. פשוט לא.. ואולי.. מי יודע?  אולי יהיה לי טוב במקום אחר? זה בטוח... אז למה לא לגמור עם זה?  אני לא אחסר לאף אחד.. אני כבר שבורה ממילא... רוצה לשבור את הכל... אני פשוט לא מסוגלת... הכאב.. ייחלש.. התמונה תהיה שונה... הפצעים יגלידו... בתקווה שכשאני אחזור... אז הולכת.. כל פעם למקום אחר... מנסה לברוח ולנתק את כולם... מנסה להדחיק הכל... מנסה להתעודד... פשוט לא.. אני לא יכולה להפסיק לבכות.. אני שבורה.. אבל לבד.. עם החברות אני שמחה.. הכי שמחה שבעולם... מצד שני.. חבל שהיום הזה התחיל בכלל...