הערב, הגיעו לביתם.  פינה. בעוברם ליד בית הכנסת, הבחינו בני המשפחה כי בפתחו עומד בית הכנסת. המגן דוד, אשר התנוסס בדרך כלל מעל פתח הכניסה, נעלם כלא היה ובמקומו הוצב צלב קרס ענק, אשר העיד כאלף עדים כי קודש הקודשים של יהודי העיירה הפך, למעשה, למפקדה צבאית של הצבא הגרמני. בשלב זה, לאחר שנתקלו במראה המזעזע של בית הכנסת המחולל, החל להתגנב ספק לליבו של משה ההמום. עתה, החל לחשוש לגורל המאפייה שלו. "ומה עלה בגורל הבית?" חששו הלך וגבר עם כל שעל. משם, מיהרו מייד לעבור במאפייה המשפחתית. משה היה קצר רוח לראות מה עלה בגורל המאפייה שלו. "כבר מחר אני פותח את המאפייה מלכהל'ה. יהיו לנו אוכל ופרנסה בשפע" - ניסה לנחם את מלכהל'ה, אך בעיקר ניסה לנחם את עצמו. מלכהל'ה, הנדהמת ממראהו החדש של בית הכנסת, נאלמה דום מרוב זעזוע. נראה היה שהפרנסה רק הולכת ומתרחקת, וכך גם הבית.  בשלב זה, למלכהל'ה לא היו כל ציפיות.  ואכן, בהגיעם אל מקום המאפייה שבעיר, לא היה המצב שונה בהרבה. אורות המאפייה דלקו אומנם, אך שום ריחות של דברי מאפה לא עלו משם. בהתקרבם עוד אל המאפייה, נראו חיילים גרמנים שתויים יוצאים מן המקום. משה ומלכהל'ה