אלונקה על גלגלים במגרש החניה. הספינה הייתה מוסווית כרגיל. רות כיוונה את הצוות עד קירבתנו. או אז הסרנו זמנית את ההסוואה ויצאנו עם האורחות, כשנפרטירה הגונחת מוטלת על האלונקה. רות המובילה את האלונקה בעצמה, עברה את הקבלה והשאירה הוראות למזכירתה כיצד לרשום את היולדת האורחת. הכניסה את נפרטירה לחדר הבדיקה והרשתה לשרה והמשרתת איקי להיכנס עמה. אבי ואני נותרנו בספינת הזמן שלנו, חיפשנו ומצאנו מקום טוב לחנייה מחוץ למגרש, בלא סכנת התנגשות במכוניות שבו. בחדר הפשילה רות את שמלתה של נפרטירה, חשפה את ביטנה, מרחה אותה בג'ל קריר, בידה נטלה פרוב מאיים, והחלה מעבירה אותו על הבטן החשופה לחרדת שרה ואיקי. על המסך הקרוב החלה להצטייר תמונה. רות חייכה אל השתיים, הצביעה על המסך הגדול והראתה להן את תמונת האולטרא סאונד. "רואות גבירותיי, הנה כאן, בתוך ביטנה של נפרטירה, אתן יכולות לראות את העובר הנמצא בתנוחת עכוז". זוהי הבעיה שבגללה הבאנו אתכן לכאן. לא יכולתי ליילד אותה בביטחון אצלכן. כאן נוכל ליילד אותה והבן שלה יצא בריא ושלם". "בן?" תהתה שרה בקול? "כיצד את יודעת שזהו בן שנמצא ברחמה ולא בת?" רות הראתה להן, תוך שהיא