אני רוצה להגיד כמה דברים למען חברי הרוצח יהודה. יש לי חבר רוצח. אני לא מתבייש בזה, הנה אמרתי את זה. יהודה אוהב לרצוח. אין לו חדווה שברצח עצמו. יש לו רק חדווה שבצדק. ויש לו מושג מאוד מסוים וברור על צדק. הוא גם טוב בזה, הוא רוצח כמו מקצוען. כלומר, מה אני מדבר, הוא מקצוען. הוא רצח את הבנאדם הראשון שלו בגיל 12. חנק אותו בחבל ניילון במושב קדמי של אוטו. בן אדם מבוגר בן 40. אחר כך הוא קנה בקבוק יין ושתה כל הלילה. ילד בן 12. בבוקר הוא התעורר והבחין שהוא מרגיש הרבה יותר טוב. שום רגשות אשם, שום חטא ושום עונשו. חטא ועונשו. פעם  הבאתי לו את הספר הזה. אפילו שהוא לא מתעניין בספרים חשבתי שזה ייתן לו פרספקטיבה מעניינת על העיסוק-תחביב הזה שלו. הוא החזיר לי אותו אחרי יומיים ואמר שהקדיש לזה זמן, שההתחלה הייתה טובה אבל שההמשך מתחיל להימרח. 'ספר לרכיכות' ככה הוא אמר. לרכיכות. קצת הפחיד אותי איך שהוא אמר את זה. זה לא כאילו שהוא אדם עליון. חס וחלילה. הוא דווקא יושב בערבים וצופה בטברנה, לא יש בזה משהו רע חס וחלילה, אני רק אומר שאין לו גם שום שאיפות בכיוון. יש לו רק רצון לעשות טוב בעולם. לנקות אותו ממאנייקים.