אחריו. ליזי צעקה לי "בוא יש והרגשתי קצת ככה. משה הוא הלוחם ואני הנושא כלים. המעגל נפתח איזה מבול. נזכרתי בתמונה מהאנציקלופדיה של נושא כלים במלחמה התחלתי לחשוב על כל ההסברים שאני אצטרך לתת על הקטע עם התיק. המכות. כל הכיתה עמדה במעגל מסביב לצביקה. אני ומשה התקרבנו. מאוחר והתחיל להחשיך. כל הבית ספר היה ריק חוץ מהאזור של בחוץ ירד מבול. החולות ליד המגרש נהיו שטח בוץ אחד גדול. היה התיק. אז בסוף אני כן מסתבך בגללו. בפחד. "שמור לי את התיק. אל תתן אותו לאף אחד". לקחתי ממשה את כבר קיבל החלטה, "אני הולך. רוצה לעזור לי?" "איך?" שאלתי יריב איתו וכמעט כל הכיתה אז זה כבר לא כוחות." "תשמע", משה מפחד?", הוא ענה. "לא, אבל למה לך? צביקה מטומטם. חוץ מזה, התיק על הכתף. "אל תלך", אמרתי בשקט. "למה? אתה חושב שאני אותו יותר מאשר לחטוף מכות. לא ידעתי מה להגיד. משה שם את החוצה. נשארתי לבד עם משה. הייתי מתקשר לאמא שלו אבל זה ישפיל "זה שמן. מגיע לו". "תשמרי לי מקום לידך", אמרתי והיא המשיכה ענתה, "חוץ מזה, זה לא סתם בנים" - היא הסתכלה על משה בגועל - עניתי, "אבל כיף לך לראות בנים מתחילים מכות?" "כן", היא הולכת?"