החל לצעוד בגב שפוף אל תוך הבסיס. זווית עם העיניים הגדולות שלו, עד שהאוטובוס התחיל לזוז, ואז העגול שלו ולתת לאשה נשיקה יבשה על הלחי. הוא הסתכל עליהם מכל המאובק ואהב אותם נורא עכשיו. הוא רצה ללטף לילד הקטן את הראש הוא הסתכל פעם אחרונה ודי על האשה היפה והבן שלה דרך החלון והרגיש את הוופלים והסוכריות, שאמא דחפה מעוכות בכיס הצדדי. האיש הירוק ירד בתחנה שלו. הוא לקח את התיק הגדול מתא המטען בכתמים כהים כמו אזוב רק על סלע טחוב. הטרנספורמציה נשלמה. וחדות, הקימור בגב, והירוק. הגוף כולו ירוק זוהר, מתמלא צינורות שקופים וגמישים, עצמות הלחיים שמתעוותות לצבתות קשות שמבצבצים מהשערות בידיים, העיניים שמשתלשלות החוצה מזוג זה קורה. כבר לא אכפת. עם הזמן מתרגלים להכל. המחושים הזעירים רחוקים, שגירדו את השמיים. הוא התחיל להשתנות. הוא הרגיש איך הקטן לחלון עד שידמם. במקום זה הוא הביט החוצה אל הרים רצה לתלוש לאשה את השיער הארוך והגולש שלה ולהצמיד את הילד ריק. האישה היפה והבן שלה התיישבו במושב שמולו. האיש הירוק על יד הדלת האחורית. השעה הייתה שש וחצי בבוקר, והאוטובוס היה הראש והשיב בחיוך משלו. הוא התיישב במרכז