מהרצפה קשקשים מהאף" "כן, מה אז", אני עונה מחויך, "גם אז לא היו היא ממשיכה באדיקות, "והיו גדלות לך איצטובליות נקביות מלאות הכחוש את הררי הזעם הללו. "ואפילו אם היית בא לממלכת הצומח", הקטנות מתחילות להאדים יותר ויותר. אני תוהה היכן אגרה בגופה החי אפילו אם היו צומחים לך חזירים מעופפים מהתחת", פניה פרוטיסטה!" היא מטיחה בעצבים. "לא היו מכניסים אותך לממלכת לא מה שהרגשתי אתמול..." אני מלגלג באושר צרוף. "אתה שימושי בעליל. "אין להן אפילו יונקות", מוסיפה רושפת אש. "זה עם זה, טוב" היא זועפת אלי קמטים קטנים של כעס מהול בידע בלתי "פטריות יורדות?" אני נדהם מאופייה המשתנה של השיחה. "תפסיק "פרימיטיבי?" אני נרעד "כן, כמו פטריות ריריות וירודות". בהתעניינות מלאכותית. "כחול זה פרימיטיבי", היא חוזרת. הכחוליות הן הפרימיטיביות ביותר". "סליחה?" אני שואל "הידעת", היא יורקת לעברי ספרי לימוד עתיקים, "שהאצות ומערסלת את ראשה בלבי המיוסר. מסביר הרבה", אני מקניט. היא לא מבינה, אך מביטה בי בשקט "כן! לי אין אותם!" היא מפזזת אנה ואנה במעגלי ניצחון. "זה שני הגושים הללו במוח?" אני נזכר אט אט בשיעורים מאובקים. היפותלמוס".