שלמה מחייו... הרבה לפני שבאתי אל העולם. וכאן שוב אחשוף פרטים מעברי הקולנועי, בין סרט לסרט עבדתי לפרנסתי כנערת תסריט. חשבתי שבין הבמאי לצלם  אמקסם (אז עוד לא היה גם את המושג הזה) את שליטתי ברזי הקולנוע, זו הייתה הפרקטיקה והסטאז' ולימים גם פרק בדוקטורט שלי על שמאליים. התחלתי טוב, לאחר שסיימתי את לימודיי במגמה הנחשקת ביותר בבניין מקסיקו ועבדתי בסרט עלילתי ישראלי כנערת תסריט (פיצ'ר) עברתי לסדרה נהדרת, באמצע עשיתי עוד כמה דברים וארט ופרופס (אם הציעו סכום של איגודים), ובסוף מצאתי את עצמי מנהלת תסריט של טלנובלה איומה שנכתבה ועודכנה כל רגע קט כשהמפיק הלך לשירותים. מי שמכיר את עבודת ניהול התסריט בסדרות שמצולמות לפי לוקיישן, יכול לנחש מה קורה כשמצלמים 14 פרקים ברצף ושכל שינוי פועל מיד על עשרות תמונות פולארויד שהולכות ישר לפח. אז התחתנתי. מן הפח אל הפחת? מה פתאום! מצילומים מפרכים במלון הנסיכה הפכתי לנסיכה, מנסיכה לכלה ובהמשך לאם בישראל, שום זכר לבמאית המהוללת שאפילו הספיקה לביים כפיות בפרסומת. רק בימים רעים ונוראים, ועוד יומיים במחזור ואם יש איזה חג בסביבה. ו/או אם אין עבודה, אז זו מתחילה להיות