הביתה בארבע וחצי אחר הצהריים ונפלתי על המיטה... לאחר שלוש שעות קמתי, הסתכלתי בשעון, הבנתי שאי אפשר להחזיר את הזמן אחורה, אז קפצתי בזריזות מהמיטה, התקלחתי, הכנתי קפה שחור עם הל על הפינג'אן, ושתיתי שלוש כוסות. התקשרתי לשותף שלי ואמרתי לו שאני עושה את המבחן ואז יעזור לו להעביר את הדברים, התקשרתי לאחר מכן אליה, הודעתי לה שיכול להיות שהסרט יידחה שעתיים מאוחר יותר, והיא אמרה שאין בעיה. רציתי להתחיל את המבחן, כששנייה לפני שלחצתי על הסטופר הפלאפון צלצל, השותף החדש הפוטנציאלי, ביקש לבוא עוד רבע שעה עם ההורים שלו כדי להראות להם את הדירה, שיביעו את דעתם. הבנתי שהיום אני כבר לא יעשה את המבחן, חשבתי לעצמי בראש שכנראה מישהו שם למעלה מנסה לעצבן אותי... חיכיתי רבע שעה, השותף הפוטנציאלי הגיע, יחד עם הוריו, ראו, התלהבו, הלכו. אחרי שהם הלכו ישבתי רגע עם עצמי בחדר. מאותו רגע והלאה כל החלטה שעשיתי לא ממש נבעה ממני, וקשה להסביר זאת. השותף בדימוס הגיע הביתה, ושאל אותי אם סיימתי את המבחן ועכשיו אני יוכל לעזור לו לעבור, ואני חייכתי ואמרתי-"יאללה בוא נתחיל". למרות שהיום הזה מבחינתי היה כבר מבוזבז כמעט לגמרי,