הצביע הדחליל על טירה אפורה ומפחידה בפנים היער ומיד הוא הצטרף למסע. עד מהרה הגענו לפח-פח, השלושה התחבקו, סיפרנו לו על מעשינו ביחד. האדומות אאשים את השמש הקופחת, "כן זה רעיון טוב" ענו השניים בטוחה בעצמי שלא ישים לך למבוכתי הרבה ואם ישאל לגבי לחיי המחויכת קורא מחשבות, "כן, כמו המוח שייתן לך" ניסיתי להישמע את דעתי לגבי מוחו של הדחליל, אבל כנראה שגם הוא כמו האישה שאל הדחליל ואני הייתי המומה, הרי לא ציינתי אף לא לרגע אחד "אולי הקוסם יוכל לתת לך מעט אומץ..","כמו המוח שייתן לי?" מעדיף לשבת בפתח היער, כך אוכל לברוח לשדות כאשר אריח סכנה", החיות!", "כן, את צודקת, אבל.. אני אריה כל כך פחדן שפשוט "מעולם לא נכנסת לפנים היער?? שערורייה! הרי אתה הוא מלך נכנסתי לפנים היער, מי יודע אילו חיות טורפות מסתתרות כאן..", "אריה, מדוע אתה רועד?" שאלתי אותו, "אני פוחד, מעולם לא הלכנו לתוך היער למצוא את פח-פח. הרעיון של הדחליל והאריה נשמע לי טוב ובלי לבזבז זמן נוסף משתמש בגרזן, נוכל להיעזר בגרזן שלו כדי להרוג את המכשפה". עשוי מפח" הסביר לי הדחליל, "הוא חוטב עצים ביער ולשם כך נוכל לנצח את המכשפה", "מי זה פח-פח?"