יצא, או שהוא עומד לצאת, או שאמהר. התחלתי ללכת, עם ציוד על הגב, לאורך הרציפים. הרגשתי שאני לא בכיוון. התחלתי לראות את הים, הרגשתי שאולי אני כן בכיוון. המשכתי ללכת, מאבד את הביטחון, רואה אוטובוסים בתחנות, אבל הם לא שלי. מרגיש שמהתחנה הבאה שעומדת להתגלות לעיניי, בדיוק יצא האוטובוס שלי עם אביב. דרך הרציפים מתעקלת ועולה, הים מתעקש להיות לימיני. אני מגיע לגדר - אין המשך. הכל מוקף בצמחייה. יש בי ההרגשה, שאם הייתי יכול להמשיך לשביל שמאחורי הגדר הייתי מגיע לתחנה. אבל השביל נמצא במדרון אחרי צמחייה סבוכה - אי אפשר להגיע אליו. סבבתי על עקבותיי והתחלתי ללכת בחזרה. בים ראיתי מספר רוחצים נהנים, צועקים, צוחקים.