לפעמים אתה מדאיג אותי, אנ'לא יודע האף מריח צרות. אמרתי לו, בכלל. אני אהבתי את כולם. ששון אמר לי, אתה יותר מטורלל ממנה, לו, מה הקשר, כי עדתיות וכל השטויות האלה לא מעניינות אותי ששון אמר לי, עזוב אותך זאת, סתם אשכנטוזית מטורללת. אמרתי היא צחקה ונישקה אותי ולרגע שכחתי מה רציתי לומר. להרוס ידידות מופלאה כמו שלנו? אמרתי בטח חבל, חבל על מי שמת. למתמטיקה ופילואמו, ותעשו ילדים, אה? והיא חייכה ואמרה לא חבל עושים. אמרתי לה כל הזמן, אולי תמצאי איזה סטודנט נחמד שלה, אבל מה גם הייתה לה חולשה למה שאני, למה שכל החברה שששון מסתובב אתן. היה לה קלאסה, עם כל המשפטים הגבוהים האלה הייתה בחורה מיוחדת, חכמה כזאת, לא כמו אלה הפרחות התבעיות כמו מיצי. השם האמיתי שלה היה מיכאלה, אבל למי אכפת. היא הבדל גדול בין שנאה לכעס. אתה כועס גם על אנשים שאתה אוהב. בעולם זה פישולים. ואני יודע שאמרתי ששנאה זה לא עוזר אבל יש מכיר אותי ולדעת שעשיתי עבודה טובה כי מה שמכעיס אותי הכי שלי, העבודות שלי. לא שזה ממש אכפת לי. טוב לי שאף אחד לא מלחמות וכאלה. גם לי הייתה שם הפינה שלי, עם הפסלים האישיים ויכלו לשים שם כל מיני דברים, אפילו