ואמרתי לעצמי. וידעתי, פשוט ידעתי שאצליח במשימה. "יגיע היום שהוא יפנה אלי" היו אלה חודשים מהנים ביותר. חשתי בטוחה בעצמי, אהודה, מבוקשת בפני חבריו עד שגם הם החלו לרצות להסתופף בחברתי. הזמינני לרקוד, הראה בפומבי את הערצתו אלי וכל כך שיבח אותי רע בכלל. שמוליק היה לי לעזר רב. הוא הגיע תמיד לקחתני עימו, והייתי בוהה בו כהרגלי הנלוז בעבר. אך, באופן כללי, הצלחתי לא משלמה. זה לא היה קל, לעיתים אף לא הצלחתי להתגבר על עצמי בחודשים הבאים. עשיתי בדיוק את שיעצה לי רחל. התעלמתי לחלוטין תצליחי" כך יעצה לי. לאחרים. ריקדי עם אחרים. התעלמי ממנו. אם תעשי זאת. את "את תעשי בדיוק כך. את תמנעי מלהראות שאת מעונינת. תהיי נחמדה מוצלחים וראויים." הנהנתי בהבנה. האיילה המובחרת שבעדר, את זו שכולם רוצים אותה, כך הם מרגישים על נערים, אלא גם על מבוגרים. הם כמו צידים רוצים לצוד את לא הוגנת" המשיכה ואמרה רחל " אך, האמיני לי. זה עובד. לא רק "אני יודעת, שזה נשמע כמו משחק. שאולי תרגישי שאינך אמיתית. כך. כל אלה שלא התענינתי בהם רצו בי. הבנתי מיד עד כמה היא צודקת. בחנתי את התנהגותי. באמת, בדיוק רחוקה. ככל שתראי שאינך מעונינת