חדר מעצר מאוחר יותר הקרינו על מסך הטלוויזיה הקטן, שהיה תלוי מהתקרה, את הסרט אני והחברה. כולם, חוץ משלושה שחורים בפינה, עקבו אחרי חבורת הילדים במסעם אל הגופה. אני ניסיתי להירדם כדי להשלים את המחסור בשעות שינה, תוך כדי מאבק בכאב הראש שליוה אותי מהבוקר. אחרי שעתיים, הגיע המפקד האחראי ולקח אותנו לאכול בחדר האוכל. אני ועוד כמה חיילים לא רצינו ללכת לאכול את הכרוב האדום המקולקל שהגישו שם, אז אמרנו שאנחנו נלך לאכול לבד בשקם, למרות שלא היה לי כמעט כסף עלי. המפקד אמר שזה בלתי אפשרי ושקודם אנחנו חייבים להיכנס לחדר אוכל ורק אחר כך ללכת לשקם לאכול. ירדנו למטה אחריו, עמדנו בתור עשרים דקות, ומיד אחרי שנכנסתי פנימה, יצאתי וחזרתי לקומה השניה להמתין לתוצאות. כך ישבתי שם עד רבע לחמש כשכבר התחילו כל החיילים שמשרתים במקום לארוז את הדברים שלהם, וללכת הביתה. לא היה הרבה את מי לשאול אבל כדי שלא להישאר תלוי באוויר ניגשתי אל החדר שבו עשו לי את הבדיקה, דפקתי על הדלת ונכנסתי פנימה. מאחורי השולחן ישב אותו קצין במדי ב', עם קצין נוסף אחר מאחורי השולחן במקום החייל הצעיר, ובמקום בו אני ישבתי קודם, ישבה קצינה אחת