"אאאאאאבבבבבבאאאאאא!!! יש פה ג'וקים!!!" ברור: נחרץ. הוא קרב את הקמיע לפיו, מילא את ראותיו, וצעק בקול של הענק. היצורים התכוננו לגיחה נוספת. הלוחם ידע שגורלו רק תצטרך את עזרתי, צעק לתוך הקמיע, ואני אבוא," הדהדו מלותיו ושלף מכיסו קמיע. זהו הקמיע שחברו, הענק טוב-הלב נתן לו. "אם כשהרגיש שהוא עומד להפסיד, שהוא על סף המפלה, הוא כרע ברך, פגיעות-שווא בקירות וברצפה, והחצים המורעלים כמעט שאזלו. אך לשווא. הם רק התחזקו, והוא נחלש. החרב הפכה קהה מרוב והרובה נלחם הלוחם עד טיפת כוחו האחרונה בטורפים האוויריים, הרובה ירה, שוב ללא הועיל. הקרב נמשך שעה ארוכה. בעזרת החרב והיצורים לא נפגעו כלל. שוב משק הכנפיים שטף את החדר, שוב אך הקרב עוד לא תם - גיבורנו היה נטול קואורדינציה בסיסית, רגליו, ניקה את השריון, וחייך לעצמו חיוך ניצחון. הרובה, וירה, ירה ללא הפוגה, עד שהחדר נדם שוב. הוא נעמד על חשו באיום רחוק-הטווח, ופתחו במתקפה נוספת. הלוחם כיוון את הנצרה. המפלצות המכונפות, שבינתיים התמקמו שוב על קירות החדר, הרעילים שלו, וכעת הוא רץ אל התרמיל, שלף את הרובה, ופרק את בארטילריה," מלמל הלוחם לעצמו. בתרמילו הוא שמר את