עובדים רק 52 שנה. שבוע. גם הם צריכים לנוח מדי פעם, שלא יישחקו, המסכנים, הם שלי נגמרה מזמן, וחבל להזמין את הפועלים הזרים פעמיים באותו החליט לתת לי עוד ניסיון, אבל מהר מאוד מוותרת. מכסת ה"אחדים" מדוייק מאי פעם. לרגע אני עוצרת להרהר, אולי מישהו מלמעלה אתה דווקא מסתמן כשינוי, המיקום נראה לא רע בכלל והתזמון בכניסה לבניין המשרדים אני פוגשת בך. מצב הרוח שלי רע כרגיל, לקרוא לי פשוטה? הרבה שגשוג ועוד יותר אפסיות בבן אדם אחד, איך היא בכלל העזה מפתח הדלת הזו אל עבר החברה אותה אני מנהלת בהצלחה יתרה. כ"כ אני יוצאת מהמיטה בחששות הרגילים. יודעת שהכל יעלם ברגע שאצא למצב הנפשי שבו אני שרויה כעת. למה לקחת ממני את התסביכים שלי?! הרי עבדתי קשה כדי להגיע התעצבנתי שהיא פתרה אותי בכזאת קלות. ניחא, להיות לבד, אבל לא כזאת מסובכת כמו שאת חושבת, את הכי פשוטה שאפשר. כל כך מישהי עם קשיי הסתגלות ורגישות יתר, היא הפטירה כלאחר יד: את לאחר שעה וחצי שבהן ניסיתי לנתח את עצמי ולבנות מוניטין של בלילות הלבנים. עם זאת שהייתה אחראית על הרגילות שלי בעיקר, אבל גם על השיחות בסך הכל פוטנציאל לא ממומש, יצא לי לקשור איזו שיחת לילה