החלה לנוע, או לפחות זה מה שתיארתי לעצמי שקורה משום אחרי השני, התיישבתי על המושב הקרוב אליי והרכבת הריקה לאורך שני צידי הקרון היו פרוסים מושבים בודדים בתור, אחר הרכבת לא היו לי הרבה ברירות. דלת אוטומטית בסופר מרקט השכונתי, וחוץ מלהיכנס פנימה לתוך לחריץ כמו שפוצחים סוויטה במלון והדלת זזה הצידה כאילו הייתה מגנטית זהובה, שיערתי שזה בטח הכרטיס לרכבת, הכנסתי אותו אותו ובמקום כרטיס האשראי היה כרטיס פלסטיק שקוף עם מדבקה לא יודע מדוע, אך ידי נמשכה לכיוון כיסי לעבר הארנק, פתחתי לעין, וחוץ מחריץ קטן עשוי פלדה לא היה לה שום סימן של דלת. מתוך קיר הזכוכית נפערה דלת ללא ידית וללא צירים הנראים השמיעה שום צליל. כסופים תחת קרני השמש, אך הכי מוזר הייתה העובדה שהיא לא הייתה במקשה אחת ללא חלוקה לקרונות, ובהקה בגוונים מטאליים הרכבת נראתה כאילו נלקחה מסרט מד"ב אי שם בעתיד הרחוק, היא לא היה איש מלבדי בחוץ, עד שלפתע ראיתי רכבת שועטת לכיווני, לאורך הרחוב וראיתי שהקירות מגיעים עד לקיצו. אמורה להיות, לאורך שני צידי הכביש היו קירות זכוכית, הסתכלתי הגעתי לתחנת האוטובוס, או ליתר דיוק למקום שבו היא הייתה במעלה