ככה נשארנו, כל כך קרובים, אך כל כך רחוקים. עצמך, אני אומר לך. את מחפשת את התשובות במקומות אחרים, אולי תחפשי אותן אצל במצב הזה לנצח? להסביר לך את עצמי, אך כנראה זה מאוחר מדי. האם נועדנו להיות ואני מחפש את הדרך שאולי תפתחי אלי, אני מוכן, אני בשל לנסות השקט הזה צורם יותר מתמיד. וששוב נחזור להיות כמו פעם. זה לא יקרה, נכון? את עדיין בשלך, משתוקק לעזרה שתבוא מכיוון שאני לא מכיר. מצפה ליום שיגיע מתעלמת, שותקת. להבין, תעזרי לי להבין, אני מבקש ממך כבר כמה שנים, ואת בשלך, התעלמת ממני כל כך הרבה זמן. עד מתי הנתק הזה ימשיך, אני מנסה לך, ואת בכית ואז שתקת, שתיקה כל כך כואבת. את "אני" האמיתי. אם כך זה נראה, אז כנראה את צודקת, אמרתי כך שאני לא משתף אותך בעצמי, שאני לא מספר לך, שאני מסתיר ממך הנשמה, שאלת אותי אם אי פעם תצליחי להבין אותי. כעסת עלי על שעובר עלי ולגלות עוד דברים חדשים. את אמרת שאני ארכיאולוג של אני כותב כדי לא לשכוח את עצמי, כדי אולי לנסות להבין מה בראש.