יותר רחבה, ולא שאף לתוצאות מוגבלות אלא לתוצאות נרחבות ביותר עם טעות דגימה אפסית, עם אחוז סטייה אפסי.  כלומר, אם אברהם אבינו היה "נשבר" בשעה עשר בלילה, זה לא היה כמו להשבר בשתיים לפנות בוקר, ולבטח לא היה אותו הניקוד אם אברהם אבינו היה נשבר ממש בשעת המעשה ברגע ששלח תכלס את ידו למאכלת... כלומר, אלוהים הבורא, ציפה לאיזו שהיא "שבירה" באיזו שהיא נקודה, ופשוט ביקש הלכה למעשה לבדוק את זאת, וכי אחרת היה מקיים את הניסוי מיסודו?!  וכמו שאומרים, השאר הוא היסטוריה: אברהם אבינו עמד במבחן והגיע לניקוד הגבוה ביותר, המושלם  הוא ייצג את האדם בכבוד ואמר בקול רם וצלול: כן. אנו שולטים כבר בשיכלנו, אנו שולטים בעצמינו. האדם כבר עומד על רגליו. מאמין אני, שעם תוצאה חד משמעית כזו, אלוהים, אלוהינו התגאה במעשה ידיו, ביצירתו, לא פחות מגאוותו באברהם אבינו. על זה נאמר: נחת רוח ליוצרו... כבוד הרב. ובכל זאת, ולמרות התוצאה הסופית, הרי זהו סיפורו של הרגש. ולמרות התוצאה בה ניצח השכל את הרגש, אך זהו גם סיפורו של הרגש, ולפחות בחמישים אחוז ממנו. הרי התורה ביקשה, בכל זאת, לספר לנו את הסיפור  לנו, ויכלה לצאת מנקודת הנחה שאנו,