וארוחה, אשר טילפן אליו וביקש להיפגש לפני הבתים הסמוכים. 5 מיכאל יצא לגשם נובמבר עם מטריה שחורה וגדולה ומעיל עבה בצבע אפור. הוא עמד ליד הספסל המלא במים שעמד לפני שני הבתים, הם ניצבו מאחור מצידי הספסל כמו שני אריות כורעים בשאגה קפואה. הוא עמד בגשם תחת המטריה והדליק סיגריה. מה פשר הפגישה המוזרה הזו? מה כל כך דחוף? כשהוא היה באמצע הסיגריה הוא ראה את אשר מתקרב, בעצלתיים, אדיש לגשם הכבד. הוא התקרב ללא מטריה, אפוף חידה. "מה נשמע?" אמר אשר. "בסדר", ענה מיכאל, "מה קרה?" אשר חייך חיוך מסתורי ועניו וישב על הספסל. מיכאל הביט בו בתימהון. "אתה שיכור?" השתומם מיכאל, "הספסל רטוב." אשר תלה מבט בעננים וגלגל את עיניו כמדבר עם אדם תמים ואהוב. "מה זה קצת מים, מיכאל. אלוהים דאג לנו ולא עשה אותנו עשויים מסוכר." מיכאל הביט בו כעל משוגע. "מה זה השיר הזה? הנה, לפחות שלא תירטב בגשם." הוא התקרב אל אשר והניף את קוטר המטריה מעל לשניהם. אבל אשר הדף את המטריה. "אם אלוהים רוצה שאני ארטב, שיהיה כך. אני קטן אני, מיכאל. תראה את הגשם, תרגיש אותו, כך תרגיש כמה הטבע ואלוהים גדולים הם, וכמה אנחנו קטנים." "עוד שיר כזה ואני