אני מגיע לבית ספר חדש באותו בית הספר, עם אותה תדמית שפיתחתי לעצמי, עם אותו ייחוס על כך שבעצם איני משתייך לשום מקום, על כך שאני למדתי 8 שנים על איפה הייתי רוצה להיות. חשבתי על כך שאני יושב לבד, חשבתי ההשתקפות שלי במראה, על איך אני נראה והיכן אני נמצא וחשבתי היבטתי לי החוצה, בעצם לא ממש היבטתי החוצה, יותר היבטתי על היום ועל מה שקרה אתמול אבל אני ישבתי לי ליד החלון ורק לבד. האוטובוס היה מלא רעשים, כולם פטפטו על מה שהולך לקרות ישבתי לבד, כרגיל. אוטובוס מלא תלמידים ואני בין כולם יושב הנסיעה ממקום השינה עד למקום בו אמורים להתחיל לטייל. אני