שחבל לי עליו.." ביולי, ליאת. אני אהיה בחודש שלישי, וזה לא יהיה נורא, בכלל אותה אם היא חושבת שיאיר יהיה מרוצה וידעתי שלא. "נתחתן ושילבה ידה על ביטנה כאילו להסתיר הריון שלא נראה עוד. שאלתי לשמוח בכך, אך לא יכולתי לדבר. "מה קרה?" היא שאלה אותי "את הראשונה שיודעת, אפילו לפני יאיר." ואני הייתי אמורה הרפה שלה, זה שעוד לא התמתן בין שמחה לדאגה זהירה. היא אמרה - חושבת שעוד מעט את הולכת להיות דודה." היא חייכה את החיוך עלמה באה אליי לחדר לפניי כמה שבועות ואמרה - "ליאת, אני ארוסתו בכלא. באוטובוס אני תוהה על כך שיאיר לא טרח לספר לחבריו שאבי נעלם תחת שכבות השנים. המבט שלה שהיא גם כל כך רוצה. רק המזל שהובטח למשפחה הזאת היא הייתה 'וואו' אמיתית. עלמה הקשיבה מסוקרנת וראיתי לפי אינספור פעמים "לבעלך יש כל כך הרבה מזל." את השמלה היא מצאה, לאולם ואנשים ישתתקו, יחסירו פעימה, יבלעו גוש קנאה, יגידו דיזנגוף כדיי למצוא את שמלת 'וואו'. שמלה כזו, שהיא תיכנס ולעלמה על ההכנות לחתונתה שלה. היא ואימא שלה הלכו את כל פעם, כשלאימא היה ניצוץ חיים בעיניים, היא סיפרה בחצי חיוך לי בטריקת דלת מהדהדת. לך שום זכות להתערב בהם."