הסיפור. אבישי- שא ברכה! המבריקים  שלו שפירסם בבמה, ושנתן לי את המוזה לכתוב את תודה מיוחדת לאבישי, שאפשר לי להשתמש ולזרום עם אחד הרעיונות המשתמע מזה. אנשים שאומרים כל כך מעט בחיי, אך מלמדים כל כך הרבה. לכל שליצדי היה מונח פתק לבן: "שיהיה לך יום מדהים. בטרמפ הבא." הבוקר, הוא עזב מוקדם, שמעתי רק את טריקת הדלת. על הכרית ואבישי?... טוב ממנו לא שמעתי מאז. אני די התעוררתי לבד באותו טוב והשתדרג להיות "הדריוור האישי" של אבא'לה שלי. לאקזמות, צרעת, פריחות ושאר הילולות. הנהג המקסים קיבל ג'וב בין בחורה לבחורה, מחפש אחת שתתאים לו כמו כפפה ושלא תגרום לו בצידי הדרך, נתנתי כמה טרמפים לאבודים. והאקס שלי- כיום נד ההרגל המגונה של להשפריץ בשלוליות על אנשים שמחכים לטרמפ מה אני עושה היום? קודם כל הוצאתי רישיון, ואחרי שהתגברתי על להכניסו פנימה. המשיך ללוות אותי עד מפתן דלתי עם חיוך כזה נאצל, שהתקשתי שלא קצת במיניות שלי לא היו משיגה שומר ראש כמו אבישי שראוי לציין במוח עוד הייתי נשארת עם החבר והכי חשוב, אם לא הייתי משתמשת מכונית סוברו לבנה ולולא הייתי בעלת טימטום בעל מסה סימלית צפונבונית מפונקת ומתנאשת קרוב