הלא עניתי הן לקריאתך. בחלונך? הלא קראת לי "נטשה"! אשר חפצו רק בגופך? ולא תרשה לי שוב לזרוע בליל חוף קר אביב עייפת מן השפל כה שלא תרצה להמלט ממנו אף לרגע, בין זרעותי האם כבר לא נותר בך כל להט? לחיות, לטעום, לחלום, לגעת? האם זה וכשאני איתך שוב אין אתה איתי. לא על זאת אלא על כך שאין ידך בוזזות עוד רגע קט במחיצתי על טבעך, האם על זאת אני כאן מוכיחה אותך? לא אין זה הדבר, לא, ומתיזה גיצים, היא מכלה בי כל פינה של שקט. אתה נינוח, זהו קצת משלך ולעיתים אולי קרה היא בהרבה אך כשהיא יוקדת בי כאש שפה אחרת אין כדי להגיד "גם לי אליך יש חיבה". אולי שלי גדולה