כשחושבים על זה, כי גילי הוא בוק כזה שלא יודע לעגל פינות..." אורנה חייכה כמו לעצמה ואחר כך הביטה בי בעיון והוסיפה: "בעצם, לך הוא מתאים." גם אבא שלי, כמו אבא של אורנה, סיפח את גילי ל"משרדו". "לבחור יש ידי זהב. הוא פדנט משהו משהו." הכריז. זו היתה מחמאה אמיתית מפיו של אבא שלי, שראה בפדנטיות תכונה נעלה וב"ידי זהב" מעלה אלוהית. אלוהים נמצא, הרי, בפרטים הקטנים. לכיתתם של יעלי, אחותו הקטנה, ושל דרור, אחי, בנה גילי בחרדת קודש את ה"מזבח" של מדורת ל"ג בעומר, ובסוכות - סוכת ענק בנויה לתלפיות, שבה היו כל החברים שלהם שורצים עד הגשמים הראשונים. דרור והחברים שלו היו מביטים בגילי בהערצה של נושאי כלים. הם היו עוקבים בעיניהם אחר כל תנועה שלו ומקשיבים בצמא לכל מילה שיצאה מפיו של הגורו. דברי אלוהים חיים. "תמיד תחפשו את הסדקים," אמר גילי "כשבונים משהו, צריך לחפש תמיד את נקודות התורפה, את הסתירה הפנימית. זה מה שבנאי טוב עושה. כל דבר צריך לעמוד על רגליים. רק לשקר אין רגליים. כשדורכים עליו, הוא קורס כמו גשר השקרנים. הוא פשוט לא יכול להיות." ליל נולדה בליל חורף סוער, בנר ראשון של חנוכה. "כשאת בוכה את לא יפה..."