לא יודעת מה קונים היהודים לחג  ולכן ביקשה ממני לעשות זאת. וכך עברנו את החג יא איבני. במילים האלה סיימה את הסיפור, בערבית פשוטה, בערבית שלה. ואני אשחזר איתכם, מר דנקנר, מר יצחק, כבוד הרב, את אותו רגע [כאשר עיני נפלה על "מילה" מסוימת מתוך החומר שעמדתי לארוז, העין קלטה אותה, וקלטה את הקשר החזק שלה למקרה מאוד ספציפי שהתרחש בתוך מעגל ה-24 שעות האחרונים] את אותה דוגמה מתוך "דוגמאות", בשביל להסביר את כוונתי ב"דוגמה מאלפת": אנא הוציאו מהחומר הנלווה את המכתב לרב זוהר מהאחד ביוני, אלפיים ואחת, שם לקראת הסיום מופיעה המילה "זונה" שתפסה את מבטי בצהרי אותו יום, ויש לה קשר הדוק ומובן למה שאימא סיפרה לי ערב קודם. ולא רק זאת: בדיעבד, אני נזכר (מה שנזכרתי באותו יום בצהריים), שכאשר כתבתי את הפנייה לרב זוהר, התעכבתי דקות ארוכות על המילה הזאת שציינתי בתוך הפנייה. כתבתי זונה ועצרתי. רציתי לכתוב אחריה משהו שיתאים לטקסט, להבנת הטקסט, להסבר שביקשתי להסביר - אך לא היה לי. התאמצתי בכל כוחי, לטובת הטקסט, לא יותר, להביא משהו אישי מהעבר והיה לי ולדאבוני אך לא הצלחתי... החלטתי בייאוש שלי, בכעס שהיה לי, ברצוני לגמור