הברקים, פורעת שיער שחור ומתולתל של ילדיו ולחש להם בסוד שלא ידאגו, תכף זה יגמר. את פיו, קולות מחאה המומים בקעו ממנו, כיסה את עיניהם התמימות אל מול המחזה, אל מול התופעה מלאת היצרים. והקהל פער גם הוא אדומים ומרופדים שתאמו להפליא את צבע המטרייה. הוא פער את פיו בפני הרוחות המנשבות והתרוממה כלפי מעלה, חושפת תחתונים "אולי כי אני מופקרת" היא צחקה, שמלתה הרטובה לא הצליחה לעמוד "כן..." "למה אני מפקירה את גופי למענך?" הבחור התבונן בה בהשתוממות, "אז למה אם כך..." "איננו מכירים ומעולם לא נפגשנו" ענתה לו האשה. "זוהי רק הקלטה באיכות גרועה " הקהל עצר את נשימתו ונפעם, אך לאחר מספר שניות מייד התעשת: ליבה החל להלום בפראיות ונשמע בחלל האולם כקצב תופים מטורף. "סליחה...אנחנו בכלל מכירים?" שאל אותה, בנימוס של אדם זר. בקול אימהי וחייכה חיוך חולמני. נפגשו, אישון הביט באישון ללא מצמוצים. "שלא תצטנן" אמרה לו בה רועדת מעל לראשו הרטוב של השחקן. הוא הסתובב אליה, מבטיהם שלי" היא שלפה ממחשוף שמלתה מטרייה אדומה, פתחה אותה, ואחזה האשה התבוננה בו כך באמצע הסערה וחייכה לעצמה, "זו ההזדמנות "אלו רק דליים של מים," מילמלו