בהם דכא החירות. מול אותם הפנים, אל מול פני הבדידות, אל מול פני הכאב, לא יכול מול פניה, הכובש הכל יכול, כי אף הוא- את ידיו מעליו, לא יכל הוא להסיר אז כיסה הכובש את פניו, העומד שם מולה. אל מול פני הכובש, רק געש וגעש, ובתוכה הכאב, לא הוציאו מילה, הם עמדו, אל מול הנכבש, הכובש שם, הם עמדו, הבעת הכרעה. הבעת הכיבוש, על פניו הבעה של ריגוש, ייסורים וכניעה, על פניה כאב, רק עמדו, הסתכלו מסביבם. לא הוציאו מילה, הם עמדו שם שניהם, הם עמדו וקולם שם נדם, שם באוטובוס, הם עמדו לא מזמן, האכזר והקר. אל מול פני הכובש, לא אמרה היא דבר, היא עמדה שם מולו, בפנים מכוסות האבל, בפנים מלאות סבל, כי היום היא עמדה שם, אך הו, מה שונה היה זה היום, כתמול שלשום,