מציאותית מספיק בשביל להבין שאת לא יודעת לחיות. מציאותית. מצליחה להבין למה. כולם חושבים שנדמה לך, אבל את יודעת שאת את קצת מתה. כי פתאום הכל מרגיש לך נורא שונה ואת לא ממש את האינסטינקט ההרסני שלך שמתעקש לצוף כל פעם. לשים לב. זה אוכל אותך מבפנים, ואת לא מצליחה -כמו תמיד- לרסן לכוס השקופה שלך את מוזגת לעצמך שקרים ולוגמת הכל כמעט מבלי אושר בפעם האחרונה בחיים שלך ולעצור את הנשימה לתמיד. את רוצה להחנק כבר מכל המילים שאת לא אומרת, את רוצה לשאוף לדמיין איך זה מרגיש. ונראה לך שעוד רגע את תשארי עוד יותר לבד מעכשיו - וקשה לך כבר עמוק בעורך. את מפחדת כי אנשים נוטפים לך מבין החיבוק את מפחדת. את מנסה להסיר מעליך את הפחד אבל הציפורניים שלו את זוכרת כמה שזה קשה להפתח אחר כך. עצמך להשתתף בשיחות רנדומליות על שגרה, רק בשביל לא להסגר, כי כלכך לבד לך שאת כבר לא מחפשת עם מי לדבר אבל את מכריחה את תקומי ממנה. משכנעת את עצמך שלא, שאת פה, עדיין, ושזאת סתם נפילה שעוד רגע בו. את בוכה ומיללת ואפילו קצת נדמה לך שאת חוזרת לשם ואז את