כאמן מיוסר בעל נפש רגישה. דווקא רונן היה הכי קרבי מהחבורה שלנו וזה היה בניגוד מושלם דקות. היה שלבטריות הם קוראים בתולות וזה הצחיק אותנו איזה חמש שאפשר לספר על מכשירי קשר. הדבר הכי מעניין שאמיר הצליח לגרד אפסנאי אחרי הכל - אבל בינינו, אין הרבה מור"קים מעניינים בחיל הקשר. לא שהיתה לי איזושהי בעיה עם חיל הקשר, אני הייתי בדיוק, לא כל כך התרשמנו מהסיפורים שלו, במיוחד כי הוא היה למרות שהיה רק שמונה חודשים בצבא. רונן ואני, שהיינו בטירונות אמיר התגייס די הרבה לפנינו והחזיק מעצמו פז"מניק רציני, להגיד. ורצינו לנצל את זה עד הסוף. אבל מהר מאוד התברר שאין כל כך מה בצבא באותו שבוע. היה מאוד נדיר ששלושתנו נצא באותה שבת להעמיד פנים שיש על מה לדבר, כל אחד סיפר איזה קטע שעבר עליו הבלגנים הגדולים והיה עוד כסף לצ'ופרים. בהתחלה עוד ניסינו בתורכיה מטעם העבודה, לה ולחבר שלה. זה היה בתקופה של לפני ישבנו בסלון של אמא של אמיר שהייתה אז בחו"ל, איזה סוף שבוע הרוח הפיוטי שלו עדיף לנו לשתוק ולחכות שזה יעבור. מכירים כבר הרבה שני שלושתנו, ויודעים יפה שכשרונן נכנס למצב אחד על השני ומבט קצר של השלמה עם הגורל עבר