וסדרן מבקש לבדוק ת'כרטיס. בלב מזג אוויר עכור, אני שוב לבד צועק לי באוזניות פורטיס - אחרי בינימינה, "מון אמור לעד" פנים חדשות, אישה אחרת. מילים אחרות, אהבה חדשה, אחורה, כבר לא אוכל לשוב. לאן אגיע, לא ממש חשוב, ומחכה לנקודת מפנה. אני יושב מולה מצונן, מדוכדך חיילת מותחת רגליים על כיסא- טיפות גשם על חלון רכבת מלוכלך, את כל הקלפים טורף. כל מסע כזה, לעיתים, בבוקר שמשי של חורף-