הסיפורים שלי. כל פעם אותו הדבר. לא משנה. הבחורה הבאה בטח כבר תאהב את את הדלת מאחוריי. מהמחסן, נזהר שלא להחליק על לירון כמו שתמיד קורה לי, ונועל מניח את סיוון בין שני והדר. מקום טוב באמצע. אני יוצא בקלילות מעל הגופה של גלי, עובר ליד הגופה של ענבל ולבסוף תוקע את המפתח בדלת ופותח את המחסן שלי. אני נכנס פנימה. מדלג במסדרון, פנייה ראשונה שמאלה, דלת שנייה- מחסן מספר 81. אני קומת חניון ויורד כל הדרך למטה. אני יוצא מהמעלית והולך אמיר'. הכל כרגיל, אני משיב וממהר להיכנס למעלית. לוחץ על והשכנה שלי יצאה מתוכה. שאלה 'מה שלומך אמיר' ו- 'מה חדש, שאני סוחב גופה. יצאתי מהבית והזמנתי את המעלית. המעלית הגיעה שקית, וריססתי קצת עם מטהר אוויר, בשביל שאף-אחד לא יקלוט חתכתי אותה ותקעתי אותה בתוך שקית זבל גדולה. עטפתי אותה בעוד לחיתוך בשר וגומר את סיוון. וחובט לה בראש. היא מתעלפת. אני הולך למטבח, מוציא סכין בסדר? היא ממשיכה לדבר ולי מתחיל להימאס. אני מרים את המגהץ תקנה מחר. איך לעזאזל האישה הזאת יכולה לומר לי שאני כותב רק לי את השכל עם השטויות שלה על מה שהיא קנתה היום ומה שהיא המגהץ לתקע והתחלתי לגהץ את