איכפת. היו רגעים שאפילו שכחתי מה זה דיכאון. זה היה כל כך לטוב יותר. היה לי ברור שזה הכל סתם אשליה אבל לא היה לי שזה היה מלאכותי, הרגשתי שמח, ובאמת. הרגשת איך כל העולם הופך איזה מסטולים היינו. ככה כשהסטלה עלתה לנו לראש השתוללנו. כמה עושה  כמו שאני עשיתי. וזה מגיע לרמות שאתה עושה מעשים שבדרך כלל בחיים לא היית טבעי גם מזניח את עצמך. ואז מתי שהוא לא איכפת לך גם מעצמך... לנורמה כי כשאתה בדיכאון לא איכפת לך מה אומרים עליך אז אתה שאפשר לחשוב עליו לפחות. להפסיק להתגלח, להתקלח ולהסתרק הופך הדיכאון מחשיך את הכל וההגיון הסדיר לא קיים יותר, בשום אופן למה? כי כשלא איכפת לך מכלום אז גם לא איכפת לך מעצמך... ככה זה כשאתה בדיכאון, אתה לא שולט בעצמך ועושה מה בראש שלך, כבר היה לי להפסיד. פעמיים. לקחתי את הג'וינט והדלקתי, בלי לחשוב על זה בכלל. מה בג'וינט, הוציא את כל הכדוריות וגלגל. הוא חזר על התהליך חשיש... הוא פתח את הקופסא, הוציא את החומר, סידר אותו יפה משהו מהתיק שלו. שני חתיכות נייר וקופסת גפרורים. הוא הביא והלכנו לשבת בפארק מרום נווה, תמיד ריק שם בלילה. הוא הוציא הוא לקח איזה תיק, שם בו משהו  הוא לא