לא פיתוח כולם הכירו את כולם, ולא יפלא שמשהו היה שם לב לרכב זר החליף מקום כדי לא לעורר תשומת לב, כי בשכונה של חווה בהרצליה אצל חווה, ואז אלי היה יושב ברכבו כמה בתים מביתה. מדי פעם יחד סגורות בית, או יוצאות יחד. לפעמים היו מסיימות את היום יושב במעקב. על פי רוב חוה הייתה באה לתקווה, מבלות יום שלם תוכניותיהן, הוא הכיר כל פינה סביב ביתה של תקווה, שם היה שעות. הן היו מפתיעות. לא תמיד הצליח לעקוב בשמיעה אחר שבועיים ימים אלי אכל ישן בקרבתן. המעקב היה כמעט עשרים וארבע הוא יחס את זה לגיל שלו, "אתה מזדקן" נהנה להגיד לו. פינקלשטיין שם לב לעיגולים השחורים מתחת לעיניו ולעייפות שלו, את עבודתו השוטפת במשטרה נאלץ לתמרן, ולא היה לו קל. דוב אכן הוא נצמד אליהן כמו צל. כמעט ולא ישן. כיוון שלא רצה לשבש לעקוב אחריהן. היה בטוח אם אין להן יד גם בפיגועים, פיזית. הוא חייב להמשיך למסקנה שהן יודעות קצת יותר ממנו על מנהגי הערבים, וכעת לא שתי הנשים השיגו מעבר לציפיותיהן. אלי התרשם עמוקות. הוא הגיע לפיגועי התאבדות. ומבושה.  הייתה בלימה מידית של ראשי משפחות לשלוח את בניהם שלמות שהשתייכו למתאבדים פשוט קמו וברחו מבתיהם