אבל ככה העולם נחלק, יש טובים ויש רעים. זה המצב, צריך לקבל את זה. אבל אני, אם שואלים אותי באיזה צמח אני מאוהב? אני מאוהב ברותם, בגלל הריח, בגלל הגרגרים הצהובים, בגלל הסבך ומה שבפנים וכן גם המחילות וקני ציפורים. בעצם בשיח הרותם חי עולם ומלואו. נכון, חבר שלי אוהב את ידיד החולות. הוא מזדהה כנראה עם האחיזה שלו בחולות כעת כשאני חושב על זה הרי גם אני נאחז בהם. מכל העופות שוכני החולות, אהבתי את העפרוני המצויץ, אבל הוא הוכרז בארץ כעוף מזיק על פי חוק הגנת חיית הבר אז נפרדתי מהעפרונית. בחולות שלי לא נותרו הרבה עצים פה ושם עוד שורדים אקליפטוסים או שיטה מכחילה, פעם היו עצי תות אבל אלו נעלמו. פה ושם אפשר למצוא שרידי גפנים כנראה מהעולם הישן. אני כנראה אמשיך לנדוד בחולות האלו עוד הרבה זמן לחפש את עצמי, לחפש אותך. אלא שלאט לאט הסיור הזה שם הוא רק במוח, במחשבות ובזכרונות שטבעו אי שם בחולות.