לזכרו של שי אריה מזרחי אנחנו מתחרים על אויר לנשימה, על קורת גג על חופן אדמה על ליטופה של אמא  על גובה הקפיצה מעל קו העוני אנחנו מתחרים על מקום חניה בדף שירה  על שטחו של גיליון ההערכה על משפטים להלבנת פנים על חומר להלבנת חטאים  על טיפות הדם שיתנו סומק בלחיינו האפורות אנחנו מתחרים בפני מריעים ומגדפים ובתוך השאגות, אנחנו לא שומעים את לחישות האהבה ואת פסיעותיו השקטות של מותנו.