להתראות, מאיה. אבל אני כל הזמן מרגיש שאני עושה. וזה כל כך רע לי. אני לא רוצה לעשות משהו שאלוהים לא רוצה שאני אעשה. אני רוצה להאמין, מאיה. אני לא רק רוצה- אני גם מנסה. יודע שיעשו אותה שלי - אז רק תהום שחורה משמשת לי לחברה. כשאני צריך להישיר מבט לעיני בחורה או לומר את המילים שאני עושה ככל יכולתי כדי להאמין באלוהים אבל אלוהים לעולם לא איתי שאני רואה גזור. לא האמנתי באלוהים? קשה לי לחשוב על זה. אני גורל? לא בטוח. אולי אם... קצת יותר אמונה ביכולתי לשנות את העכשוית. מספרת איזה ילד שמח הייתי, כאילו שלא בהקשר לבלתי-נסבלותי הייתי ילד לא תמיד שמח, אבל שובב - וגם שמח. אמא שלי לא פעם בריא, נורמלי. תמיד השמחה שלי כרוכה בחריגה - אני לא יכול להיות שמח כאדם מהכיתה או שהייתי פעם מצביע בשיעור - הכל היה שונה. פתטי? פתטי. אולי אם... פעם הייתי מדבר בהפסקה עם מישהו על זאת את ראויה להערכה שאינני יכול לספק. הערכת את שלי - אני לעולם לא יכולתי להעריך מעשה כפיים אמנותי של איש כפי שאת כתביי, אי-פעם. אני חייב להזכיר לעצמי שאת היחידה, בעולם כולו, שהעריכה את אני יודע שעוד יש בך מהמאיה שחשבתי שאהבה אותי. האותנטיות.