איתי בשכבה שלובשת מדי מג"ב. והנה נכנסת מישהי כדי, אני מסתכל על האנשים שנכנסים לשדה. הנה חייל מחרוב, והנה כמה רעיונות שיש לי, פתרונות אפשריים וכל מיני הרהורים. תוך אני מתחיל לקרוא את שיעורי הבית, ואפילו מתחיל לשרטט על דף שלוש השנים שנותרו יעברו ממש מהר. שיעורי הבית בזמן ואפילו הגשתי תרגילי בונוס. אין, בקצב הזה "ההוא": חרוץ כזה, משקיע. הייתי בכל ההרצאות, עשיתי את כל שאני די מרשים את עצמי - לא חשבתי שאי פעם אהפוך לסטודנט ומוציא חוברות של מתמטיקה בדידה ואת שיעורי הבית. האמת היא מאשרום גורמים לרגליים שלי להמשיך לזוז, גם כשהראש מבקש הפשוט שלי - הוא ליווה אותי בלא מעט ריצות לאחרונה, ואינפקטד אני פותח את התרמיל שלי ומוציא את נגן המוזיקה החדש שההורים לפתור את שיעורי הבית, הם דווקא נשמעו די מעניינים. בבוקר, בלימודים. דווקא היה קורס לא רע. המממ, אולי אני אתחיל והעברתי את הזמן בהרהורים. חוסר השינה לא עזר לריכוז שלי היום כך ישנתי בלילה. שוב פעם ישבתי ער עד 2 בלילה: כתבתי, חשבתי, השדה. לא, אני לא רעב, אני לא צמא. אני רק קצת עייף, כי לא כל ומתיישב בכיסאות ההמתנה. מימיני נמצא הקיוסק המצ'וקמק של מגיע