ואולי אני בעצם אוהב את ההרגשה... וזו הרגשת חוסר אונים נעימה בצורה מזוכיסטית שכזו... אני לכוד ברגע הזה, כמו בתוך גוש קרח. איזה ברק, ניצוץ, משהו קסום ומוכר מאוד... הראשונה מזה שבעה או שמונה חודשים. רגע אחד, ואני מביט בפנים שלך, ורואה שם משהו שונה וחדש בפעם רגע אהוב, ככל הרגעים שכבר עברתי. עוד רגע שכזה. רגעים... ואולי אני בעצמי רודף אותם, מחפש אותם, ובסוף מוצא אותם. ואולי אני אוהב את ההרגשה...