 לך" - השיב לו  פסח, אשר רק עתה, בשעת ביצוע תוכנית הבריחה, החל להבין את משמעות הסכנה שבחציית הגבול, כמו גם את הפרידה מבנו לתקופה בלתי ידועה, ואולי אף לנצח. לרגע רצה לעצור הכל, וחש כי חפץ הוא לשוב עם בנו לביתם, אך עתה, מאוחר מדי לסגת. "העגלון" הניף את השוט שבידו והצליף קלות על גב הסוס, וכך יצאו לדרכם "העגלון" וחיים דוד גרינר פייט, לעבר העיר קרקוב.  בחוץ שררה עדיין חשיכה גמורה, ןמאחר ופסח לא יכול היה להבחין בסוס ובעגלה בהתרחקם, כל שנותר לו לעשות היה, רק לבהות בחשיכה ולהקשיב לקול פרסות הסוס וגלגלי העגלה המשתקשקים, ההולכים ומתרחקים, עד אשר נדם קולם,  והדממה שבה לשלוט בכל. בלב כבד וחפוי ראש, שב פסח אל ביתו, רעייתו ואל שמונת ילדיו שנותרו לו. נדמה היה לו, לחיים דוד גרינר, כי הדרך לעיר קרקוב תימשך לנצח. הסוס ועגלתו עשו דרכם עוד ועוד, בעוד חיים דוד גרינר מטלטל בדממה בעגלה מאחור. מזג האוויר החורפי נתן  אותותיו ביום סגרירי זה של החודש הראשון לספירת הגויים, ומשהחלו השמיים להמטיר מטר עז, עצר "העגלון" למספר דקות בצד הדרך, בכדי לפרוש יריעת בד עבה על גבי ערימות התבן שכן, ההצגה אמורה להיות אמיתית