להתקרב אליו. את כל זעמו ותסכולו כילה בחייל בריטי אחד, אשר הזעיק לעזרתו חייל נוסף, ורק לאחר שהשניים השתלטו עליו בקושי, נגרר בכוח אל מחוץ לאוניית הגירוש "אושן ויגור". מרים ושושנה ניסו אף הן לגלות התנגדות מה, אך לא היה להן כל סיכוי אל מול החיילים הבריטים, וכך הורדו אף הן מן האונייה אל הנמל, לאחר התנגדות קלושה. באונייה "אמפייר ריוול" לא גילו המעפילים שום התנגדות להורדתם מן האונייה. הירידה נעשתה במהירות ובסדר מופתי, עד שהדבר עורר תמיהה בקרב הבריטים. מלמטה, על הרציף עצמו, ניתן היה להבחין לפתע במהומה שפרצה על סיפון האונייה. על הסיפון התרוצצו עכשיו חיילים בריטים, אשר גילו את דבר הטמנת חומר הנפץ באונייה, ולמרות הסיכון שבדבר, ניסו לאתרו. לאחר מספר דקות, הצליחו לאתר את המטען ולהציל ברגע האחרון את האונייה. בכך, למעשה, תם מאבקם הממושך של מעפילי בעולם כולו, בתקווה כי לא ירחק היום, והמעפילים כולם, יזכו להגיע אל הארץ הנכספת.  "וכך מצאנו עצמנו שלושתנו, אחותי מרים, אחי צבי ואני עצמי, חוגגים את ראש השנה של שנת תש"ח במחנה "פפנדורף", בגרמניה, שם במחנה, חיבר המחבר יצחק פרלוב את הבית הנוסף והאחרון להמנון