------- היא חייכה. אמריקאי ישן" "ניסע," הסכמתי, "יש לי דימוי של שקיעה בראש, כמו בסרט "בוא ניסע," אמרה, "הסרט כבר עומד להתחיל" משהו. היא כבר מילאה כרכים שלמים של שתיקה. יכולתי לראות שהיא רוצה להגיד משהו, אבל גלי תמיד רוצה להגיד "על חלב שנשפך, על חתולים ועלייך" "על מה חשבת?", שאלה. שמעתי את הדלת נפתחת. גלי חזרה מהכספומט. להדליק אורות. הזרועות שלה, ושלש שנים נעלמו. "חיבוק, מקלחת, ארוחה ומיטה, לפי הסדר הזה.", ואז היא פתחה את שיער ארוך וסבוך, משקפי שמש אטומות וחיוך. הרצפה, הפניתי את הראש שלי לאחור וראיתי אותה עומדת שם. גלי. שלי, כאילו היתה הבית שלה. שמעתי את החבטה של המזוודה שלה על האחרונה בה התראינו ופתאום היא הופיעה לה, פותחת את דלת הדירה כשהתמונות רצות להן, אני חושב עליה. שלש שנים עברו מאז הפעם להריץ קדימה. מתולתלת. אני מקשיב ומחייך. קליק. הקפא. על טיולים ליליים בטוקיו. האוויר לח ומתחילים לראות שהיא קצת על אבן גדולה, ליד בניין נטוש קרוב לטיילת, גלי יושבת מספרת