לעולם. היא ידעה שכך זה לא יקרה לה שוב, ואף אחד לא ייגע בה עוד האפורות. המוגלה, ושוב הביטה במראה וזיק של שמחה מילא את העיניים החלה זולגת על הלחי השמנה, מכוסת הפצעונים האדומים ומלאי בתמונות ואז הביטה בראי וחייכה, והביטה בתמונה בפריז ודמעה עשרים ושלוש אחרי שחרור, גבוהה, טמירה, נסיכה. והיא הביטה שוב ובברלין בבראנדרבורגפלאץ, חבוקה על ידי אמא ואבא, ילדה בת ושיר הביטה בתמונות שלה וראתה את עצמה בווינה, ליד המזרקה לבחורות היפות. אולי אם לא היית כל כך יפה זה לא היה קורה. ככה קרן אמרה לה, תשמעי, אני לא יודעת מה להגיד לך, זה קורה ומפתה. היא נראתה קורנת. כחול, תכלת, ירוק בקבוק. המחשוף בצורת וי שיווה לה מראה עדין פרוש על פניה. הבחורה לבשה שמלות בצבעים עדינים, צבעי פסטל, ארוך, שפתיה חושניות וצבועות בליפסטיק, לחייה סמוקות וחיוך התמונות הראו בחורה רזה ויפה בזו אחר זו, בלונדינית בעלת שיער בזהירות מן המדף, נושפת על האבק העוטף את הספר, ופתחה אותו. ממוסגרת, כמה ספרי קריאה, אלבום תמונות. היא הורידה את האלבום תכולתם, פסלון בלרינה רוקדת, כרית קטנה בצורת לב, תמונה היא פנתה מן המראה אל המדפים שעל הקיר, בוחנת