ההחלטות שנעשו שם, אילו תמונות נבחרו ואלו הושלכו הצידה ומדוע. סבתא ראתה את האלבום בפעם הראשונה לפני יותר מעשרים שנה בדיוק בצורה שאני ראיתי אותו היום כאילו בפעם הראשונה. ברגע שלקחה אותו לידיה קיבלה מיד את כל הנחות היסוד שלו כמובנות מאליהן והניחה שכך היה. סבתא אימצה את הנאראטיב של האלבום. היא חושבת שהיא זוכרת את הברית, אבל בעצם היא זוכרת את האלבום. ברגע שהיא ראתה את האלבום היא שכחה את הברית וזכרה רק את התמונות. זה תופס לא רק לגבי הברית הזאת ולא רק לגבי סבתא. כי הם חושבים שהתמונות הן אמת. הם לא מבינים שכל תמונה מורכבת מרגע מזערי, מזווית שרירותית, מצבעים מסויימים, מפוקוס מקרי, מקומפוזיציה משלה, משקר אפריורי. כי כל רגע הוא בסופו של דבר שקר, כי אתה מניח ממנו על שאר הרגעים. אבל הרגע היה בודד בזמן. אחריו ולפניו לא היה כמוהו. התמונות הן מוטות. זה כאילו כל מי שמאמין לאלבום שותף לתיאורית הקשר הזאת, אפילו אלו שלא מודעים אליה. אבל לא רק משתפי הפעולה אינה מודעים אליה, אפילו ההורים, יוזמי הקונספירציה הזאת, אינה מודעים אליה, וזה האבסורדי ביותר, אבל אבסורדי יותר יהיה להאשים אותם בכך שתכננו אותה. הורי הם