מתוך "עונות השנה של עמיקם שחר-שכטרמן" הפרק מוקדש לזאב אוטיץ ז"ל 1923 - 2003, חבר ואדם "ראו חברים, השעה מאוחרת!" קולו של יושקה שדה, שקט אך תקיף, מפלח את חללו של חדר האוכל, כמו היה חרמש בשדה חיטה. כבר ארבעים שנה ויותר ידו של יושקה בכל עניין ועניין שבחיי הקיבוץ, החל משאלות פרט נפתלות הדורשות פתרונות יצירתיים וכלה בסוגיות שברומו של עולם. תמיד יש לו תשובה מנוסחת ונחרצת, עם הרבה פסיקים לאורך המשפט, ובסוף סימן שאלה אחד רטורי ושני סימני קריאה החלטיים. באותות ומופתים הוא מוכיח לכל מאן-דבעי שהפירמידה עומדת כך ולא הפוך, עם פלפולים מנומקים בעד ונגד, מחד ומאידך גיסא והיפכא מסתברא. באסיפות הקיבוץ הוא נוהג להמתין עד סוף הדיון ואז, בארשת ענווה, הוא נוטל רשות לומר כמה מלים, ונושא דברו המפוכח, כבר-סמכא שאין מפקפקין ברוחב אופקיו וביושרו האינטלקטואלי: "טוב אסתריקה, במידה וסיימת בשעה טובה להעביר לשרה את הוראות הסריגה, אשמח אם תאפשרי לי להתחיל בדבריי... תודה! ובכן חברים, הקשבתי בתשומת לב לדברים שנאמרו. ראו, את דעתי בנושא בו אנו דנים הערב כבר הבהרתי הן בוועדת המשק והן במזכירות המורחבת... שורק'ה, מה דעתך לשתף