בצוהרי יום השני, ה' תשרי, שנת הת"ש, בבני משפחתו ומיצר על מר גורלם ועל מר גורלו שלו, הבחין במהומה קטנה שנוצרה בקרב קבוצת פליטים, אשר שהו עם בני משפחותיהם בסביבתו הקרובה. מישהו הפך כמעין כרוז והחל להכריז בקולו הרועם:  "הרוסים כבשו את העיר לובצ'וב, הרוסים כבשו את העיר לובצ'וב..." וכך, שוב ושוב חזר על הכרזתו זו. השמועה פשטה כאש בשדה קוצים בקרב הפליטים השוהים תחת כיפת השמיים. ללא ספק, הייתה זו בשורה אחת טובה לשנה החדשה. בבתˉאחת, כאילו ניתן אות, החלה תזוזה המונית של קבוצות אנשים לנוע, עד אשר הפכו מחודשת בגרוינם, והוא כאילו ניעור מאווירת הנכאים שאפפה אותו בשעות האחרונות. "כמה נפלאות הן דרכי האלוהים" - חשב לעצמו והודה לו בכל ליבו. אך לפני שעה קלה הרהר במצבם הרעוע של ילדיו ורעייתו, ובןˉרגע התהפך הגלגל וכעת יש שמץ של תקווה לו ולבני ביתו לשרוד. במרץ רב, האיץ בבני המשפחה, מגדול ועד קטן היה עימו סכום כסף לא מבוטל בצרור שלו, שבאמצעותו חשב להסתדר עד יעבור זעם.    יפות, שם זכו לאכול ארוחה אחת הגונה, אשר מזה כשבוע ימים לא זכו לארוחת מלכים שכזו. כל אחד מבני המשפחה זכה לקבל צלחת מרק אמיתי של עוף, אך ללא