את זה -        אנחנו לא צריכים שום-דבר, אני צריך טיפונת של אמינות. מה השלב הבא? צילומי עירום שלי על הכריכה? -        תראה, מחר יוצא העיתון עם הדירוג, זה יעשה ממך אליל המונים, אל תזרוק את זה לים, אל תפספס את זה, זה חשוב. -        אתה לא נורמאלי    תמונה גדולה וצבעונית. לאמא שלו אין תמונה שלו בגודל כזה בבית, לאף אחד לא היה, היום יהיה אותה בכל בית-אם בישראל. צילום טוב שלו, וגם בו אין שום-דבר יפה מדי. בתוך הכריכה תיאור: שילוב מדהים של אינטלקט ייחודי, כשרון עילאי ויופי עוצר נשימה. יופי עוצר נשימה? מה? צחוק עולה במעלה גרונו, מתגלגל מעלה מעלה , אוסף בדרכו קולות ונוזלי גוף ונפלט דרך הפה בתרועה אדירה. הא! אם הוא לא היה הוא, הוא היה משתכנע בכך בעצמו. את כל היצירה שלו הוא בנה כקולם של המעוותים ונטולי-החן. הנה פרחה לה האמינות, ננטשה הנאמנות. יש פה, במגזין הנחות הזה, נשים וגברים שמדברים עליו, מתארים אותו בתיאורי תשוקה, שאפילו הוא, במלוא הדר כשרונו, לא היה מצליח להעלות על הכתב. הוא רואה את לשונותיהם נשלפות מדפי העיתון, ריר נוזל מהם על ידיו.    הוא קם מוקדם במיוחד כדי לקרוא את זה, את אוסף האיולויות