או האישה בג`ינס וגופיה, שרועה על הדשא בפרסומת למיטה או מזרן, ושד ימין שלה לא ברור, אבל השמאלי מלא ועגול תחת הגופייה, וחציו מבצבץ בחלקו העליון כמו גבעה רכה, מענג את העין ומעגל את חמוקיה. ואני מעשן ונותן לה לרקוד את הריקוד היחף שלה, יוצא עם הסיגריה למרפסת ורואה את הערב יורד כמו פתיתי קלקר שחור על הרחוב. עייפות תופסת אותי, ואני מתכנן איתה התכרבלות ארוכה לתוך השינה. עד שהחלום יתפוס אותי בלשון, ויחזיר אותי באנקה לבית חשוך נעול מחוגים, ואני אגמע קולה קרה, אדליק סיגריה, ואראה את הבוקר צונח כמו פתיתי קש עשוי אור וזהב על הרחוב.  ועוד יום יתחיל.     זה קרה, הייתי חרמן. והיא יושבת, כל-כך נעימה ורכה, בבגדים קלים שרועה על הספה. בחוץ החושך יורד, ואני מעשן והעשן חונק ופותח דמיונות. תני לי לעשות בך מעשים, אני מבקש. והיא אומרת תעשה לי סטריפטיז.  את יודעת אני לא צ`יפנדלס.  תוריד לפחות מכנסיים ותחתונים.