עליי. בעצם, אני די בטוחה "הדבר הטוב שהתחיל בינינו..." שמסתכל עליי דרכי, כאילו אני לא קיימת, אבל מבקש לא להפסיק את אבל בבוקר אומר: "אל תקמטי את המצח, את מכוערת ככה..." כן, אתה, ששוכב צמוד אל גופי הערום בלילות ומלטף לי את הגב, המינימלית ביותר. באותה נשימה מתעקש שלא להראות לי את זה בשום דרך, אפילו לא אתה, שמשחק בלי רחמים עם הרגשות שלי, שמתעקש שאוהב אותי, אבל אליך!