תזכור אבל אני תמיד אחכה לך... בתוך אקווריום מזכוכית. אתה חי-מת אבל לא... אתה בשלך, זה עושה אותך משוגע, תבין. כמה פעמים אמרנו לך לא לגעת בחרא הזה? אבל במקום לעזור ולתמוך הם צועקים. פשוט מגעיל. ועוד חושבים שאני אלך בדרכך. משפחה הם קוראים לעצמם כי אם הם משפחה אז למה אתה נראה ככה? חחח... משפחה. המילה הזאת מעלה בי גיחוך קטן, אני רק אחותך הקטנה שתמיד מחכה לך שתשמור עלי. אם רק הייתי יכולה... אבל מה אני? אתה בתוך בור ואף אחד לא עוזר לך... מפחדת פתאום לאבד אותך. אבל אני לא אשלה את עצמי שזה לא באמת נכון. קשה לי לחשוב עליך מחשבות כאלה, אפס. אתה כלום. אתה זר. ... אתה... אתה... אני תוהה, אבל עכשיו אתה היית שלי, בשבילי, עוזר, תומך, דואג. אף פעם לא אשכח אותך. אני אוהבת אותך תמיד. אתה זורק מילים מגעילות... אפילו לא אותנו. אתה לא רואה ממטר, ובעיקר הרגשות. אתה מישהו שאבדו לו התקוות, החלומות אתה יודע מי אתה בכלל? ועכשיו? חלק שעשה טוב בלב. אבל אתה חשוב, אתה חלק במשפחה, אומנם אימא ואבא לא מראים את זה ממש לך. אתה אף פעם לא תדע כמה אנחנו אוהבים ודואגים