בי. למחרת כבר הלכנו לאגודה לשלום הילד, ואני בן דוד שלי לקח אותי לחדר שלו )בן 72 רווק, גר בבית של החוצה עם שטף דמעות. לא יכולתי לדבר, לא היה לי אוויר לנשימה. לדירה, כולי דמעות והעיניים שלי פעורות בפחד, פשוט יוצאות ששומר עליי מכול רע, עד היום אנחנו ביחסים מצויינים. נכנסתי שיותר מהר!. מצאתי נחמה בבית של דודה שלי עם בן דודי הגדול שהקאתי דם. תאמינו לי הדבר הראשון שעשיתי זה היה לברוח, כמה עם אמא שלי, ואבא שלי מתוך עצבים דחף לי נייר טישו לגרון עד בו את זממי לאחר שנים מספר. ועוד פעם אחת בגיל 21 לערך, רבתי פותח את הפה ואבא שלי היה עכשיו בבית כלא, לא הייתי יכול לבצע "נפלתי במדרגות". עד היום אני זוכר לו את זה, כי אם הוא היה כך נאמן לי ולאמא שלי לא הוציא מילה להורים שלו ורק אמר שלי עוד יותר, אז הוא גם הרביץ לחבר שלי. החבר שלי שהיה כול שלי, דאז, עד שברח, התחיל לבכות יחד איתי וזה הרגיז את אבא כאילו אני חפץ דומם. אני בתור ילד קטן התחלתי לבכות וגם החבר בי ובחברי כמטרד מאוד רציני והתחיל לצעוק עליי ולבעוט ברגלי עייף מעבודתו )תאמינו לי שהוא הסתיר את העבודה שלו(, ראה בנו, נוהגים והשתוללנו קצת ואבא שלי