ולבנים. פתאום היא עצמה עיניים ואמרה "הכל בסדר, העובר שלך אוזנה אל טבורי. אישוניה הסתחררו וציירו מעגלים שחורים ורחל החלה לוחצת על בטני. היא מרחה עליי משחות והצמידה את בכבדות. לא היה שם אור. עליתי על מיטה שניצבה במרכז החדר הריק רחל לקחה אותי לחדר הטיפולים. וילונות כהים נשענו על החלונות שהכרתי. ברעד. עלתה בי תחושה שאני במקום אחר, גבוה בהרבה מכל מה אישוניה של הצדקת התעגלו לתוך ארובות עיניה. שערותיה בהקו הסיפור שלי. התיישבנו. הבית הדיף ריח צחור, ריח של ניקיון. סיפרתי לה את הקטנות. לצד המיטה היו עוד שני כסאות ושולחן. זה הכל. בסדין לבן, ישבה אישה כהה שפיסת עור דקה הידקה את עצמותיה הדלת לביתה של רחל הצדקת היתה פתוחה. על מיטת עץ פשוטה מתוחה להאמין. היא תגיד לנו את האמת." דורש התערבות מסוג אחר. אנחנו צריכות ללכת לצדקת. בה נוכל מקוץ. "עכשיו", אמרה אימא, "לא הרופאים יתנו תשובה. עניין כזה למטפלת אלטרנטיבית שתוך חודש פתרה את העניין בלי שאדקר אפילו ולקשור לי את המעיים מסביב לרחם, ואיך היא התנגדה ולקחה אותי סיבוך בכיס-המרה, הם הציעו לחתוך, להוציא את האיבר הפגום אימא סירבה להאמין לרופאים. היא הזכירה לי