לעשות רע. צריך למצוא את האיזון ביניהן בשביל יש לי חברה או שתיים שיודעות לעשות לי טוב. יש גם חברה או לקיום שלי פה. אני כאן בשביל להיות כאן, ואני כאן לבד. במתמטיקה. רק כדי לאכול ולשתות ולהתאכזב. אין שום מטרה נעלה פתאום הרגשתי שאני פה רק כדי להיות פה. רק כדי לפתור תרגילים מדי. אולי כי זה בעצם לא היה כלום. והתייאשתי. אולי כי זה היה עצוב מדי, או הרבה מדי, או מעט אותי. היה לי קר וחנוק, משהו העיק עליי. ניסיתי לחשוב מה זה שכבתי במיטה ובהיתי בתקרה. נשמתי בכבדות את המועקה שאפפה אמש. אפילו שני לילות, או נצח של חושך בודד. לילה שכזה עבר עליי לילה של בדידות עובר על כל אחד מאתנו במהלך חייו. לפעמים אלו קצת דמיון וקצת ריאליות, הוא קצת ממני וקצת מכם. יפה, הוא פשוט שונה. הסיפור הזה הוא קצת המצאה וקצת מציאות. הסיפור הזה הוא לא כמו כל מה שקראתם קודם. זה לא שהוא יותר הסיפור. תודה. הרשו לי בבקשה לעזוב לרגע את עניין הציוצים ולהתקדם לעבר הורוד שלי ולצייץ? חושבות שיש להן את הזכות ללוות את היקיצה הנהדרת שלי מהחלום ומצייצות. מי בכלל אמר להן שאנחנו אוהבים את זה? למה הן הן יושבות להם שם, על איזה עץ גבוה , תופסות