הזמן הייתי עם הפלפון, ושאני צריכה להיות גאה בו כי אותי הוא ואז הוא סיפר לי שהוא זוכר אותי מהיום הראשון ללימודים שכל "לא יודע, מתחילת שנה שעברה". "אני רוצה לדעת" ממש דאג לי. "מה זה משנה?" הקול שלו קצת השתנה והוא נשמע מדוכדך, כנראה יותר קשה מלהגיד למישהו שמרגיש אותו דבר כלפייך. דבר כזה שאתה יודע שהצד השני לא מרגיש אותו דבר, זה פי שתיים "שאני אוהבת אותך" אתם בטח מתארים לעצמכם כמה זה קשה להגיד אוי מיי גד... "ידעתי מה?". "ממתי ידעת?". והוא כזה "מה?". אז אמרתי לו כזה "מייקל?". אחרי שסיים הוא שתק. זה היה חשוב לי שהוא יגיד לי אותם. חזר על דברים שכבר ידעתי, דברים שכבר נעמה טרחה לספר לי, אבל הוא המשיך לספר לי כל מיני דברים שהיא עשתה לו, ובעיקרון הוא פלא שזה הגיע גם לחברה שלו. חשבתי שגם ככה זה לא משנה כי מתברר שכבר כולם ידעו. אז אין אותה, והן פשוט חברות ממש טובות ומספרות הכל אחת לשנייה. ואני מייקל אמר לי לא לכעוס עלייה או משהו, כי הוא אפילו לא מאשים כלפיו. הייתה חברה טובה שלנו ושל מור ולכן סיפרה לה מה אני מרגישה בגללי? ואז הוא סיפר לי שמור ידעה בגלל נטלי שידעה הכל כי ממש מוזר. שימצאו להם על דברים