"למעשה", אמרה המורה, "הוא יושב בנתיבות ומצפצף על 'לא תנאף', ועל 'לא תקבל שוחד', אבל כנראה שלעדת מאמיניו זה לא... לא משנה, נדבר על כך בפעם אחרת. המשך בסיפור, גולן". "ואני שוב פעם אמרתי שיש תנין בשיחים", המשיך גולן הצעיר, "ואב'שלי שוב התעצבן ואמר לאמ'שלי כל מיני מילים בהונגרית שזה אני לא יודע בכלל חוץ משתי קללות שאמ'שלי לא מרשה להגיד, ואז אמ'שלי... אה, אמ'שלי אמרה אוי באמת, פטר, והיא קוראת לו פטר רק במקרים מאד מיוחדים, ואז אב'שלי שאל מה, אבל היא לא הספיקה לענות כי התנין קפץ עליה, ושם אותה בפה הגדול שלו, והתחיל לזחול מהר מהר מהר חזרה לתוך המים, ואב'שלי התעלף. באמת. ובהתחלה לא ידעתי מה לעשות, הייתי בלחץ קצת, והתנין כבר כמעט הגיע למים עם אמ'שלי בתוך הפה שלו, ואז נזכרתי בקווין ואן-אריק מהרסלינג בטלוויזיה, ורצתי אליו, לתנין, כן? בשיא הכוח, ותפסתי לו בזנב הכי חזק שאני יכול, ומההפתעה נפתח לו הפה, ואמ'שלי נפלה לרצפה, ואז אמרתי לה, אמא אמא רוצי מהר, והיא ברחה וגם העירה את אבא שלי מההתעלפות, ואני בינתיים הסתכלתי לתנין בתוך העיניים שיראה שאני בכלל לא מפחד ממנו, ואמ'שלי ואב'שלי הלכו לקרוא לשוטר,