לא היה זר לה. הוא היה בין אותם דברים שאסור לדבר עליהם בממסד, כי היו בגדר 'אמונות תפלות, סיפורי סבתא, מיסטיקה'... והיא האמינה בכל מאודה שיש אמת גדולה בספריו המושמצים של ג'יימס רדפילד .(הספרים הנרמזים הם: נבואה שמימית והתובנה העשירית) "כמה אתם?" שאלה.  הוא לא היסס לרגע, כשהשיב: "שבעה, ואת תצטרכי להכיר את כולם..." נראה היה לה שזו תחילתה של שיחה מעניינת ופתיחה טובה לחוזה שביניהם שטרם נוסח, אבל הם עמדו לפתחו של אולם הטיפול הקבוצתי, והגר לא הייתה אשת מהפכות. "נכנסים?" אמרה בצער. לאחר פתיחה שגרתית של 'מנהל הפורום' - 'פורום' היה שם שהמציא מנהל המרפאה, כדי שלא תופיע המילה 'טיפול' במה שקרה שם. 'צריך לתת להם את ההרגשה שזה מוסד דמוקרטי, ולהם יש אותן זכויות וחובות כמו לכל אחד מאתנו... בלה בלה'. לא הפריע לו כלל הניסוח שלו עצמו שמעמיד מיד 'אותם' 'ואותנו' משני צדי המתרס. הגיע תורם של המטופלים להציג את בעייתם ואת התקדמותם... רובם סיגלו לעצמם אותן מילים מקצועיות, שהסתירו יותר מאשר חשפו, וגרמו נחת למטפלים, שמשום מה ראו בכך התקדמות. שום התקדמות... היו שם מטופלים שכבר מספר שנים 'מתקדמים יפה' ובעצם מצבם רק