מעדר אפילו בגינה. בפקודת הרופא... תזכור שאני כבן שמונים."  שון ו'נחאס' הצטחקו זה לזה: "אולי באמת כדאי לוותר על האורח? נשאיר אותו כאן עם מכשיר-קשר, שיעדכן אותנו אם מישהו יעבור כאן ברגל או ברכב?" נבהלתי מאד. נזכרתי בסיפורים ששמעתי על הדובים והזאבים הרעבים שמסתובבים בחורף בקטסקילז. "לא, תודה..." עניתי בחפזון. "...הייתי בחיל הנדסה ולמדתי להפעיל 'קונגו'. אולי אתם תחפרו ואני אחצוב בשבילכם כמה שנחוץ." "ומה קורה בכלל? מה אנחנו הולכים לקבור או לחפור שם?" שאלתי בתמימות מעושה. "לכשתצטרך לדעת - תדע. 'פה סגור - זבוב לא נכנס' אמר מהבדחן הרומני הידוע אילייסקו באחת מהופעותיו." השיב פנקס-נחאס בבדיחות הדעת. הגענו למערה בדרך קופצנית ביותר. המערה הייתה חסומה בסורג עם שני מנעולים ועליו שלט "אין כניסה".. "בפקודת רשות הגנים הלאומיים - האתר סגור לציבור  העבריין ייענש במלוא חומר הדין." אך במהרה הסתבר שיש ל-'שותפיי' קשרים ברשויות המתאימות. שון שלף מתיקו כמה צילומים מוגדלים של רישיון-חפירה והדביק אותם על השמשה הקדמית והאחורית של הרכב, וכן על השלט המאיים. אחר הוציא מכיסו צרור מפתחות ופתח את השער ללא קושי. נכנסנו