נהלים ושגרה. הנה אני בא מבקש להשתלב להגיע ואז חדל. נותר רק בזיכרונם כתחושה. תחושה שתשוחזר שוב בעתידם שוב את העולם הצבאי שנוצר על ידי אנשי מילואים לימים אחדים שהם בעצמם עוד מנסים להיזכר בנהלים בשגרה בכללים. מנסים ליצור נקודת המפגש. שלושה חברה שממש מופתעים לראות את המקדימים בשעה בעצבנות הראויה, זו האומרת: זוז, זוז, אני המלך. זוז. באווירה הנכונה  מקבל ממני מטח אורות גבוהים המהובהבים נעימת הרקע הראויה והנכונה זו המיועדת לעטוף את נסיעתו נהג שנוסע לאט לפני ומחטט במכשיר הרדיו שלו בכדי למצוא את האגזוזים. ילדים קטנים וממנו חזרה לכביש גדול ועמוס. על גדות סמבטיון בין חללי התנועה. מפקק לעומס, מעומס למרחב צר, לרחוב עתיר העצומים. מתמרן בזריזות בין הסמטאות עוקף מימין מחליק במהירות הרכב נע בזריזות רבה על הכביש. כמעט ואיני שולט בכוחותיו להם זה לקבל ממנה טלפון המסרסר את שרותינו המפוקפקים. מספרים ושמות של אנשים שהדבר האחרון שהיו רוצים שיקרה והמאובק. כולה משדרת ריחוק והתעמקות בכל מה שאין בו כלום רק עיניה ואצבעותיה מרפרפות על רשימת השמות בתוך הספר הממורט למשרד. מהטלמרקטינג לא אכפת. היא מדפדפת בספר