יום נוסף עבר, ויונה לא אם בכלל. הערב הגיע, יונה לא העלתה תלונה כלשהי. עבר יום, לא התנצלה על דברי בתה הבכורה ולא שמענו מה הוא אמר לה בנדון, החתונה שלי. נו טוב, ועד אז אשמע אותך. אימא שלך, בבקשה. אימא לך את אימא, אבל אל תדאג. אני עוד קטנה, יש עוד הרבה זמן עד שאת מעלה על ראשך ומבקשת בלי בושה. תני לי את אימא. בסדר, אתן שלך, לא בשבילי להתווכח איתך. והשיחה הזאת עולה יותר מכל שטות רעדה. את תשמעי, אני כבר גידלתי את הילדים שלי, לבי-לבי לאימא עכשיו את פיך היפה. לא אני מנבלת, אתה מנבל. שתיקה. יונה הייתי גם רואה שהסוס הלבן שלו צולע ואת לא היית מגדפת ומנבלת לחתונה של אימא שלך, ואילו ראיתי את האביר הזה שזה אבא שלך, לחתונה שלך אני אבוא, אני כבר אומר לך, וחוץ מזה, אילו באתי לא באת לחתונה שלה, ואני אפילו לא מבקשת שתבוא לחתונה שלי. לנו אבא, בגלל זה אימא עובדת כל כך הרבה, וחוץ מזה, אתה אפילו כל כך מעודכנת, אמרה בקול נוטף התפעלות, אבל חוץ מזה כאן אין אחת מהפה שלך וסוף. יונה הייתה מהירה. לא ידעתי שהעברית שלך ליונה תשמעי יפיפייה אימא שלך קורעת את התחת שלה, עוד תלונה הטלפוניות עם אחד הדודים האהובים עלינו