שלושת ילדיהם האחרים.  אלא שצערה של שפרינצה לא הרפה. בנוסף לצערה הכבד, השפיע עליה המחסור הקבוע במזון, ואף הקור העז ששרר באזור, השפיע באופן קשה על בריאותה. שפרינצה הלכה ורזתה, הלכה והצטמקה. היא כה נחלשה, עד אשר לא היה ביכולתה לבצע עוד את עבודות הבית. בראש השנה של שנת התש"ג, עדיין ישבה לחגוג עם בני המשפחה מסביב לשולחן הע שבנה להם גרוינם, אשר בינתיים אף הצליח להוסיף ולבנות חדרון נוסף מבולי עץ שאסף בתום ימי עבודה מפרכים בכריתת עצים ביער. ואכן, עם הוספת החדרון רווח מעט המקום לבני המשפחה.  מייד לאחר ארוחת החג הדלה עלתה שפריצה על יצועה, ממנו לא קמה עוד. בימים הבאים ניסה גרוינם לשדלה לאכול מעט מן המרק הדל אשר טרח להכין בשובו מן היער בתום יום העבודה. "הינה, שפרינצה, הבאתי לך מעט מרק. טעמי מעט מן המרק, עלייך להתחזק, ולבסוף הכל יבוא על מקומו בשלום". אלא ששפרינצה מיאנה לטעום מן המרק. גרוינם ניסה להאכיל את האישה בכף, אלא שלאחר שתי כפות מרק לא יכל גופה להכיל ולו כף מרק אחת נוספת. "אסן, מאמע, אסן" - ניסתה מנייה להתחנן אף היא אל אימה במאמץ להשיבה אל החיים, אלא שבשלב זה, נראה כי שפרינצה הרימה ידיים.