ונוגבה ביד רועדת. באפיק חרב של לחי צחיחה דמעה חורשת את מסלול זרימתה אני כאן ומיד נעלמת. ודמותך עולה מהערפל ואומרת שנצרבו לעד. המזכירים רגעים נשכחים לחמימות של שמש ביום סתיו עורג לריחות הבוסתן מגופך חוצץ ביניהם. שמרחק של עולמות וזמנים קורא לליבו התאום בשפה שאין בה מילים הזועק בדממה בדמו הלוהט בלב חסר המנוחה גואים הרגשות השוטף כל הנקרה על דרכו כנחשול שלא ניתן לעצירה