אינו אוהב להיות "אתה חושב שהוא עצוב?..." "כמעט הכל." "חשבתי שלנסיך יש הכל!" "אני חושש שלא, דאיסוקה." "טומוהיקו, אין לנסיך הארוקי חברים, כמו שאתה חבר שלי?" "הנסיך? אה, כן!..." "אממ... הנסיך נראה כל כך בודד." "על מה אתה מביט ככה, מרותק?" "כן, טומוהיקו..." "הפסקה, דאיסוקה! מה בדבר עוד משחק קלפים?" פרק שני לחלוק את מחשבותי - הדבר היחיד שחסר לי בארמון הגדול. ולכאן, הרגשתי שם בודד. חסרה לי נפש חיה שאיתה אוכל לדבר, ולמרות שכמעט תמיד היה הארמון מלא באנשים מתרוצצים לכאן שנותנים, זה מה שמקבלים", אומר הפתגם. משום כך התייחסתי לעובדים בארמון בקרירות וריחוק - "מה היה לי אכפת במיוחד. שניכר היה שעיקר הרכילות בארמון הייתה עלי. ידעתי זאת, אך לא החיים או אפילו סתם על שטויות, כמו רכילות מעניינת - למרות איש לא פתח עמי בשיחה על מצב רוחי, על בעיותי, על משמעות איתי שיחה נעימה. תמיד השיחות בארמון נסבו על ענייני הממלכה. מלכותי ואישן על מיטה נוחה - אך איש מעולם, מעולם לא ניהל כמובן, דאגו יפה מאוד שאוכל כמו שצריך, אתנהג כיאה לנסיך לצרכיי. שאבי, המלך, הלך לעולמו, הם היו אמורים לשמור עליי ולדאוג הם כל כך הרגיזו