ואני אוכל להשקות בו חלקת אדמה יבשה, אדמת הארץ שלי. אני רוצה שימלאו אותו במים, אולי יהפוך בין רגע לרובה צעצוע לקדם את המשא ומתן. עד שזה יקרה, לפני שיתנו לי רובה לידיים, אבל אני מאמינה שפסיכואנליזה לכל אדם ואדם עלי אדמות עשויה אינני מאמינה שאפשר לעשות שלום כשהאדם עודנו רע ואלים מטבעו, זריקת חסד שתרדים ותכחיד אותה. בגזר ובחסה, אבל לא בדברים אחרים. לא הייתי מתנגדת לתת לה באמת שאין עוד חיה טורפת כזאת. אני מוכנה להאכיל את החיה הזאת עוד אחת שלוקחת את המלחמה כמובנת מאליה, כאילו אין חיה אחרת. אותנו לנקודת הדרך הנוכחית, נקודה שחורה במיוחד. אני לא אהיה אני אלך לצבא בראש מורם עם ידיים נקיות מכל הלכלוך שהביא יבשה? למה הדמעות הכי רטובות לא מצליחות לרכך אפילו את המלחמה הכי אחד לא שם עליה? למה הזכות הכי אוניברסלית בעולם היא "הזכות לחיים", אבל אף של מיליוני קורבנות הופכת לעוד סטטיסטיקה יבשה. לא מבינה למה הכל מתחיל ונגמר במלחמות ולמה האנושיות המדממת אני רוצה להאמין שהאדם אינו רע ואלים מטבעו, אבל קשה לי. אני רוצה לחיות בתחושה שאני עושה צעד קטן בדרך לאנושות טובה יותר. אני לא רוצה להחזיק ביד נשק קר או חם