בתחושה שלה את הגוף שלה  בלי הגנות. עירומה לגמרי. ושל המודעות. ההבנה הזאת, עוררה אצלה שוב את העניין שלה ב"אני" של הנוכחות והכעס שלה יעלם. המלל שממלא  לה את הראש, היא תוכל לראות את ה"אני"האמיתי שלה, היא כועסת. ושאם היא תצליח להישאר רק עם האנרגיה הזאת, בלי היא הבינה שכשהיא כועסת, אז יש שתיים - היא והאובייקט שעליו ויוצרות בלון של רוגז. העוצמה ובין המחשבות שלה שגוזלות מימנה את האנרגיה הזאת, המילים שלה מיטשטשות ומיתבלבלות, ויש עירבוב בין האנרגיה של היא מיסתתרת בכעס שלה ובכל מיני פעולות חריפות אחרות. פתאום היתגלה לה , שקיימת בה פנינה של עוצמה, אבל הרבה פעמים שלה בעבודה, לבין הנשמה שלה. הביטוי שהיה לכעס שלה היום, היא הבינה שיש פער, בין הדימוי אנטיפטית - הפעם כלפי עצמה. כשחשבה על זה בערב, ושיחזרה את מיד כשהוא יצא מהחדר, היא חזרה לעבודה הלחוצה שלה וחזרה להיות ולהיות יותר ידידותית ורכה אליו. אחרי שביקשה סליחה והוא כאילו סלח לה, היה לה קל יותר לחייך ההשלכה עליו. היא ידעה שהוא מבין אותה, אבל שום דבר שעובר עליה לא מצדיק את הוא הסכים איתה וספג את ההתנהגות שלה בהבנה ובהכנעה. שלה, תוך כדי שימוש בהסברים