מבין, נפלתי מזמן" "למה את לא מבינה? את הרי מלאך, את עוד שם למעלה.. אם כבר אני צוחקת". אמרתי בעצב למרות שעלה חיוך על שפתיי. נכנסים עמוק, הנשמה שלי כן מבינה אותם. וכשהם מדברים אלי אני רך ורוחני כל כך. אני לא מבינה מה הם אומרים, אבל דבריהם שאני לא מבינה. זה מוזר. אני לא מבינה מה הם אומרים, אבל קולם "הם לא אומרים לי. הם מדברים בינם לבין עצמם, בשפת מלאכים וספי ענה "באמת? מה הם אומרים לך?" חשבתי הרבה ואמרתי לפתע "ספי, אני שומעת מלאכים" ושוב שתקתי, וראיתי שגם הוא שתק. שום תודה." אמרתי לו תודה על כך שהוא סוף סוף מאמין לי. והוא אמר "תודה? "באמת באמת" הוא השיב "באמת?" "אני מאמין" הוא אמר לפתע שאלתי ברוגז "אז למה אתה לא מאמין לי כשאני אומרת לך שאני אוהבת אותך?" "נכון" הוא ענה וקולו היה עצוב. "ספי, מלאכים אף פעם לא משקרים, נכון?" שאלתי בתמימות איומה המילים "אני אוהבת אותך". ואז לרגע, כל השאלות שלי חזרו אלי. ספי עשה שוב את הפרצוף שהוא עושה תמיד כשאני אומרת לו את רצף מאז, הוא לא מאמין לי. אוהבת אותו... כי פעם דיי ממזמן עזבתי אותו לטובת מישהו אחר. בחזרה "גם אני אוהבת אותך". ומאז ומעולם ספי לא האמין