שהוא שותק. לא נכון, אם רק היה אומר לי מה זה! אבל הוא שותק. כבר 21 ימים הייתי יכולה הייתי חוזרת עכשיו בזמן ומתקנת את כל מה שעשיתי ולא הוא גרמתי לכך היחסים בינינו יהיו כמו שהם עכשיו. אם ולמה, אבל הוא ממשיך וטוען שאני השתניתי. אני ולא הוא. ואני למרות שזו לא נקודה מסוימת ואני אפילו לא יודעת מה קרה, מתי רק הייתי רוצה לחזור לאותה נקודה שבה משהו ביחסים שלנו השתבש, 21 ימים אז אולי זה היה קורה בזמן אחר, אבל זה בטוח היה קורה. שמה שעבר עבר וככה היה אמור לקרות, ואם זה לא היה קורה לפני הייתי רוצה שזה לא יהיה ככה. ואני יודעת את כל הבולשיט הזה, 21 ימים שלא דיברתי איתו. זה לא מפריע לי, לא יותר מדי. אבל ממשיכה... לנחש על מה הם חושבים. מנסה אבל זה בלתי אפשרי. הייתי מכיתה לכיתה, מסתכלת על אותם הבעות זהות של שבע בבוקר ומנסה לו רק יכולתי להתנתק מגופי ולהתחיל לרחף לי, הייתי עוברת אני בכלל לא יודעת על מה מדברים. כולם. מישהו מהצד ודאי היה חושב שאני שקועה בתוך השיעור, אבל נראית ככה, יושבת בכיתה וכותבת לעצמי, מסתכלת על המורה ועל או לפחות על כמה הוא לא רוצה להיות כאן. אבל... גם אני הרי נראה שקוע בשיעור ואפשר