ואתמכר לחושך הזה מחדש. מחשבות של חורף. שם מביט בי ומחייך לעצמו כי יודע שבסופו של כל יום אחזור אליו מוזיקה שקטה במערכת ואתחיל לרקוד טיפה, מחבקת את עצמי וגם הוא עליי כי הוא אוהב אותי לרע ולטוב. בחושך ובאור. ואני אשים שבאות אליי ומנסות לזכות בדבר הזה בין חריץ רגליי, והוא יגן אהיה לבד. הוא יחבק אותי חזק חזק ויגרש את כל המפלצות הרעות שנה. והפעם המחשבות של החורף לא מדכאות אותי יותר, כי שוב לא ואז חילופי העונות החלו לבוא ומחשבות של חורף הגיעו כמו כל אני זוכרת שצחקת שאמרת לי את זה פעם. תמיד הייתי מאושרת בקיץ אחרת, רעננה יותר, קיצית יותר. תמיד התאמתי את עצמי לעונה, הגשם זולגות על חלוני, בוכות יחד איתי. בקיץ תמיד הפכתי להיות נורא עבורי מלחזור לחדר הקר ולאכול אוכל קר ביום חורף, שטיפות לא היה חורף עד שפגשתי אותך שבו לא הייתי לבד ולא היה יותר ונתת לה את אותה חמימות שנתת לי. אני שונאת את החורף כי עוד שלי ושבאמת אתה עסוק בעבודה ואין סיכוי שבסיכוי שהיית עם אחרת רק שאתה לא היית שלי, למרות שאני אלופה בשכנוע עצמי שכן היית לחצת טיפה על הנקודות הרגישות שנקראות חולשה, וישר הייתי שלך, שמחבקת אותי בפוך החמים