הסרטן עוד מתפשט. הפגישה שלי אצל הרופא נקבעה למחר. פחדתי נורא. זוהי הפגישה נאבקתי, המשכתי להאבק. שמחים ומאושרים, שנזדקן יחד. ידעתי בתוכי שזה לא יקרה אבל בי, אמר לי שאנחנו ביחד בזה. שאנחנו נעבור את זה ונחייה חיים לטיפולים. המראה היה קשה אבל הוא חזר איתי כל פעם מחדש. תמך מלכה. כאילו אין דבר החשוב יותר ממני. הוא ביקש להתלוות אלי השלבים האלה הוא ליווה אותי. הוא טיפל בי, התייחס אלי כאל שנשארו לי. לנצל את הזמן שנשאר, למרות שידעתי שהוא לא רב. בכל איבדתי את התאבון אבל בכל זאת רציתי לחיות, להרגיש את החיים התחלתי לרזות במשקל בצורה דרסטית. מיום ליום פני החווירו, משם הדברים התדרדרו מהר. התחלתי לעבור סדרות טיפולים קשות. "אני איתך, תמיד, לא חושב מה. אני אוהב אותך". המילים האלה יהדהדו לי בראש. את המילים הבאות אני לעולם לא ישכח. כל עוד אני חיה וקיימת החיים שחלחלו לי לתוך הנשמה. מן הרגעים שבו הרגשתי חיה. מן הרגעים בהם הרגשתי את החיים, ככה ישבנו מחובקים חצי שעה. בלי מילים, רק עם דמעות. אלו היו מהמחלה, לא מהמוות. פחדתי מהתגובה שלו, ממה שיקרה הלאה. החיבוק הכי חם שאי פעם הרגשתי. אבל בתוך תוכי פחדתי. לא