חדשני מהשאר, מוצלח יותר, היא התחילה ב"אני מצטערת..." והוא ידע. הוא ידע שהוא לא היה ויחשכו חייו. מילה שהיא חייבת לומר. היא ידעה שהיא הולכת להרוג אותו. שמספיקה עכשיו מילה אחת שלה, היצירה הייתה בחלקה יצירה של איזה גאון מלפני 174 שנה. היא סגרה עיניים והשפילה מבט. השעון, דפק שחור. וקיפץ סביבה ורץ סביבה והתיישב וקם ושוב ושוב... כבר היה צהוב, והיא הייתה רק באמצע הדרך. הוא הילך סביבה, אכלה ולא שתתה. היא רצה למחשב, שמחה כל כך, והתחילה להזין נתונים. היא לא הייתה כבדה יותר מהבעל שהחזיקה שניה קודם לכן. היא רצה לשולחן העבודה שלו והרימה ערימת דפים שחשבה באותו רגע ניצתו. הצלחתי!! 82 שנים וסיימתי!! היא מושלמת!!" עיניה של ג'סיקה הוא קפץ עליה, חיבק אותה, הפיל אותה לרצפה וצרח "הצלחתי!! והיא באה מולו, לדעתו, יפה מתמיד. הוא קיבל פיק ברכיים, הוא קיבל כאב ראש, הוא קיבל סחרחורת, שמחתו. השעון צלצל לבן ורוג'ר ידע שלא יעבור זמן רב עד שיוכל לממש את ומאחר שאשתו, ג'סיקה, ישנה עדיין... שתק. האחרונה. הוא רצה לקפוץ, והוא רצה לצרוח, אך היה בחור מתחשב, השעון דפק אדום שעה שעטו הזילה בעצלתיים את טיפת הדיו הנדרשת למה שמאז