פתאום זה באמת מי שאהבתי, מי זה מי שאני מסתכלת עליו מי זה? אני כאילו רואה אותו אבל לא מזהה אותו יודעת מי הוא אבל הוא לא הוא.... ולפעמים מתגנבת אלי התחושה שהחברה שלו גונבת לי את החיים, את החברים, את מי שהיה חבר שלי ואנשים אומרים לי זה לא נכון מה שאת אומרת עליה היא נורא נחמדה ואני רוצה לצעוק אני יודעת שהיא נחמדה אני יודעת שהיא יפה אני יודעת שהיא יותר טובה ממני ויותר הכל ממני אבל איך אני יכולה איך אני יכולה להסכים עם כל הדברים האלה איך? אני אוהבת אותו וזה חד סטרי, אני אוהבת אותו והוא לא שלי, אולי אם הוא היה שלי לא הייתי אוהבת אותו כל כך,אולי המחשבה שהוא לא יהיה שלי יותר גורמת לי לאהוב אותו יותר. הייתי מתרצת את אהבתי אליו מותר לי הוא האהבה הראשונה שלי זה מותר חייבים לאהוב אהבה ראשונה, השלתי את עצמי ננתי לעצמי להאמין שאני אוהבת אותו רק בגלל שהוא האהבה הראשונה שלי, נתתי לו להכאיב לי להגיד שכל מה שהיה ביננו היה קשור רק לאקטים מיניים, האמנתי לו ואז יום אחד תפסתי אומץ ואמרתי לו שזה לא נכון והוא אמר שאין לו כוח לדבר על זה, שאני מציקה לו עם הנושא הזה ומה לעשות זה נכון אני לא רוצה שהוא יזכור אותנו