אמרה. חייכתי, פתאם נזכרתי למה אני כל כך אוהב את ליאת. באפריקה לפני שנה....וגם סימנתי את מה שנראה מעניין", היא בתדהמה בעותק של ליאת של הקמא סוטרה. "קניתי אותו בטיול הקופסא המאובקת. ומיד לאחר מכן חיוך קטנטן עלה על פני כשבהיתי צורה מגרה כזאת שהיא ידעה שתמיד פועלת עלי. הצצתי בפחד לתוך דווקא חשבתי שתשמח...". היא נשכה קלות את שפתה התחתונה במעין אלי בלחש, מחזיקה את הקופסא, ומסובבת אותה אלי בעדינות. "אני אחד הדברים שאני הכי אוהב אצלה. אבל אז היא נעמדה. היא התקרבה עליה. אצלה אין חצאי דברים, אתה רואה הכל ומרגיש הכל. זה גם פעם במבט בוחן. "למה?". ליאת נרתעה קצת, ויכלו לראות את זה הולך". "חכה..חכה שניה!...אתה עוד לא יכול ללכת". הסתכלתי שוב נראה לי שעכשיו אולי זה לא הזמן התאים ביותר. אני חושב שאני פתחה אותה, היא פשוט בהתה פנימה. נעמדתי מיד. "אוקי ליאת...די של משהו חי שנושם אחרי אלפי שנים שהוא היה סגור. ואחרי שליאת בעניים מחפש להבין. הקול  של פתיחת הקופסא היה מוזר, כמו קול החזיקה אותי. כאילו מנסה להשאיר אותי לעוד רגע. הסתכלתי לה האמת מסקס, זה פחד. כבר תכננתי להתרומם, אבל היד של ליאת וידעתי שהדבר