אולי מחר נמצא דרך לצאת מפה? אולי. היא נראית רע יותר מיום ליום. אני לא יודע איך לעזור לה, אבל אני יודע שאני חייב. היא בקושי ישנה והיא נראית רע יותר מיום ליום. דווקא הסתדרנו פה די טוב בהתחלה - באין מוצא מתקרבים אחד אל השני בלית ברירה. אבל לפני כמה ימים שוב הלכתי אליהם, לא מרצוני, כמובן. אני לא בטוח מה היא עוברת, כל פעם שאני הולך, אבל אני כן יודע שזה לא עושה לה טוב. כל פעם שאני חוזר היא מתנהגת ככה - לא מוכנה לישון כל עוד אני לא מרגיש טוב, בקושי אוכלת, ובוכה חלקים גדולים מהזמן. ותמיד שואלת, מנסה להבין מה קורה מאחורי הקירות. אני לא יכול לספר לה מה קורה מעבר למפתן הדלת, היא סובלת מספיק רק מלהיות פה בפנים - אני רואה יפה מאוד איך היא מתענה כל פעם שאני מתעורר מסיוט, ולא מרשה לעצמה את תענוגות השינה כדי לשמור ולהגן עלי. אז אני משכיב אותה על המיטה שלנו, שהייתה כל כך מפתה בהתחלה, ומניח את ראשה בעדינות על הכרית, מנשק, מחבק, מלטף, עד שתסכים להיכנע לזרועות מורפיאוס ולתת לעצמה קצת מנוחה, לתת לי לשמור עליה לכמה שעות, עד שהיא שוב תקום בריאה וחזקה. אני יודע שזו לא הפעם האחרונה. הם לא ימצאו מה שהם מחפשים