ובחיים מהלומות סופגים וממכות נופלים - והחזקים, תמיד שורדים. וגם הפעם הוא יתאושש וגם אחרי הפעם הזו הוא לא יתייאש עכשיו כי נמאס לו לבכות אומרים שבדקה של עצב יש שישים שניות של צחוק, אז הוא צוחק יפסיק לחלום אך את ראשו ירים ולא יפסיק לנשום, את הכאב בכוח ירחיק ולא עכשיו הוא מסתגל לחרטות ואהבה שלו טמונה מאחורי דלתות לוהטות מורכן אורות שפעם האירו את דרכו כבו מזמן, בדידות חדרה לליבו וראשו הולך לבד ולא יודע לאן, מחפש מקלט ואין לו מקום מפלט את מקומו הוא איבד לנצח, נגזר דינו כי פשעו נתעב מרצח במלח ומים זיכרון נשכח וחלף עם רוחות הקיץ, הדמעות שטפו את אשר נשאר לא פותח פיו, לא אומר דבר, נכנס לבית שבו הוא מרגיש כזר אל תוך נבכי הנשמה בוהה והכול שם ריק, מחפש ישועה כשהרגש מת לעולם לא משאיר עקבות - מלבד עיניים אדומות ודומעות נעלם חוצץ סלעים ומייבש אגמים, פורס שמיים עם הבזק אחד ובו הרגע כמו סופה משתלט על כל אשר בא בדרכו - לא נרתע ואין שני לו