למעלה יש שמיים, שמיים שאומרים לנו הכל. אם נסתכל למעלה נראה שקט וחופש, נראה את מה שלמטה אף אחד כבר לא יפגוש. שהם כל כך רגועים, כל כך שלווים וכל כך מעניינים. מהעננים אפשר לדמיין חיות או כל חפץ שיבוא לך בראש. מהעננים אפשר אפילו להרדם מפני שהם כל כך רגועים, הם לא רצים ולא מאחרים לשום מקום. הם לא צריכים להביא הסבר לאן הם הולכים ומאין הם חוזרים, הם עוברים על פנינו, עוברים ואף אחד לא יודע לאן. ואם תסתכלו על השמיים תראו משהו עמוק, משהו שאין סוף, משהו שהיה בינך לבין השמיים, מעין סוד קטן כזה. ואם תרצו תוכלו להתחלק עם העננים. אתה יכול גם לדמיין, שאתה מקפיץ לך בין ענן לענן על רקע השמיים הכחולים והעמוקים וכשאתה מתעיף אז אתה מתישב על ענן הרך והלבן, לוחש בדממה ככה שאף אחד לא ישמע, כאילו אתה פוחד שמישהו ישמע אותך "אני עייף" ואז נרדם. כשאתה מתעורר אתה רואה... או שלא רואה... בעצם לא רואה אך אפשר לחוש בזה, כלומר אפשר להרגיש שאתה עדיין על הענן אך לא רואה אותו, כי כבר חשוך והכוכבים הם אלו שמאירים לך, הם אלו שעוזרים לך להתבגר על פחדך ממקומות החשוכים. אתה בשקט ממשיך לשכב, אף אחד כבר לא מטריד אותך... אתה שוכב