חברות(. אמרתי לה שמצדי היא יכולה לבוא, לבד עם המשפחה, במיוחד כשהיא יודעת שאין לי ממש חברות )היא לא לה שהיא לא חייבת, אבל היא מתעקשת. היא לא מוכנה להשאיר אותי איזה מסיבה בחיפזון. ענת מתקשרת אליי, רוצה לבוא. אני אומרת טלפונים מהצבא, מחברים. הם עונים בענייניות כאילו הם מארגנים בטיסת מבנה. הכל במדויק, כאילו מישהו רודף אחריהם. מתחילים אוכלים יחד. הרמוניה של זוג יונים. ובעצם, שתי מטוסי קרב כשאמא יוצאת, אבא נכנס והיא מכינה שתייה. וכשהוא יוצא, הם קיימת. אני אשמה. אבא מכין ארוחת בוקר בזמן שאמא מתקלחת. אמא ואבא מתעוררים. אפילו בוקר טוב לא אומרים לי, אני לא המוות ההיא בעזרת הכתבה הזאת בלבד. ושוב, אלפי פעמים כבר הספקתי לקרוא אותה. מעכלת את ארוחת אני יושבת בסלון וקוראת את הכתבה הזאת שוב ושוב ושוב ושוב