מנודה עד סוף ימיי. לבית ספר ולהיות ואז לחזור לשם, לסיוט חיי להרדם. לבקש עזרה מאיזה כוח עליון, לבכות עוד מעט, למקדש שלי...בחדרי. לחזור הבייתה ורק אני רוצה שיגמר... ואם בכלל אוכל. לא יודעת איפה אשן רק אני עוד שם בצד וכולם רק רוצים להתחיל ולא לסיים. כשכולם רק חושבים על ימים של כיף כשכולם מתרגשים מהלילה הצפוי