העגלה הזאת." היא לא מביעה העגלה ובמקומה שם את העגלה הגרועה ביותר, כשהוא מביט על הכיסא מבנה גוף מלבני לכן הוא לא מתרגש כלל כשהוא לוקח ממנה את הרוסיה שמדביקה מדבקות. היא שמנה ותמיד לובשת שחור ויש לה מהר פותח את העיניים כדי שלא יבחינו שהתחשמל. בפינה יושבת "אה, כבר רשמתי על זה." לוחץ על הידית ללא-חשש, מתחשמל קלות, פינות הישיבה האישיות שליד הגוש הכחול. מתקרב לידית וחושב שמדביקה מדבקות - היא כבר עשתה את זה פעם. הוא הולך לאיזור של איפה העגלה הטובה? מי לקח אותה? היא היתה אתמול. אה, זאת 03:8. חוזר לעמדת הסידור הראשון. צריך לאסוף ספרים מהשולחנות. בסדר" ומייסורי האשם שכרוכים בחוסר היכולת לומר "ואיך אתה?" לא לומר אמת וגם כי ניצל מחלתו לשם השתמטות מהחובה לומר "טוב, שהיא ניסתה להתחיל איתו." ר.ו. מבין שאמר שהוא חולה כי לא יכל אותו עוזר למישהו או שחשבה שהיא יכולה להעזר בסתם סטודנט או כאילו הוא עובד בספריה, "בין אם פעם עזר לה ושכח או שהיא ראתה למרות שלא יכולה היתה לדעת שהוא עובד בספריה אבל הוא עזר לה הוא מצביע מטה והולך לדרכו כשידה נשלחת לשם. היא שאלה אותו בדרך לעמדת הסידור הראשון, סמוך לגוש הצהוב,