בבית שלא תאבד ריכוז. נגשנו להסתובב קצת. התחלנו להסתכל בספרים. מספיק ארוך כדי שתוכל להספיק להתנתק מכל הסביבה, וקצר מספיק שאלתי אותה מה היא הכי אוהבת. היא אמרה לי שהכל. העיקר שיהיה שאלה אותי אילו ספרים אני אוהב, אמרתי לה שתלוי במצב הרוח. בלי מטרה מיוחדת. נכנסנו, והתישבנו בפינה הכי מרוחקת. היא ובכלל, עשיתי לי חוק - ספרים קוראים בספרייה. אז הלכנו לשם. לעזור. אני הייתי הולך לשם המון. כל פעם שהייתי מצוברח. ממש מופלא. יש שם המוני ספרים וספרנית אחת מיוחדת שתמיד יודעת חשבתי שהיא תסרב, אבל היא דווקא הסכימה. הספריה שלנו היא מקום עוד באותו היום הצעתי לה ללכת לספריה. לחגוג את יום הולדתה. אם רק הייתי מבין רמזים. החמה" היא ציירה לי חמנית כדי לרמוז לי. היא כתבה לי: "מי יתן וכולנו נדע לזקוף את ראשינו לכיוון והוספתי את שמי- גיל. עוד באותו היום קיבלתי ממנה פתק בשיעור. לה "מזל- טוב" ושתהנה בבית ספר. חתמתי לה בסמיילי צהוב החמש עשרה, כתבתי לה ברכה. ציירתי בלונים ופרחי חמניות. כתבתי לי, דווקא נמשכתי אל היופי המיסתורי הזה שלה. ביום הולדתה ואני, שתרבות המועדונים והפיצות של שתיים עשרה לא כל כך נראתה היינו אז