ערך: מנו רפופורט "אולי תסבירי לי, מה רע בתל-אביב?" אני שואל את אפרת, "למה אנשים צריכים להתחתן בסוף העולם?" החיוך של אפרת מצליח לעבור גם דרך קו הטלפון. "אתה סתם מגזים, נו", היא מזכירה לי שנווה-ים נמצאת ליד חיפה, "כשאין פקקים, זה פחות משעה נסיעה". קרן מתחתנת. היא הזמינה את אפרת, וגם אותי, ושידכה את שנינו לנסיעה משותפת.  "אז מה אתה אומר?" שואלת אפרת, "ניסע יחד?" "בשמחה". שבע בערב. התנועה צפונה זורמת באיטיות נינוחה. אפרת ואני נשארים בהילוך ראשון, מקסימום שני, ומתעדכנים באירועי השנה האחרונה: אפרת התחילה דוקטורט, אני התפטרתי מהעבודה.  אפרת היתה בלונדינית במשך חודש ("רציתי להיות שרון סטון, אבל יצאתי שרלילה"), אני נרשמתי למכון כושר. אפרת ביקרה את אחותה בניו-יורק, אני העפתי תוכנית חיסכון על שלושה חודשי תאילנד-נפאל.  ליד שפיים אפרת מספרת לי על החתונה של שירי ודורון, ועל ההריון של שירי ודורון. "זריזים, שירי ודורון", אני מחמיא להם. אפרת מדליקה אורות. "הם כבר לא ילדים, אתה יודע". "את יודעת שאת נורא יפה?" היא מסמיקה. לוח השעונים מספק רק תאורה כחלחלה קלושה, אבל את האדמומית בלחיים של אפרת אני יכול