-סוף- עכשיו : אז זהו... מקווה שנהניתם... מזל! (. כמוני אז הכל הלך טוב, ולא הייתי צריכה לגלח את הראש... ) טקס הסיום, הצהרתי על אהבתי. היה מגניב... כי גם הוא הרגיש נפגשנו כל יום, דיברנו, צחקנו. התקרבנו לאט לאט, ואכן לפני ככה: עד מסיבת הסיום היו שבועיים נכון? אז בשבועיים האלו חח... מה חשבתם שאני לא אספר לכם מה קרה עם האולטימטום? אז -סוף- הנורא בחיי, כמו שאמרתי קודם (. בידידות, וכל אחד חזר לביתו. זה היה היום המאושר בחיי ) ולא צריך לקנות לסבתא שלו תעזור לי... זה משמיים! (. נפרדנו והתפללתי שעד אז מצב הפנים שלי ישתפר ) אולי המשחה שהוא היה "אוקי... הצעת לי כ"כ יפה שאני לא יכולה לסרב..." אמרתי לו, מזה, אני לא חושב שהייתי צריך לבקש את אישורה." אמר בלב שלם. "לא... אל תדאגי. אני ומעיין כבר לא ביחד. לא הסתדר. וחוץ העניין יתבטל. בתקווה שלא יגיד שהוא באמת צריך לדבר איתה קודם, ושאולי כל "אתה לא חושב שמעיין צריכה לדעת מזה קודם?" שאלתי בפחד, החבר'ה עושים על האש אצלי בבית. בואי, יהיה כיף." וכדי שתאמיני לי, אני מזמין אותך לבוא איתנו, לאחר הטקס. כל שוב ושוב כדי להיות בטוחה שזה אמיתי. "אני מקווה שתסלחי לי,