הצלחתי לעמוד האמיתי שייחלתי שיגיע, החלטתי שזהו, אני לא נותנת יותר לאף אחרי שגמרו אותי, וכבר לא נשאר לי מה לתת בשביל המגע והחיבוק החיבוק והמגע שרציתי ואהבתי כל כך. אז החיבוקים הפסיקו לבוא. אז נשברתי. נתתי את כולי בשביל לא הסכמתי לתת את כולי בשביל המגע והחיבוק שכל כך רציתי. אבל ולא הסכמתי. הסכמנו שנלך לאט, אבל אז הם דרשו יותר ונפרדנו. לי טוב. יותר מאוחר, חיבוק כבר לא סיפק אותם , הם רצו יותר. עם הכי הרבה חברים בנים.  ובגלל זה גם תמיד חיבקו אותי, והיה את זה. הרבה בנים רצו להיות חברים שלי, בכיה א' הייתי הילדה אבל אצלי זה בכלל לא היה ככה. תמיד אהבו אותי, ותמיד אמרו לי אחד לא אמר להם שהוא אוהב אותם. נובע בדרך כלל בגלל שבבית הם לא קיבלו מספיק חום ואהבה, שאף לנו מה גורם להם לרצות כל כך הרבה מגע ואהבה. הוא אמר שזה פתוחים. המחנכת הביאה מישהו שהוא מומחה לדברים כאלה, שיסביר עושה להם טוב. לא על אנסים, אלא על סתם אנשים שהם יותר פעם, דיברנו בכיתה על אנשים שאוהבים מגע, לגעת באנשים, שזה עוברת מאחד לאחד ודורשת ממנו את החיבוק, את המגע. תמיד הייתי מחבקת את כל הילדים בגן ובבצפר יסודי. ככה הייתי,   בלי