הלבנה של בית החולים ואז את אמא שלו יושבת לידו. "גוגילה שלי, התעוררת סוף סוף! אתה לא יודע איך הבהלת אותי!" הוא ראה את ידיו החבושות וחש כאב בפניו. "אמא? מה קרה לי?" אמא שלו שתקה רגע אחד ארוך ואז אמרה "גוגו, עדיף שלא תשאל". גוגו רק זכר את העיניים מוכות הטירוף של מימי. לא היה לו מושג מה קרה לו אחר כך. "אמא. אני רוצה לדעת. זכותי." אמא שלו נאנחה ואז אמרה "חשבתי ששנים של אימונים בקפיצה על חבל יפתחו לך כמה שרירים, אבל מסתבר שלא. איזו משוגעת שברחה מבית משוגעים ומחפשים אותה כבר חודשים תפסה אותך והרביצה לך. זה מה שקרה. אתה יכול להסביר לי את זה?" גוגו נזכר למה הוא עבר לדירה משל עצמו, ולמרות שתמיד דגל בלומר את האמת, הוא לא העז לומר לאמא שלו שכבר שנתיים וחצי הוא לא הוציא את החבל מהבוידם. רק דבר אחד עניין אותו. "מה עשו לה?" שאל בשקט. "מה אתה חושב? תפסו אותה והחזירו אותה לבית משוגעים! מסתבר שהיה לה מה שנקרא שוקומניה-דיפרסיה. זו מחלה נדירה מאוד. אמרו שמישהו ידע על הבריחה שלה והביא לה שוקו כל הזמן. מה אתה אומר על זה, גוגילה? אלוקים ישמור, איזה מין אנשים יש במדינה הזאת..." לאחר שבוע בבית החולים שחררו את