של גווית אהבה אבודה האוויר האפל מלא בריחות לרגליו שרידי שעווה בפמוט גווע להטו של פתיל החושך נותר אחריו ולאור נר צופה בגבו מתרחק והוא אוסף חפציו היא קוראה את הסוף במבט האטום והשקט כאבן יחצוץ שפתיו ככווית קור על לחיה עיניו כבויות מניצוץ הוא נכנס. צעדיו כבדים כליבה מותיר בפניה עקבות וכאב צורב של שלהי אהבה והיא עטוית תקוות השעות נמסות אל להט להבה בעיניה דוק של דמעות והיא מחכה לצעדיי אישה ממיס שעווה של דקות