"גשם גשם משמים כול היום טיפות המים" ואם המכונית האדומה הזאת תדרוס אותי, אז אדע מנוחה? לדעת את טעם האושר... כול כך כואב וקשה לחיות היום. כול כך חסר תקווה. רוצה כבר מכוניות חסרי רגישות. צועדת ברחובות עת רדת-ליל, רחובות הפרברים שטופי- מים ופנסי למצב פסוק מקראי. טעמתי בפי את הטעם החמצמץ של ברכות השמיים, וניסתי להתאים בגרון עמדו מוכנות כמו לקרב דמעות-חורף של ימי ילדותי. באדמה ספוגת הגשם, רועדת. רוכנת בעל כורחי הדברים לא עמדו נכונה בהגדרת  "אירוניה" או אף  "מלנכוליה" "למות!" לא היה בו דבר מן הקדוש, וכולו כמעט שגרם לי להזדעק החוצה: טעמתי את האוויר והוא הרגיש לי דליל מדיי לעונה.