ראשון מסוגו בארץ והן בהיותו מנוהל בסגנון, שאינו מוכר במקומותינו." אימי לא איבדה את עשתונותיה ובקור אופייני היא סטרה לאימה סטירה אחת ועוד אחת, מה שגרם לסבתי לאבד את שיווי משקלה ולצנוח על השטיח, לא לפני שראשה נפגע מכוננית הטלוויזיה. דודתי זינקה אל סבתי בבהלה. בתחילה הייתי בטוח שהיא מתה. היא לא זזה ממקומה. גם אימי לא זזה ממקומה. אני לא זוכר מה בדיוק צעקתי לעברה, אבל לא חסכתי בקללות ובגידופים קשים, שאין מטיחים באם, בדרך כלל. היא איימה עלי, שאם לא אתיישב בדממה היא תנעל אותי בחדר עד להודעה חדשה. היא דאגה להסביר לי, שהגיל שלי והמדים שלי אינם עושים עליה כל רושם, ושאני לעולם אשאר הילד שלה... בינתיים התאוששה סבתי. דודתי סייעה לה להתרומם והן הלכו לעבר חדר האמבטיה. הקפתי את השולחן והתקרבתי אליה. עמדתי קרוב אליה ולראשונה בחיי הסתכלתי עליה מלמעלה. שאלתי אותה אם היא מוכנה לחזור על דבריה בקשר לנעילה בחדר... היא לא נתנה לי הזדמנות. במקום לעמוד מולי ולהקצין היא פתחה את התיק שלה ובחיטוט עצבני שלפה חפיסת סיגריות. היא הדליקה סיגריה, הפנתה אליי את גבה ואמרה בקול מתנשא משהו כמו 'שתוק כבר בועז. אני מתאפקת לא