לפני 3 בלילה. ואני מתחילה לחשוב שאולי אני פשוט מפונקת וישנה כל הזמן. אולי בגלל זה אתה גם מתרחק ממני ושותק כל כך הרבה... לפני יומיים התקשרתי. אתה בשיחה אחרת ואני שומעת רק את הצפצוף המעצבן של הטלפון. אחרי שאמרת שאתה רוצה להיות קצת לבד בהודעה ההיא, אתה בטח לא רוצה לשמוע ממני יותר. גם אין לי סיבה להתקשר, הרי את כל הדברים שלי כבר לקחתי. השיחה הברוטלית הזאת כמובן לא נגמרה טוב. אנשים לא יכולים להשאר ידידים אחרי מערכת יחסים. אני לא מאמינה בזה, זה לא עובד ככה. ושוב עולה מולי אדם מגעיל, ברוטלי, אגואיסטי, ממש כמו אז בהתחלה. ואני רק תוהה לעצמי כמה עוד אוכל להמשיך לפגוע בעצמי, איך יכולתי להתאהב בך? היום צריכה להכאיב לעצמי על ידי שיחה איתך. צריכה להכאיב לך על ידי נוכחותי. צריכה לדעת שהרגשת אליי משהו פעם. לא מאמינה שהייתי כל כך מטומטמת שנה שלמה, ואתה מכחיש הכל כמובן. עדיין צריך להיות לבד, עדיין לא יודע מה קורה איתך. "אני לא הולך לאכול ממך את החרא הזה...". אני משערת שהצלחתי להכאיב. אולי הגיע הזמן לחזור לעצמי. אולי הגיע הזמן לפתוח עיניים למה שהייתי כל כך עיוורת אליו. אולי הגיע הזמן להפסיק להשלות את