הארי אכל מעט, ומייד נאלץ לבלוע כפית של שיקוי לשינה ללא אוכל נורמלי. דמבלדור הלך, ובמקומו הגיעה מדאם פומפרי עם מגש עמוס בכל טוב. הארי הביט בו לרגע, מנסה להבין... ולבסוף הנהן. מרגיש הרבה יותר טוב, אפילו יותר משאמרת, הלא כן?" "מדאם פומפרי תשחרר אותך" קבע דמבלדור "אני רואה שאתה כבר "כ-כ-כן... אדוני... אם ישחררו אותי..." "תוכל לגשת למשרדי אחר הצהריים?" שאל דמבלדור. "אז...?" מלמל הארי. "אך אין זה הנושא עליו באתי לדבר עמך, הארי" אמר דמבלדור. "מה?!" נדהם הארי. מאלפוי קודח מחום ומחוסר הכרה, הוא נעקץ על ידי עכביש" אמר דמבלדור כשהבין שהארי אינו מתכוון להמשיך לדבר "והאדון "העלמה וויזלי ישנה במיטתה, והיא ככל הנראה תשוחרר עוד הבוקר" השתתק. "אממ... יותר טוב..." מלמל הארי "ומה עם ג'יני ו..." הוא "איך אתה מרגיש, הארי?" "ב-ב-בוקר ט-ט-טוב, פרופסור" הוא התנשם מעט בכבדות. השידה שעל ידה. הארי מיהר להתיישב במיטתו, מגשש אחר משקפיו שהיו מונחות על "בוקר טוב, הארי" חיוכו האבהי. כשהתעורר, הבחין בדמבלדור יושב על יד מיטתו ומחייך אליו את עיניו נעצמו, והוא שקע בשינה נטולת חלומות, עד אשר עלה הבוקר. הארי פתח את פיו