עיני כהות כבר לא רואות כמעט דבר  הלב כבד  כמו עופרת הצוללת למי התהומות נמשך לחומריות  אני כבר לא מרגיש דבר  כבר לא מביט אל על  לשמים הגדולים שם התקוות  בקושי רואה מה שמולי ניצב לבדי, בחושך הסוגר עלי  וליבי כבד כחרב החדה  אלפי שנות נמצא בכעסו החמוץ על כל דבר  כמו צוללן המורגל לחושך התהומות  עיני כבר רגילות לאפלה  נגה  עד מתי  הלב דואב ביסוריו  הרבים ועליך  כבר לא חושב