המשך בפרק הבא... - זה מעייפות, אבל העיניים עצובות, אני רואה את זה עליך. - זה סתם מעייפות .)התחמק( - לא קשה, יש לך שקיות חומות מתחת לעיניים. - כיצד הבחנת בזה? )שאל בפליאה( )לאחר 5 דקות( למה אתה עצוב? - כבר חוזרת. )הולכת לטפל באנשים שהגיעו זה עתה להזמין קפה( - אין על מה, אני רק אומר את האמת. - הו, תודה לך. )בחיוך מסומק( )בקול גברי( מה זה משנה מאיפה אני? עומדת לפני נסיכה וזה מה שחשוב כרגע?! - אני... שאלה מסובכת. )לוגם מספל הקפה ולאחר מכן מביט בה.( - כן, זה נחמד - עבודה קרובה לבית, מהיכן אתה? - קרוב, איזה כיף. - כן, אני גרה ממש שני בתים מפה. - את מהאזור? לקראתה, "אנה", השיבה ושלחה ידה עם חיוך עדין ומבט שובב. מנקה כוס מאבק. "הבנתי, נעים להכיר, פיטר", שלח את ידו "לא, אני כבר חודש פה, אבל אלו לא השעות שלי", ענתה בעודה "את חדשה פה? לא ראיתי אותך אף פעם", שאל הבחור. אנה הגישה לו את הקפה עם העוגה שביקש. אתה תתקרר", דאגה אנה. "זה בסדר, אני רגיל", השיב כשבזמן הזה "מיד יהיה מוכן, אולי כדאי שתוריד את המעיל? הוא נורא רטוב, "קפה רגיל... ואם אפשר איזו עוגה", ענה הבחור. "מה תרצה להזמין?" שאלה אנה בקולה