הכיתה. עוזי היה הילד הכי יפה בכיתה, הכי מוכשר עוזי ואני לא גמרנו את זה יפה ייגמר, נגמור את זה יפה". צורב לי בעיניים. בפול ווליום מהרדיו את "הבטחנו זה לזו, ברגע של חולשה, שאם זה האוטובוס. מישהו מלפנים מתחנן שיפתחו חלון. שימי תבורי מיילל האחורי. כל המעשנים יושבים אף הם במושבים האחוריים של מתיישבת בספסל האחורי שהרי כל הגזעיים, כידוע, יושבים בספסל הנה אני בת אחת-עשרה, עולה בגאווה לקו מספר שתיים הביתה. אני הפוגה של באך, אבל גם לא ידעתי לאן זה ייקח אותי. זה ייגמר, נגמור את זה יפה". לא באמת חשבתי שישדרו מרמלה את שימי תבורי מאנפף אלי את "הבטחנו זה לזו, ברגע של חולשה, שאם עוד ערוצים למעט גלגל"צ(. ולרמלה ושלוש דקות להדליק טלוויזיה )שבעצמה לא ידעה שיש לה לקח לי דקה להבין עם מי אני מדברת, שתי דקות להבין מה לי אמא שלי מעברו השני של הקו. עדיין לא למדה לומר "שלום".