שראיתי אותך לא האמנתי. לא האמנתי שהבן שלי יצא בדיוק כמוני. גם אני הומו, בני, אבל הוריי התנגדו. בכל פעם שהייתי הולך לעבודה? או רב עם אמא שלך? הייתי נפגש אתו. אני מצטער, בני, אפילו אמך לא ידעה זאת. ואז איבדתי אותו, כי היה נמאס לו להיות צלע שנייה. וכשהוא עזב? ספרתי את השנים... עד למותי. אל תיתן לאף אחד להפריד אותך מהאהבה שלך. במעטפה זו יש כרטיס, תיסע רחוק, תברח. תהיה מאושר. אני אוהב אותך, אבא." עיניי התמלאו דמעות. לא האמנתי. באתי הביתה, ראיתי את אמא. עומדת שם, עם המבט הזה שבעיניים שלה. היא לקחה את המזוודה עם הבגדים שלי והעיפה אותי. לא היה אכפת לי מכלום. רק מלמלא את החלום של אבא שלי. והיינו יחד, ואנחנו עד עכשיו ביחד. אני ואהובי. ואם יום אחד תגיעו לביתנו... תראו על הדלת... "פה גרים שני אנשים, שהכי מאושרים בעולם".