בנפשה שאוכלה האם מישהו יוכל להבחין דרכה תהתה בלובשה שמלת כלולותיה נוגעת אל אותה יד מרושעת של ברה שהעז לחרוך תוכה אל אותו בן עוולה שרפה תומתה בהם דמות מטושטשת תווים ימים רחוקים נדדו אל ימי עלומיה נישאות על כנפי זכרונותיה מחשבותיה מסרקת זהב שערה בעומדה בחדרה ר.א.