את התוכנית ישבנו במסעדה, מצקצקות בשפתינו על כל ביס שלקחנו מהפנקייק במזג אויר קר כל כך. אותו בפעולה, כי כמו שציינתי קודם מעולם לא הייתי בניו יורק שהשקיפה על מגרש ההחלקה על הקרח המפורסם, שלראשונה בחיי ראיתי המקום הנבחר לארוחה המפנקת הייתה המסעדה שמתחת למרכז רוקרפלר אבל הרבה סירופ מייפל. שהגיע הזמן לארוחת בוקר אמיתית, משהו בסגנון פנקייקס עם הרבה, כדי כך שכבר לא יכולתי להדליק סיגריה בעזרת המצית, החלטנו אחרי כשעה של צעידה, שבה כבר איבדתי את התחושה באצבעותי עד פעם נעצרנו בכדי להצטלם בשלג שנערם לו בצידי השביל שבו צעדנו. הלכנו שלובות זרועות, כמו זוג מאוהב בתחילת מערכת יחסים, ומדי שיכולתי לעשן כאוות נפשי, בלי לראות  מול עיני את שלטי ה - היתרון הכי גדול שראיתי בתחילה בטיול המקפיא ישבנים הזה, היה במינוס אינסופי של מעלות בחוץ. אבל הקור העז לא עצר את שתי הצעירות המשוגעות שהחליטו לטייל ההומלסים מצאו פינה חמה להסתתר בה. שפוי בדעתו בילה בקור הזה בביתו מול האח החמים, אפילו מיותר לציין שלא ראינו נפש חיה בסנטרל פארק, כי כל ניו-יורקי פארק. ראשון, אנחנו נבלה אותו כמו כל הניו-יורקים בטיול בסנטרל שכמו שברומא