הפנים. שתיקה ארוכה שררה בחדר, והאריכה את הרגע הזה יותר ויותר. "גם אני... כבר תקופה ארוכה.. מאוד... מאוהבת בך." "נו, תגידי." "אני... אוף." "מה?" "לא... אתה לא מבין..." "אני יודע הילה... גם אני לא תיארתי לעצמי שזה יקרה..." "אני לא מאמינה..." התחלתם לצאת." מזמן הדחקתי את זה. הבנתי שאני מאוהב בך רק אחרי שאת ואמיר "ממתי?" הוא חשב מעט. "מאז שראיתי אותך בים, אבל מאז ועד לא "אבל... ממתי?" "זה מה שאמרתי." "אתה מאוהב בי?" "מה לא מובן בזה?" "אבל... אני לא מבינה..." הוא חייך. "הילה אל תעשי צחוק..." "אבל... מה?!" "נו?" "שמעתי." "לא שמעת?" "מה?!" "אני... מאוהב בך." "מה? אני לא מבינה." מזה." "לא... לא הילה לא התכוונתי ככה... אני אוהב אותך יותר... "זה מה שרצית להגיד לי? אני יודעת. גם אני אוהבת אותך!" "אני... אוהב אותך." "נו? דבר!" "הילה אני... צריך להגיד לך משהו." "אלעד? תענה לי." הוא לא הצליח להביט לי בעיניים והשפיל מבטו. מתרחק. אני לא מוכנה לאבד אותך שוב. יש סיבה לכל זה?" "אלעד." לקחתי לו את היד. "אני מרגישה שאתה מתחמק ממני, הזמנתי אותו אלי והתיישבנו על המיטה. אני לא שותקת, אני לא יכולה להרשות לעצמי