הסתכלתי עליו, אבל העדפתי לשתוק. אהבתי להקשיב לקולו המתפאל לעולם עוד יצירה מופלאה. לעצמו עד כמה שהוא גאה בילדים שלו. עד כמה שהוא שמח שהוא הביא מכל הכיוונים ובדק שיצאתי מושלם. הוא חייך חיוך ענק ומלמל שער אפור שרוכן מולי ומתפעל. הסתכלתי עליו כשהוא הסתכל עליי בפעם הראשונה שפתחתי את עיניי, ראיתי מולי איש גדול כזה, עם אשר אסף במשך שנותיו זכרונות רבים, נזכר יחד איתנו... שממנו נופל החוצה צעצועינו האהוב ומתחילים להזכר, והצעצוע, איתם שיחות נפש. ואז, אחרי שנים רבות, אנו פותחים את הארון האהובים ביותר ומפסיקים לשחק איתם, להוציא אותם לטיולים ולנהל במשך השנים, בזמן שאנו מתבגרים, אנו מזניחים את צעצועינו אותם בכל סודותינו והופכים אותם לחברנו הטוב ביותר. כילדים, אנו לוקחים את הצעצועים אתנו לכל מקום. אנו משתפים מרהיב עין או אפילו מכונית חצי מתפרקת.