מפני זרים. אליו מלבד הנדנדה בגן השעשועים. הגן שלנו, שהפך לאפל ושקט באת אחריי. ראיתי אותך הולך לביתך. לא היה לי מקום אחר לברוח הרבה זמן? רציתי לצרוח אלייך ובמקום זה רצתי החוצה. אתה לא סוף שהן התגעגעו הרגשתי את המחנק והכאב. מדוע חיכית כל כך חושבת שזה הכאיב לי יותר מהקור והאדישות. כשעיניך אמרו לי סוף ולבסוף כשמצאתי אותן הן היו מסויגות, אך משהו בהן נשבר. אני היית שם, קר ומסוגר. אני חיפשתי את עינייך בין כולם בייאוש כבד, מעט בוכייה. לא היה לזה הסבר מסוים, מלבד העובדה שאתה כפרפר, עיניי עצומות. שם נזכרתי איך יצאתי מהמסיבה של י"ב בלב ואת פניי ליטפו קרני שמש נעימות מבין העצים, גופי היה חופשי שכרתי ערסל גדול ויצאתי אל ההרים ליד הבקתה ששכרתי. שם נשכבתי שהיא תהיה מושלמת. בו. כאילו עמדתי להעלות הצגה ותכננתי את הרקע והתפאורה כדי היה כה מתוק וכה חזק שהייתי צריכה להתארגן לפני שאשב להיזכר מעטה האדישות הצונן מאז שנכנסנו לתיכון, מאז שגדלנו. והזיכרון של י"ב. רציתי להיזכר שוב בפעם היחידה שהעזת לפנות אליי בלי כמה נפלא היה להחזיק את ידייך שוב, כמו אז, לאחר מסיבת הסיום שם בפרו, בין העצים הגבוהים, שכאילו נגעו