היית משער מאדם בדמותו. מעיל הגשם הארוך שלו התנפנף לכל הכיוונים והוא נראה כאדם אחוז תזזית.  לא הבנתי למה הוא רץ, אבל החלטתי שאני רץ אחריו ומגלה מה קורה. הייתי בחור אתלטי יותר ממנו ולמרות שהמצלמה הייתה עלי הצלחתי לשמור על מרחק קבוע ממנו ואף להדביק אותו במקצת, אבל לא הצלחתי לתפוס אותו ממש וכעבור מספר דקות ריצה הגענו לגבולה של כריסטיאניה. שם הוא הסתער על מונית ונעלם לתוכה. ללא לחשוב רגע נוסף הסתערתי גם אני לתוך מונית והמרדף החל. הוא נסע לכיוון צפון ואני התריתי בנהג המונית שלי שלא יעז לאבד את המונית שלפנינו. נסענו בעקבותיהם דקות ארוכות עד שהגענו בסופו של דבר לאזור בו הוקם לאחרונה הגשר שבין קופנהגן למאלמו שבשוודיה, היכן שנשפך נהר הפייבלינגה אל הים. סמואל ירד מהאוטו והמרדף הרגלי התחדש. בסיומו של המרדף הכושל, המתין לי סמואל בפנים מובסות כשלגבו שורת הסלעים החוצצים את העיר מן הים הסוער. זה היה מבוי סתום. הוא הרים את ידיו מהגוף לפנים כאילו הוא מסוכך על עצמו מעין הצלולויד. גם אני הפסקתי לרוץ והתחלתי לצעוד לעברו בצעדים איטיים, מושך את הרגע הקולנועי ומתכן את שיחתי איתו. אלא שהדברים לא קרו בהתאם