שכאלה שבאים והולכים  אתה מתנדנד מתכרבל בחלומות עד מעל הראש זרוע מפלצת וזרוע מלאך אתה מתנדנד. אני פצצה של דינמיט ואבק-שריפה אני שעון מתקתק פי חתום בחותמת שעווה עקרבים מיקרוסקופיים בתוך דמי אני רוצה לחפור בור מספיק עמוק בשביל להיעלם התקרה עקומה ומלאה חורים צל של מלאך המוות על הקיר שלי דומם במיטה אוכל את הלב חתיכות נתחים אני עוצם עיניים ופורח מהגוף והמוח שלי נושך את השפתיים, מחניק כאב אני פצצה שיש מי שטוען כל פעם מחדש, בעוד אני עמל לנטרל בואו מלאכי שמיים והקיפו אותי בטבעת שומרת את דמי מקיזים בכל לילה המחשבות רצות, אני לא מצליח להירדם. עם עין אחת אני מביט לאספמיה צריחים מתנדנדים ברוח לבנים-כסופים כמו שנהב וצבא של אבירים לבנים מסדר עשוי ללא חת למרגלות הארמונות הגדולים - מעיינות גועשים מים בלי הגבלה, חיים בלי הפסקה דגל לבן על ראשי הצריחים, דגל של כניעה, אך אבוי אם תופר השלווה אני הולך לאספמיה יש שם צמחייה מוריקה ירוק השלווה סטרילית הסדר מופתי האנשים שפויים וחברותיים חגורי חרב ושריון, וצלולים כל מה שצריך לעשות, זה לטפל בסוסים.