לא באמת היה אכפת. חיוך מזויף עם גומות, שלא הגיע לה לעיניים. היא לא הייתה שמישהו יתעניין, היא רצתה להישאר לבד, להיות לבד, ולכן חייכה להתעניין )בנימוס כמובן( עד שתגלה מה קורה. היא לא רצתה תקופה לא קלה, ואז למען הסקרנות החולנית שלך אתה תמשיך מתעניין יותר מדי- זה קורה רק כשאתה מסוקרן לגבי מישהו שעובר התעניין, לא שאל שאלות. כשאתה חושב שלמישהו טוב בחיים אתה לא חיילת מוכשרת וצייתנית, בדיוק כפי שהם אוהבים- ולכן אף אחד לא כייפית, מתי קצת לשחק משחקים. היא הייתה ילדה טובה- ובצבא משחקי החברה האלה, ומתי לחייך במבוכה, מתי להיות רצינית, מתי המבויש על הפנים שלה היה מזויף. היא ידעה לשחק טוב טוב את כולם החמיאו לה על הגזרה, על הירידה במשקל- אבל החיוך באופן משמעותי בפעם הראשונה בחיים שלה. היא חטפה משהו פה, משהו שם, צללה לתוך התפקיד שלה וירדה במשקל זמן להשקיע בזה את המקסימום וגם להתפנות ללוקסוס של האכילה. רעבה. התפקיד שלה דרש ממנה מחויבות ואחריות רבה, ולא היה לה היא התחילה להקטין בארוחות ובסופו של דבר היא גם הפסיקה להיות הענשה ושנאה עצמית של הגוף שלה ולא יכלה לצאת ממנו. אבל אז הקטינה בארוחות וזללה ממתקים.