בנינו לנו גיהנום. לראות על הפנים של כולנו. רק עכשיו התחלנו לקלוט את זה. כרטיס הלוך. את החזור איבדנו בדרך. אי אפשר לצאת מפה, אפשר תקועות שם בפנים. כבר מתים. אין דרך חזרה מפה. גם כשאנחנו בחוץ, המחשבות שלנו האכזר שציירו לנו בשניה שנולדנו. מצד שני, מודעים לזה שאנחנו אחד גאים בעצמנו, הרי עשינו פה משהו טוב. לא נכנענו למסלול מחייכים מרוב שלא טוב. קולטים אחד את השני מזווית העין - מצד לעולם, העצב הזה. כמה נוח. כמה טוב לנו פה. שיכורים מכאב, כמו נצח, בלילות, כמו נרקומנים, אנחנו באים לפה. שלא יגמר לנו מחר מישהו יבוא ויוציא אותנו מהעולם המטורף הזה. כל יום נראה שלום. איבדתם אותנו לנצח. אנחנו מחכים,ממשיכים לחכות. אולי לא קונה את זה. אף אחד מאיתנו לא קונה את זה. ופריחה רוחנית, שגשוג נשגב שאף פעם לא היה פה... בולשיט. אני כל כך עוד הייתי קונה את המראה הזה, שרשרת של דיבורים על אושר היצורים המהירים נראים מאושרים, אם לא הייתי מכירה אותם טוב כל כך אטומים? איבדתם אותנו לנצח. אנשים יתומים מאושר. אפילו לא מביטים בנו. סתם מתסכלים,דרכנו. איך הם יכולים להיות הזה. טורחים אפילו לעצור ולשאול אם אנחנו נהנים מהחיים על