נו טוב, מי עוד כבר אפשר להאשים... עונות או בכל גורם חיצוני אחר. קשה להודות בזה, שהבעיה הזאת נמצאת אצלך ולא טמונה בשינויי זה לא מזג האויר וזה לא כלום. זאת אני. פשוט אני. כמה שזה לא נכון. כמה שזה כל כך לא נכון. והשורה הזאת חוזרת וממשיכה כמו תקליט שבור כחצים למטרה. אני ממשיכה ללכת. בראש מתנגן לי השיר של גארבג' אני יוצאת החוצה. הטיפות הזעירות מפלסות את דרכן ופוגעות בי, הגשם, אולי זה יעודד אותי היום. ירד גשם... טוב, אז בעצם מזג האויר לא ממש צפוי. עדיין אקום ככה בבוקר, אעשה את אותם הדברים. רק שאז אולי לא ולהצביע בדיוק על מה שיקרה מחר, מחרתיים ובעוד שבוע. אני ללא תכנון. בעצם- הכל מתוכנן מראש. אני יכולה עכשיו לבוא אני קמה, מתלבשת ומתארגנת. הכל נעשה כמו רובוט, בלי מחשבה- עונות או בכל גורם חיצוני אחר, כמו שהיית רוצה להאמין. קשה להודות בזה, שהבעיה הזאת נמצאת אצלך ולא טמונה בשינויי מושפעת ממנו. עצמי. סתם- ילדה שאהבה את החורף, עדיין אוהבת- רק שלא ממש אז זה מה שמעציב אותי- לחזור לעולם האמיתי הזה. לחזור להיות נראים מושלמים מבחוץ. רק גורם לך להבין כמה שהחיים שלך דפוקים ומשעממים, גם אם הם הבעיה היא