לעזור לכן לעבור הביתה, במילא אין לי יש לו חיים משלו אל תציקי לו". "חווה אל תהיי אגואיסטית, את לא יכולה להטריח את אלי כל הזמן, ללוות אותנו הערב אתה מוזמן" אמרה חווה, "ההתרגשות של הימים האחרונים הזיקה לה, אם תרצה לעשות, תקווה צריכה לנוח ולא להתרגש מידי, זה מזיק לבריאותה" "לפי התחזית, היום בערב תקווה חוזרת הביתה, אין יותר מה "מה התוכניות שלכן" שאל אלי. לחיות אותו טעים יותר" ואכלה את כל הדייסה. "נכון מאוד" הוסיפה תקווה "כמה כבר נותר לי לחיות, אני מעדיפה ענה לה "אסור הרבה דברים, החיים קצרים וממה שנשאר לנו צריך ליהנות". "אבל אסור לה לאכל חמאה!" אמרה חווה בהתרסה. טעימה". ביקשתי במטבח שיתנו לי כף חמאה, קצת קינמון וסוכר, והנה דייסה פתחה פה ובלעה את הדייסה. "ואוו זה טעים מה עשית?" סך הכל והגיש כף גדושה עם דייסה לפיה של תקווה. תקווה כמו ילדה טובה כעבור עשר דקות חזר. "כעת תוכלי לאכל אני מבטיח לך שינעם לך". אוכל אוכל טפל כזה, אני מיד חוזר". הוא יצא עם צלחת הדייסה . הדייסה שתקווה הייתה אמורה לאכל. "היא צודקת גם אני לא הייתי כעוסה מדאגה לתקווה. אלי התיישב ליד המיטה לקח את הכף וטעם את תמות מהסרטן היא