פוצעים" זעקה ונמלטה מהחדר בוכייה.   "אינני אחראית לרכילות מפי חברותיך , שעמדתן כלפי ידועה ומוכרת לי מאז מתמיד"... מילים אילו לוו את טליה בבריחתה מחדר המנהלת. חודש חלף וחופשת פסח הגואלת הגיעה.   בתחילת השבוע הראשון ללימודים לאחר חופשת הפסח זומנה טליה לשיחה עם מפקחת ביה"ס  מטעם משה"ח. המפקחת היתה מעורבת בנושא, ואף זימנה עצמה,  כזכור, לשיחה בפני מורי  ביה"ס, כפי שסוכם עם דליה המנהלת.   השיחה נפתחה ע"י המפקחת בהבעת צער על אשר אירע בביה"ס, והסתיימה בהצעת  פרישה לטליה בתום שנה"ל. "כמובן, הוסיפה המפקחת, הוגשה מועמדותך ואושרה על ידי לפרס חינוך, שיוענק לך בטקס השנתי הקרוב".   "אין לי   ספק,  בתרומתך ובהצטיינותך כמורה במשך השנים הרבות,  אך הגיל עושה,כמובן, את שלו. הלא כך?"     דממה.   "מי הציע את פרישתי"?    דממה.   בשנה שעברה ,נזכרה  טליה  ,   פרשו כמה מורות  אחרי קבלת פרס החינוך, וביניהן חברתה הטובה.   השבר ... הרהרה בליבה... איזה  משניהם?! "נתראה בטקס?!" ירתה המפקחת בקומה, צועדת לעבר הדלת כמסמלת סיום השיחה. "כנראה, אם השבר לא ימנע ממני".   יצאה מהחדר.