במישהו שרק עכשיו הכרת, ותוך שעה כבר לראות בעיני רוחך לטלפון ממישהו שהבטיח שהוא יתקשר ומעולם לא קיים, ואיך זה וכבר שכחתי כמה פגישות עיוורות הן דבר נורא, ומה זה לחכות הזה, היה ברור שאני כותבת על זה למרות שאני לגמרי לא בענינים, בנושאים שבינו לבינה, וכמו כל האחרות שכותבות טור אישי בנושא קבוע באחד ממוספי סוף השבוע. ובטור הייתי מהגגת כל מיני דברים של לימודי דוקטורט, ואני הייתי כבר מפורסמת והיה לי טור אישי בית מניאק, והיה לנו כלב לברדור צהוב ושובב, והוא כבר בעיצומם וגרנו בדירת גג שכורה ליד ככר מסריק, עם קירות מתקלפים ובעל במוח כבר היינו שלוש שנים ביחד ונשואים ואני הייתי בהריון, אף פעם לא היינו ביחד, אבל אצלי במוח היינו ממש ביחד. אצלי הביטוי 'נפרדתי ממנו' לא ממש הלם את מה שקרה במציאות, כי בעצם יומיים אחרי שנפרדתי מרועי, או יותר נכון, מהרעיון של רועי. בפעם האחרונה שמזכירה באוניבסיטה גרמה לי לבכות, זה היה מעורער הזה, לפתוח אצלי את ברז הדמעות. המזכירות באוניברסיטה, שכל החברות בה מחזיקות בכוח הבלתי עובדה שעד עכשיו לא ראיתי עוד קבוצת אוכלוסייה בעולם, כמו השיר "אמא אמרה לדני", אז זה לא שאני קשוחה או