יושבים, קמים, יושבים. אחרי בערך ארבעה שהוא התקרב חצי היו מתיישבים בחזרה מדוכדכים. זה כפר הפך על שפת המדרכה ומחכים שיתקרב כדי לראות את המספר שלו. אחרי והתרבו האנשים. כל פעם שהציץ אוטובוס באופק כולם היו נעמדים בערך, ומשמאלי ישב איש שהחזיק תינוקת. או תינוק. מסביב הלכו התיישבתי על המושב הפנוי בתחנה. מימיני הייתה אישה בת חמישים "תודה." "לא. תעלה על 9." האוטובוס הזה מגיע למרכז העיר?" שאלתי את הנהג. "שלום." "שלום."