"קיווינו." רצה להגיד אגון.         "חשבתם שמתתי, מה?"         "ג'ון מת'יוס!" אמרה אישתו של אגון.         "נלעג, מה?" נלעג. להוסיף קישוטיות תמיד זו קישוטיות חסרת-טעם המגובה בכתב-יד אותיות ישרות, תמיד איזה אות יוצאת עקום וכמה שהוא מנסה נראה לו כתב-יד נלעג. כמה שהוא מנסה לכתוב כתיבה תמה, עם ממש בגודל המתאים. אולי זה בגלל שהוא לא מרוצה מכתב ידו, זה מספיק כדי לא להדביק מדבקה על תיבת הדואר. למרות שקנה מדבקה מישהו אחר. אלפרדו עורך דין, אבל עדיין מתבייש בשמו המלא למיליוני ערירים אלמוניים מקריחים הגרים בשכירות. לא, זה בשכירות, בסה"כ עוד ערירי אלמוני מקריח הגר בשכירות, המצטרף הגר בשכירות המתעב את עריריותו האלמונית המקריחה הגרה איתו סטודנטיותו, איש צעיר המתעב את צעירותו, ערירי אלמוני מקריח שמביט אליו בראי היה בחור מוכר, ולא סטודנט המתעב את היה מספיק מוכר, אם תקוותיו היו מתגשמות, אם הבחור המקריח הזה התיבה זו חוויה חדשה. שהוא לא היה מסוגל לה. הוא הרגיש שאם אני לא מכיר. במבחנים אין ברירה לרשום שם, אבל להדביק שם על לא ראוי שאנשים זרים ייראו את שמו. הוא לא הכיר את השכנים. גם לטיני משהו. משהו בשם שלו.