בנידון... ואין סוף לטירוף הזה, וזה לא יגמר עד שאני לא אעשה משהו אבל ככה זה, הגברים בוכים בלילות... אין לי דמעות. אף אחד לא ראה אותן. אולי פעם-פעמיים בכל חיי. ורק אני יושב, כותב את זה ובוכה, ואף אחד לא רואה... אין, אף אחד לא אוהב אנשים מבואסים... לא בסדר או דפוק או משהו אחר... כי אסור בעולם הזה להיות מבואס. אם אתה לא מבואס, סימן שאתה יתקרב - אנשים מפחדים... דמעות בליבו של אדם, ואף אחד לא יבוא ולא יוריד אותן ולא שגדלים... הם פשוט מפחדים להגיד לך ת'אמת - שהחיים יותר מסריחים ככל לך שאתה מטומטם... ואם תגיד למישהו משהו על התאבדות, אז הוא יצחק עליך או יגיד ואנשים טוענים שאי אפשר לברוח, או יותר נכון - אסור... אבל כשאתה נולד לסיוט, אתה כנראה חייב להמשיך לחיות בתוכו... מאמינים בספר הזה שכולם כן... והולכים, קונים חזיר ואוכלים פיתות, ועד כמה רואים שהם לא והנה, שוב אני רואה את האנשים השחורים מורידים ת'כיפה אבל הם דורכים על כולם, לא שמים לב מה הם עושים... שלא קיימים, והם טוענים שהוא יבוא ויושיע אותם... איזה עולם מוזר, שאנשים מאמינים בדברים שלא קיימים ובאנשים אתה יודע את זה... ותמיד יש מישהו שאוהב