היום, היא עושה "עקוב אחרי" רק לנכדים. ועימם הסוהרים. לאט לאט נעלמו הגופים שהיתה שבה ונרדמת עם מות הצלצולים. והייתי מתעוררת לאיזו עירות קדחתנית ושוב היו הגופים בו ובי שרק לעיתים התרצה וצלצל לי. עבדתי אותו, את הטלפון. עשה... " עשה שגופו ... עשה שקולו יהיה בך. " עשה שיחשוב עלי. זעוף וכעוס ושותק. מן הפינה עלה הטלפון, והיה בי אחר ששוב כל כך קיויתי. והיו בי גברים שכלל לא רציתי. ובאו ימים אחרים וחזרתי אליו ולטלפון ואל נינה. וקיויתי. רק ראיתי את פניו הנאים ואני לא ראיתי את הסרט. עם כיסים אפורים והלכנו לסרט ב"אורה". ולבשתי את השמלה האפורה עם הכיסים האדומים או את השמלה האדומה וקמתי. ופעם אחרת בתשע בערב. ופעם צילצל וישנתי. "תורידי אותה." "תורידי את השפופרת "אמרתי לי, אפשר שיצלצל. תלוייה ליד המיטה, שמלה אדומה וכיסים אפורים או אפורה וכיסים אדומים, הליכה לכרים בשעות תנומת התרנגולים. השינה. רק תרופה אחת פרצה את הסוהרות: הייתי נינה בישראל. וכשעזבתי את ניו יורק ואת נינה, "הוא לא יוותר עליך, גבירתי" היתה עונה. הייתי שואלת את נינה: "מישהו התקשר?" "אל תתקשרי יותר" דהומה. "אשתי בהריון". פעם צלצל והוא אמר: