2002.3.82 יסתיים בטרם יספיק לשאול אותה את אשר רצה. בעודו מסיט את מבטו לאחור, מבין דויד שהמפגש הזה, בינו לבינה, על סכנה. המבט שלה נעוץ גם במשהו בדיוק מעבר לכתפו. היא מנסה לרמוז לו עכשיו דויד מבין משהו, קצת מאוחר - היא לא מסתכלת רק עליו. "טל? מה קרה?" מסתכלת עליו בפחד ורועדת כולה. השקית נופלת מידיו מהתרגשות. טל לא עונה, ולפתע הוא מבין שהיא "טל! מה את עושה כאן?" טל יושבת בתנוחת עובר, מביטה עליו. המזווה. הוא מסתכל אל ריצפת המזווה הקטן והצר ושם הוא רואה את האור. דויד ניגש לפתח המטבח, ומשהו מושך את מבטו דווקא אל יותר, הוא נכנס פנימה בשקט וסוגר אחריו את הדלת. במטבח דלוק את הדלת ובטח שלא השאיר אותה פתוחה אי-פעם. במקום לחשוב קצת קופא על מקומו. מעולם לא קרה לו דבר כזה. מעולם לא שכח לנעול הוא פונה לחצר הכמעט חשוכה וניגש לדלת. הדלת קצת פתוחה. דויד בשעות היום. כשהחשיכה יורדת - התחושה מתחדדת, הוא חושב. האספלט והאבנים קצת תכולים. הפרטים הקטנים ברורים יותר מאשר הבית. דויד מחייך כשהוא שם לב לצבעו של הרחוב באור הדמדומים. מיד להווה, אל הפנייה שעליו לבצע תכף על מנת להיכנס לחצר דויד יצא עכשיו מטווח השמש