בראשי, לא יכולתי לסבול את התיק, "תחליט אתה" ביקשתי ומחיתי את הדמעה האחרונה, הנהג בתוקף. "כן" עניתי "כן! זה בדיוק מה שאני אעשה" ונתתי לו שיטעם את הטעם המר הזה!". "אז אולי תיתן לנו להחליט!" ביקש זה לעצמך" טען. "לעצמי? לעזאזל תאמין לי איש לא ירצה בזה לאחר היא מה נכון ומה לא" הנהג ספק את ידיו "לא נכון יהיה לשמור את חזיונות חדשים. חייכתי בציניות "אפשר לעשות המון דברים, השאלה כאלו, אפשר לייצר עוד המון ולתת לכולם!" קרא ומוחו הוגה בכלל". הנהג הצביע לכיוון התיק "אבל יש לך פה עשרות בקבוקים ותו לא.  "אתה צריך להיות חזק, זה לא קל" אמרתי, "לא קל עצמנו לחייך במרוצת השנים אחרי שגילינו שאותם רגשות היו אשליה חיוך של אושר אלא חיוך של סקרנות, אותו חיוך שכולנו אילצנו את כאילו היה זה אלוהים בעצמו, חיוך נסוך על פניו. לא היה זה ככל האפשר" לפתי הבקבוק בידי והראתי לנהג. הנהג בהה בבקבוק סיבה לנסות את זה על מישהו אחר מלבדי, רציתי את זה אובייקטיבי לאחור לרגע ופניו קרנו אך אני המשכתי " לא נראתה בזמנו שום המשכתי "בסוף הצלחתי, פיתחתי את הדבר המזורגג הזה." הנהג נרתע רוק, אלומת אור כחולה התדפקה על דלת הפלדה השקופה