"אז זה היה ככה. בערך לפני חודש, גילה חזרה מהשוק יום אחד. כשהיא יצאה מהמכונית, היא החזיקה כמה שקיות-נייר כבדות של קניות, אז היא לא ראתה בדיוק מה יש לפניה. היא סגרה את דלת המכונית בדחיפת רגל, וכשפנתה - היא אמרה שהיא לא נבהלה או משהו כזה..."  "לא נבהלה ממה?"  "היא ראתה זוהר ירוק, אור ירוק בהיר ממלא את רוב החלל בינה ובין הבית, והיא לא ידעה אם היא יכולה לצעוד לתוכו או לא..."  "אז מה היא עשתה?"  "בהתחלה היא רק עמדה שם. כאילו חיכתה שזה ייעלם. אחר כך היא התחילה לשמוע מין מוסיקה. טוב, לא בדיוק מוסיקה. מין קול רך, מגוון, כאילו, צלילים בעלי גובה שונה, גבוהים ונמוכים, כמו במוסיקה... ואז הצלילים התחילו לדבר אליה, לא במלים אבל איכשהו היא הבינה אותם כאילו היו מלים."  "אני לא בדיוק מבינה מה את אומרת. איך אפשר להבין צלילי מוסיקה כמו מלים?" "זה מה שהיא אמרה - מה אני יודעת?" "אוקיי. אז מה אמרו הצלילים לגילה?"  "הם אמרו לה שהיא לא תזיק להם - מזה היא פחדה, והם הבינו את מה שהרגישה... אז הם הסבירו לה שהיא יכולה לפסוע אל תוך האור הירוק, שהיא לא תזיק להם... אבל כשפסעה אל תוכו, הוא נעלם..." "נעלם?"  "מסתבר,