 "נפרדתי ממנה, מה הכוונה?", הוא תקע בי מבט משתאה, כאילו אני זה שיזם את השיחה והוא איזה משקיף מהצד שבכלל לא מבין מה הולך.  "כן, אחי, אבל איך זה קרה?  תן פרטים, משהו..." הוא לקח נשימה עמוקה, עוטה על עצמו מבט מיוסר.  אני, בינתיים, לגמתי ממשקה האנרגיה שלי, משתוקק כבר שידבר וישבור את השקט המעיק הזה.  "תראה", הוא פתח ,"מאז ומתמיד ידעתי שאני שונה."  "שונה באיזה מובן?", אני מקשה.  "שונה.  לא כמו כולם.  לא הייתה לי אף פעם חברה רצינית, חוץ מכמה סטוצים פה ושם.  גם לא הפריע לי במיוחד שלכל החברים שלי היו בנות זוג ואני נשארתי לבד.  בצבא, כשכולכם דיברתם על כוסיות וזיונים, אני שתקתי."  "בטח", התערבתי ,"בגלל זה הכרנו לך את מאיה, שתשתחרר קצת."  "אני יודע", חייך, כאילו ממתיק איזה סוד ,"ותאמין לי שאני השתחררתי..." בחמש דקות שבאו אחרי זה הוא סיפר לי בדיוק איך מאיה הייתה הדבר הנכון בשבילו.  בוגרת, שנונה, חכמה, אדיבה.  "הרגשתי כאילו שמצאתי את האחות שמעולם לא הייתה לי", התוודה. בהתחלה הם אפילו היו זוג.  הוא מצא בה אוזן קשבת ונפש עדינה, היא מצאה בו בחור רגיש ומיוחד.  יצאו כמה פעמים, התמזמזו פה ושם.  הכול היה