ספטמבר 4002 צועדת יחפה. בתוך הדי צחוקו, ואני, זכוכיות מתנפצות, והוא צוחק בקול וכבר אינני זוכרת. ספר שפעם קראתי ואני צרבתי זאת בבשרי. אין עוד כתובת על הקיר הנישא בשערותייך. הנושא בשורותייך, אתה כבר יודע מי הוא? מבוישים. לבושים עירומים בין סדקים של קירות  על גגות ללא רעפים ואני נגמרת בצווחה.