)30/21( עת לחופש. כשם שהעפר יכרסם גופתי. הזמן יכרסם הזיכרון זהו איננו אלא מסע מתמשך אל המוות. רוצה להיעלם. לא רוצה להיות פה. לבסוף סתם מן כתם שחור חסר תכלית. נמסה. משחירה מתכת בוערת כואבת במלוא רוחי. מכונה. אולי רק כשגוף מתכת טועם דמעת דם אני יכולה להשתכנע שאינני רק דם. בכי כאב -אולי זו היא דרכי היחידה להרגיש  די כבר לבכות. די לבכות. או מנוצלת. בין ידיו לרגעים ניצלת. רוצה להרגיש 'משהו' - מספיק טובה כדי שמישהו ירצה להיות איתי. יש בי הדחף 'לטבול' את עצמי . לא רוצה עוד לפחד. נמנעת. אז נמנעתי. גם אף פעם לא ידעתי בעצמי אם אני 'רוצה' או 'לא רוצה'.