נזמר נא את שיר אליפלט  ונגידה כולנו בקול:  כאשר עוד היה הוא רק ילד,  כבר היה הוא ביש גדא גדול.  בו שכנים ושכנות דיברו דופי  ואמרו שום דבר לא יועיל -  אליפלט הוא ילד בלי אופי,  אין לו אופי אפילו במיל.  אם גוזלים מידיו צעצוע,  הוא נשאר מבולבל ומחייך,  מחייך מבלי דעת מדוע,  וכיצד ובשל מה זה ואיך.  ונדמה כי סביבו, זה מוזר,  אז דבר מה התרונן כה ושר.  בלי מדוע ובלי כיצד,  בלי היכן ובלי איך ולמה,  בלי לאן ומאיזה צד,  בלי מתי ובלי אן וכמה.  כי סביב ככינור וחליל  מנגינה מאירה, מצלצלת.  אם נסביר לך מה זה יועיל,  איזה ילד אתה אליפלט.  בליל קרב ברעום אש מזנקת,  בין אנשי הפלוגה קול עבר:  העמדה הקדמית מנותקת,  מלאי תחמושת אזל בה מכבר.  אז הרגיש אליפלט כאילו  הוא מוכרח את המלאי לחדש,  וכיוון שאין אופי במיל לו,  הוא זחל כך ישר מול האש.  ובשובו מהומם ופצוע,  התמוטט הוא, כרע וחייך.  הוא חייך מבלי דעת מדוע,  וכיצד ובשל מה זה ואיך.  ובליבות חבריו, זה מוזר,  אז דבר מה התרונן כה ושר.  בלי מדוע ובלי כיצד,  בלי היכן ובלי איך ולמה,  בלי לאן ומאיזה צד,  בלי מתי ובלי אן וכמה.  מסביב ככינור וחליל  מנגינה מאירה,