המקרר. היא שמה לב שהיו שם סלק "לא, אימא... אני מצטערת, באמת שהתכוונתי לנקות, באמת..." חולה?" מהבית חולים וישר אתם חייבים לעצבן אותי? אתם רוצים שאני אהיה "במשך שבועיים לא היה לכם זמן? אגואיסטים שכמוכם,אני חוזרת "התכוונו לנקות היום אימא, לא היה זמן..." "לא ניקיתם. למה לא ניקיתם, למהההההההה?" לסקור את המקום. כשהיא הגיעה לדירה, עוד לפני שהיא אמרה לי שלום, עיניה התחילו מוקדם מהצפוי. לבי הלם במהירות עצומה בזמן שהיא עלתה במדרגות. רצתי אל חדר המדרגות והבטתי למטה. חששותיי התממשו: אימא חזרה זמזם בקול צורם. אחרי שלחצתי על הכפתור פתחתי את דלת הבית, מלאה ברגשות אשם התכוונתי להתחיל לנקות, כשפתאום האינטרקום ילדה רעה ובאופן בלתי נמנע אצטרך לשלם. לנקות. חזרתי מבית הספר לבית ריק במצב רוח מבשר רעות. הייתי ביום בו היא הייתה אמורה לחזור מבית החולים עדיין לא הספקנו שתגרום לה להיות אדישה לכמות הלכלוך שהצטברה על השטיחים. אנחנו שוטפים כלים ומנקים את הבית. אין תרופה מספיק חזקה ברגע שהיא התחילה להתאושש, מה שעניין אותה היה בעיקר האם שאנחנו שם מרוב שהייתה מטושטשת מהכימיקלים שחגגו לה בגוף. בפעם הראשונה שביקרנו