ובכל זאת בלילות הבודדים, היא שלי. אני יודע כמה היא אוהבת אותו להבלי זמן חולפים היא לא שמתמסרת לתאוות הבשר אולי היא אוהבת אותי וכבר שנים אנחנו ככה משחקי הכוח משעממים אותה משחקי הלב האלה מתישים אותה לא רומיאו ויוליה, מתמסרים. בלילות הבודדים שלי, בלילות הבודדים שלה היא אומרת שאני מזכיר לה סוס פרא אלה בלב שלי שמסוגלים להתנגד לא נותן לה לשבות את האחוזים הנותרים לא לתת לה לחדור עוד יותר אל הנשמה שלי לא יכול, משהו לא נותן לי הייתי רוצה לא לעזוב אותה כל החיים ואני? שתלווה אותה הביתה לוקחת אותה לסיגריה מעלית מהקומה הכי גבוהה מי יכול לעמוד מולה? בצורה הכי טבעית שיש הכל ביחד מתחבר אצלה ועדינה כמו חווה היא כוחנית כמו אלמנה שחורה כמו מריונטה ומושכת בחוטים, ומזיזה אותי, נפוליאון הגדול ניצבת מאחורי מתוחכמת כמו ג'וזפין