"חמודה, גמרת לאכול" ? ביתה של אלינור כהן במושב שומרה. תמונה 3 רינת: "טוב ממי, ביי". ." דורית: "רינת, נשמה, נדבר אחרי זה טוב ?  נשרף לי האוכל . . לעשות". שלך ותיידעי אותו קודם בכל העסק הזה. כשתחזרי נראה כבר מה רינת )בחוסר סבלנות(: "טוב, דורית, נדבר על זה אח"כ. סעי לאבא העניין. הוא כבר בן 01, הוא צריך לדעת מזה". רק לתקופה קצרה. חוץ מזה, אני רוצה שתספרי לעודד על כל דורית: "אני לא יודעת אם אני בכלל נוסעת לאבא שלי, ואם כן אז אפילו לא יודע שיש לו נכד . . ." רינת: "ואיך תגדלי אותו, דורית ?  הא ?  אצל אבא שלך  ?  הוא ואת צריכה לכבד את זה. לא חשבתי שדווקא את תעשי לי בעיות". דורית: "רינת, זה לא בא בחשבון. זו זכותי לגדל את הילד שלי, אותו". אצלנו עוד כמה שנים, וכשתוכלי לקחת על עצמך לטפל בו, אז תקחי רינת: "אני לא מבינה לאן את ממהרת, דורית. תעזבי אותו שיישאר כדאי שכבר תספרי לו שאני האמא הביולוגית שלו, לא" ? דורית: "שום 'נו'. יש בינינו הסכם שכשהוא בן 01 הוא חוזר אלי. רינת: "דורית, נו . . ." שלנו, נכון" ? דורית: "יש לו יום הולדת עוד שבועיים. את זוכרת את ההסכם רינת: "בסדר. הוא בבית הספר עכשיו". דורית: