ואמרתי שנצא לדרך. הוא התחיל ללכת. קורני הלך די מהר, עובר בין המסדרונות בידענות. עברנו דרך אולמות רחבי ידיים ומעברים חשוכים, עד שלבסוף נעצרנו ליד דלת. כאן, אמר קורני, גר בנט. דפקתי בדלת. לאחר כדקה שלא הייתה שום תגובה מבפנים, דפקתי שוב, מעט יותר חזק הפעם. כעת יכלתי לשמוע צעדים מתקרבים לדלת, ובמהרה היא נפתחה - אך לא בנט עמד שם, כי אם אישה צעירה ונאה למדי. שלום, אמרה. הפניתי מבטי לקורני בחיפוש אחר הסבר, אך פניו אמרו שהוא היה מופתע בדיוק באתה מידה. שאלתי: האם אין זה ביתו של בנט? לא, אין כאן שום בנט - כך אמרה האישה. מלמלתי תודה רבה ופניתי ללכת, אך אז היא קראה בקול: אה, נדמה לי שאני יודעת  קניתי את הדירה הזו מאחד בשם בנט. אבל זה היה בשנה שעברה. זה מסביר את זה, אמר קורני. הוא פנה אלי בנימה מתנצלת באומרו - דומה שסחבתי אותך לכאן לשווא. עוד בטרם ניתנה לי הזדמנות לענות אמרה האישה: אתם נראים עייפים, תרצו להיכנס לשתות משהו? אני לא הייתי נלהב מהרעיון, שכן רציתי להמשיך בחיפושי, אך קורני מיד הסכים, ובהתלהבות שנראתה לי משונה. גם אתה בא? היא שאלה. לא היה לי שמץ של מושג לאן להמשיך מכאן לבד, ונאלצתי