 כך חשב את מודע. "אם יהיה בי צורך," חשב לעצמו, "יצדיק הוא את קיומי". בקיום והיה תוהה בצורך שלו בעצמו. כיוון שתת-מודע היה אך מחשבה על עצמו, לא מצא עניין של ממש היה תת-מודע. שחשבה יותר, הרגישה צורך לחשוב על עצמה עוד. שמה, כך חשבה, הייתה זו מחשבה על מחשבה, אשר חשבה שהיא חושבת על מחשבה. ככל לא כלום לא היה סביבה. תחילה הייתה מחשבה, סביבה לא היה כלום, או יותר נכון, אפילו 81 בדצמבר, שנת 4991, שעה אחת ושלושים לפנות בוקר. פתח דבר.