ואצפה, אתרגש או אבכה מגעגועים, פשוט אצפה בדומייה, לו היית מכיר להפסיד את המסיבה האחרונה שלי עלי אדמות, ומבטיח שוב שלא שוב למנוע ממני את החויה. מה פתאום, אומר לו, אני לא מוכן מסיבה אז כולם באים, אני פולט בבוז, וחיים, מניסיונו, מנסה שיהיה, אומר לעצמי רגע לאחר מכן, הרי העולם כל כך צבוע, יש אלפיים איש שהכירו אותי בחיי, אז מה להם ולי עכשיו, במותי? ומקצועי מטה. אלפיים, עונה בהחלטיות, ואני מגחך, הרי אין שיש לו כבר הרבה ניסיון בסיטואציות כאלה, זורק מבט מהיר מלאך המוות. כמה יש שם למטה, אני פונה פתאום אל המלאך, וחיים, ודיי נחמד לי לשבת כאן עם חיים, שהיצורים שם למטה קוראים לו האחרונה, רק לפני יומיים חטפתי כדור בלב ומאז אני פה, למעלה, וממתינים לי שאצא, עטוף לבן. בעוד כמה דקות אצעד בדרכי הקופחת, עומדים מאות בני אדם, מכונסים יחד או איש איש בעצמו,