קיץ חם בכביש המהיר עם משקפי שמש, לקרוע את האספלט. אבל זה היה מרחק שנות אור ממני. ולאט ראיתי את עצמי נקבר במושב, והייתי מתכסה דכאונות שהתגברו כל הזמן. גלית הפכה כל עולמי, ואהבתי הפכה לאובססיה. הייתי מתחיל לקנא לה למרות שכל הזמן אמרה לי שהיא אוהבת רק אותי. אבל לפעמים גם איתה הייתי מרגיש בודד, והרגשתי כאילו העולם גדול מידי בשבילי, וצפוף, וצבוע. התחלתי לשנוא פרסומות בדם, (לא היה הוט, לא היה יס.) והייתי רואה שם בחורות שנכנסות לאורגזמה מאכילת שוקולד וחפיפה בשמפו, והתחלתי לשתות. וגלית הייתה כועסת, מחמיצה פנים, והולכת ומתאכזבת. רציתי להיות איתה באי רחוק, רק שנינו. לאכול ישר מהעצים ולעשות אהבה כל לילה. בתוך ראשי ראיתי אלפי שדים של חרב מתכנסים באפלה ומתקסים תוכנית כיצד למוטט אותי. בלילות הייתי נופל לתוך עולם סגול ללא כאב. רציתי לבכות אל מול נהר קוצף, להטביע את עצמי בים המוות, לרוץ עירום ברחובות תל-אביב ולצעוק לכולם: "לאן אתם רצים כולכם? איך אתם מצליחים לנוע ולא לבכות? הכול אפל. אתם לא רואים? הכול אפל!" וגלית כל הזמן ניסתה לפתור אותי. היא לא הניחה. שאלה מה מטריד, מה כואב, ניסתה לחדור עמוק, ואני