לא אבל הכל חשוך מסביבי ואני לא יכולה לצאת, אני לא מצליחה. ואני הסוף. ופתאום אני מקבלת מכה, הגעתי לסוף, לתחתית של הבור! בור עמוק ואני לא רואה כלום. יש חושך גמור ואני לא רואה את אתה לא יודע איך אני מרגישה. אני מרגישה כאילו אני נופלת לתוך יהיה לך(. לא צריך להרגיש אשם או שיהיו לך נקיפות מצפון )משהו שבטוח לא מרגישה כבר בערך 4 חודשים, ככה! אבל זה בסדר, באמת שכן... אתה שמסננים אותו ולא עונים לטלפונים ולהודעות שלו... ככה אני נכון שזה יותר קשה להיות בצד החסר אונים שלא יודע כלום? וזה מפחיד! ואני שונאת את ההרגשה הזאת, שונאת! ההרגשה הזאת! זה לא כיף להיות בצד שלי הא? זה כואב וזה מתסכל מלכתחילה( איך זה להרגיש חסר אונים? רע נכון?!?!? אתה שונא את קורה ואיך הוא יכול לעזור )למרות שאתה הכנסת אותי למצב הזה נו אז איך זה להיות בצד השני? שדואג, ואכפת לו ולא יודע מה לצלצל... לדאוג... כשאתה חושב שאני לקחתי כדורים, אחרי 5 צילצולים אתה הפסקת והמכתב הזה, זה כמו מכתב התאבדות לנפש שמתה מזמן. וגם עכשיו אותך! ולמרות שהגוף שלי עדיין חיי הנשמה והלב שלי מתים! והדמעות שלי שעכשיו על הדף רק מראות לך עד כמה אני אוהבת איתה!