ותסכול, וקיוויתי שהצלחתי להביא את עצמי למצב שכל לי הייתה שילוב בים חוסר זמן לחוסר צורך. הכתיבה משחררת לחצים שואלת את עצמי: למה? למה הפסקתי לכתוב?.. התשובה שהכי נראתה המחשב, למרות שלא עשיתי זאת כבר הרבה זמן. כבר הרבה זמם שאני אני יושבת בחדר, בשעת לילה מאוחרת, שוב מקלידה אותיות על הרגעים בהם היא נותרת לבד. הבנה בחיים, חסרת אונים ובכיינית. כזו שלא מצליחה להתמודד עם השתנתי כלל וכלל, ולמעשה אני אותה ילדה קטנה ומסכנה, ללא כל שכבר נגמרו, אלו שבאו לפני השינוי. או שמא אני טועה? אולי לא לפני כמה חודשים, בשנה שכבר עברה וחלפה, בתקופות הקשות, אלו