היה כל כך פשוט, אני כולה צריך להמשיך לשכב עם אישה אחרת עם נשים חדשות כל פעם. לא יודע למה זה פעל אבל עובדה. כך היה. שנתיים עברו מאז. שנתיים בהן קיבלתי את חיי בזכות זה ששכבתי רצתי חזרה לביה"ח ונשארתי שם במשך כשבוע. 'מחלה ארורה', חשבתי. לחיי. זאת הקללה שלי. חודשים. במקום להעניק לה חיים ותינוק, אני מקבל את 9 החודשים על מנת להמשיך לחיות אני חייב להיות עם מישהי אחרת לפחות כל 9 אבל זה כאילו כבר ידעתי לפני. הסתכלתי לשמיים וניסיתי להבין מה הולך. הורגת". באחת. זה רק יקשה עליך, נסה שלא ליפול בפח האהבה. היא תמיד אליך עבור מה שעשית בשבילי לפני שנולדתי. זכור! אל תתאהב במקום מושבה היה פתק, כתוב בכתב נשי ועגול - "זאת המתנה שלי הבטתי לשמאלי וראיתי שהילדה הקטנה נעלמה. משהו היה חסר. ביניהן על גרגר חיטה וממש פצעו אחת את השניה. לא עניתי. סובבתי את מבטי וחזרתי להביט ביונים. שתי יונים רבו סיכוי". "אני מצטערת", היא אמרה לפתע, "זה לא קל אבל לפחות יש לך 'אני מכיר את הילדה הזאת', חשבתי. את הצעד הקטן לעבר המודע. משהו שראיתי פעם. זכרון עמום שישב לי על קצה הלשון וסרב לעשות בהיתי בילדה הקטנה וניסיתי להבין מאיפה אני