על יכולה לתאר. במילים פשוטות, לא יומרניות, הספר הסביר איך כריש הסיפור היה על כרישים. הספר תיאר אותם, כמו שהשפה האנושית של החברה האנושית הוא חשוב כל כך. איתם. זה לא שהתפקיד של נשיא הוא חשוב כל כך, וזה לא שהתפקיד בעיות לפתור, וזה לא שהוא היה צריך להיפגש עם אנשים ולדבר למען האמת, לא היה משהו יותר טוב לעשות. זה לא שהיו הרבה דיבורים, אין אהבה, אין כלום. סתם, סיפור וזהו. אבל לנשיא, ספר כבר לא היה מעניין במשך מליוני שנים. אין תיאורים, אין הנשיא ישב במשרדו וקרא ספר. זה לא היה ספר מעניין במיוחד, שום כי הם התרגלו. בשאלה האחרונה, בעצם, ודבר שני: והתשובה, כמובן תהיה מחולקת לשניים: קודם כל, העניין מסתכם יכולים לדבר, למען השם? לא יודע את שמה של הבחורה שיושבת לידו בכיתה? למה בני האדם לא למה הכל כל-כך קצר וענייני? למה השפה כל כך התנוונה? למה אלון כמעט, אין מילים מיותרות. עכשיו, כמובן, תבוא השאלה: למה? לא ארוכות, וענייניות. לא מרחיבות, לא מפרטות. אין תאורים ככה זה, השיעורים בבית הספר. מתנהלים מהר, והיום קצר. התשובות שותים, אותם מים עם הדגים. יבשה זה מקום שבו אין מים". "מצולות זה איפה שאנחנו עכשיו, מתחת