אנחנו בכיתה י', בתחילת השנה )הזאת(, החליפו לנו כיתות. ההרכב כבר לעולם, וגם קיימתי, עד ש... החלטתי שזה לא מוצא חן בעיני. אז הבטחתי לעצמי שאני לא אתאהב חברות. אבל אני לא אתאהב. בשביל מה? שלמישהו תהיה השפעה עלי? לפני 3 שנים, החלטתי לא להתאהב. יהיו לי ידידים. יהיו לי אני גם זה וגם זה. בכל מקרה, השורה התחתונה היא שבכיתה ז' אומרת שאני בדרנית. חברות שלי אומרות שאני צינית. טוב, אולי זה מה שכתבתי ביומן לפני 3 שנים, כשהייתי בכיתה ז'. אמא שלי עושה כאב ראש." רוצה לחבק. אולי אני פשוט חולה וזהו. מה טוב באהבה? היא סתם מסריחה. אז אני רוצה לחבק אותו. אז מה. גם את  אמא שלי אני חמה גם כשיש לי חום. אז אני מזיעה. מה טוב בזה, אני סתם נהיית דופק. אז מה. גם כשאני רצה הוא דופק. אז אני חמה. אז מה. אני עלייך? מהי בכלל האהבה? מה זה הרגש הטפשי הזה? אז הלב שלי בענייני אהבה". זה פשוט טפשי. להשתגע בגלל שמישהו מסתכל לעיתונים. גם לא לדודות "בעלות נסיון" וחברות ש"מבינות הרי היו לי כל הסימנים! טוב, כנראה שזה אומר שלא צריך להקשיב אז יש לי דמיון מפותח. אז מה? איך יכולתי לדעת שזה לא נכון? כמעט לחש. ושם את הידיים בכיסים. "רק