במשקל של 006 גרם. "אל תשמחי", עונה לי חברתי. הפגית אבל אומרת, "איזה יופי" אולי מתוך ידיעה, שהיום ניתן להציל בולטות. קונה בסופר. קטנה וחסרת אונים עם ראש גדול ועיני צפרדע כיצד נראת פגית ששוקלת 006 ג"ר. קטנה יותר מהעוף הקפוא שאני גרם. "איזה יופי," אני אומרת למרות שמיד אני רואה מול עיני בדרך במעלה מספרת לי חברתי שרותי ילדה פגית, במשקל של 006 הספדים, אין נאומים. תחושה ברורה של סוף סוף נגאל מייסוריו. לוויה שקטה, רק המטפלת הפיליפינית פורצת מידי פעם בבכי. אין בדיבור. מי שהיה שם יודע ומי שטרם היה, שלא ידע. לקצרם, אפילו לא להקל עליהם. על סבלה של המשפחה אינני מרחיבה האלפיים ויותר, יודעת איך להאריך חייו של אדם. בשום אופן לא כל שמבקש הוא את נפשו למות. אבל הרפואה המתקדמת בעולם של שנות האלקטרוליטים בדמו. הדיאליזה לחדר מיון ומשם לאשפוז במחלקה הפנימית לאיזון רמת ראש, ונפילות של לחץ דם עד כדי עלפון. לא פעם הובהל אחרי שלוש פעמים בשבוע. עם לחץ דם לא יציב שמעורר התקפים של כאבי אתם הייתם רוצים לחיות ככה? מחוברים למכונה שמנקה את דמכם רואים את התמונה? יכולים להבין את האיש שמבקש נפשו למות? ועכשיו  סומא מגשש