האדם נולד אל תוך הרעיון הכללי של "קיום קבוצה"  הוא קיבל את הרעיון הזה וקנה אותו... התחתן, הקים משפחה, שבט, מושב, עיר, מדינה, לאום... היינו הוא הלך ע"פ קווי המתאר של הרעיון הכללי: להתפתח בתוך קבוצה, ולשאוף תמיד להקטנת צלעותיה, היינו להתייחס לכל קבוצה רבתית שנתקל בה- כצלע אחת בתוך הקבוצה הדואלית הקטנה שהוא חבר בה. את כל זאת עשה האדם מתוך ראיה פרקטית גרידא: אני הולך עם כל מה שעוזר להתפתחותי, ובמקביל אני מתנגד לכל מה שעוצר את התפתחותי  התנגדותי גם הליכתי הם שני זרמים מנוגדים, אך טבעיים, האדם נולד אל תוכם  וכאן הוא פגש את המכשול הראשון ולא זיהה אותו: הוא קיבל את הזרמים כירושה טבעית שיש לזרום איתה- לא כדבר שיש להתפתח דרכו. זהו מקור הגורם המבלבל שביקשתי להצביע עליו.