יבעט בי חזק, לפני שהתחיל לשתוק. לפני שידיו הפכו חלשות. הסניף, לפני שנסגר בתוך האהבה החולנית שלו אלי, חסרת הגבולות. שהתקלקל לו איזשהו מנגנון , לפני שנסגר סופית בתוך המזגנים של אז שכשאני פוחדת אני חולמת על הפרנקל הזה שיש לי בראש,   לפני האיזורי לזיין אותי על ארבע, אני מתחילה לפחד. במלון ליד שדה התעופה, כשגופי הולך ומתקרר אחרי שנתתי למנהל וכאן, דוקא כאן, במיטה הריקה והקשה בין הסדינים המדרידאים, שמתקררת, אבל אני יודעת שהגרעין הזה הולך ונמס והופך מריר, ומתוק של חמלה בשבילו, וזה אולי מחמם אותי קצת על המיטה הכהות, ונזכרת בגב הרזה של פרנקל, ויש בי עדיין גרעין קשה בתנועה גמלונית, ואני מביטה בלי חמדה בגבו הרחב עם השומות והזמינים, והוא מסיר את ידו ומתישב וגורב גרב שחורה ודקה למה לו לומר דברים שיפריעו לו להמשיך בזיונים האלה, המזלזלים להתחתן איתי, והוא יודע שאני יודעת את זה, אבל בכל זאת שותק, עונה, והמנהל האיזורי משתתק, ואני הרי יודעת שהוא לא היה חולם היד של פרנקל שמלטפת אותי, במילא לא היית מתחתן איתי, אני שדי בידו העצלה והגדולה, ומגחך, ואני משום מה מדמיינת שזאת כי פרנקל תמיד יאהב אותי, אני אומרת,