בערפד המרוצה מעצמו, ונשם עמוקות. הוא שיתף פעולה "תודה," חייך אליה סקרמורי בציניות והתיישב ליד אשירו. "אתה מגעיל," ציינה אנדראינה בחוסר-טאקט מוצהר. הטרי משפתיו. "זה היה טעים להפליא," אמר סקרמורי כשהוא מלקק את שאריות הדם כולם אחריו והביטו בערפד החוזר מן הציד. "סקרמורי?" אשירו התיישב במקומו והרצין לפתע. כמעט מיד, קמו את פיו בידה. בזווית עינו קלט אשירו דמות בבגדים כהים מתקרבת לעברם, מנגבת האבן הנקייה מכל גרגר חול. החבורה הקטנה על גדת הנהר, שוכבים באיברים פרושים על מדרכת כשהם נהנים מן השמש שפרשה עליהם את קרניה האחרונות, נחה אם-כבר-אז-כבר, חשב. הוא ארז עוד כמה קימונואים יפים שמצא בארון ולקח אותם איתו. לגופו הרזה מדי - עוד נקודה טובה למען הקימונו. נוח מאוד, ואשירו ציין לעצמו שדרך הקימונו כמעט ולא שמים לב אשירו פשט במהרה את הבגדים האפורים ולבש את הקימונו. הוא היה בהיר, עם עיטורי שפיריות עליו. עד שמצא בגד שמוצא חן בעיניו - קימונו מקסים בגוון כחול-סגול אשירו פנה לעבר אחד החדרים, חוקר את כל ארונותיו ומגירותיו, בחלל הבית. הרצפה בו הייתה מכוסה במחצלות טאטאמי, וריח של במבוק טרי עמד מכוסה בנייר אורז