מוקדש לשירי מ', בקפיצות, צעקות וסולו-קרנות אותה להיתפס. להפתעתי הרבה שירי רק מגבירה את הקצב  זה כנראה מאוד מגרה הדלת. היא פולטת, מסתובבת ודופקת ספיד לחדר שלה. אפילו לא סגרה את אוי, שיט!!" "שירי, נשמה, יש לכם אולי סבו... אמיר!! מה אתם עושים? אתם... אותנו על ההתחלה, רק את שירי. הדלת ואביטל עומדת בפתח, חלוק של אמבטיה לגופה. היא לא קולטת איך שהיא עולה עליי  ומתחילה בדהירה אתם-יודעים-לאן, נפתחת "יאללה, בואי." את צוחקת? אני לא תפסתי מישהי כבר ארבע שעות. למה אני מתכוונת..." "בא לך עוד סיבוב? לא תפסתי מישהו כבר חודשיים, אם אתה מבין קצת. פתאום היא סוגרת את רגליה ומנשקת אותי בכוח על שפתיי. ירכיה, מדגדג קצת את הרגל החטובה והשחומה, עולה למעלה עוד שירי. רק כדי לקלוט שכל זה לא חלום אני מגשש את דרכי אל הסיפור  זיינתי שמיניסטית! תום לא יאמין לי בחיים. ועוד את אנחנו ברגיעה מהנאמבר הראשון שלנו. אני עדיין המום מכל מקום: החדר שלי ושל שירי שעה: עשרה לחמש את צוחקת? אנחנו באותו חדר. "אני רצינית לגמרי, חמוד. אצלי או אצלך?" את צוחקת? "אפשר לסדר משהו באמצע, אם בראש שלך בכלל." שהיא קוראת לי ככה. מה קורה פה? זה