והרימה את ידה בביישנות.  "אני רוצה להקדיש לה את השיר הזה, השיר שלנו, ולומר לה כמה אני אוהב אותה". האנשים בקהל, בעיקר הבחורות, צחקו וחייכו בעונג דק.  אז הבטתי אל אביטל, פניה מתמוגגות בביישנות ועיניה בוערות אליי , ואמרתי לה בעברית: " אביטלי, אני מקדיש לך את השיר הזה באהבה. אני אוהב אותך".  המתופף נתן את תחילת הקצב והתחלנו לנגן.  הקהל מחא כפיים כשזיהה את השיר ואני ניגנתי בהתרגשות גדולה, בזעם, באהבה, בכיתי את המילים אל תוך המיקרופון, עיניי מביטות אל אביטל ואצבעותיי רועדות, מתמזגות עם הקצב, עם המלודיה,  רצות על הגיטרה בתאווה נוראה.  הצלילים מילאו את ראשי בעשן סמיך של אקסטזה סוחפת, קטרזיס אמיתי ורענן.  המתופף הרעיד את אוזניי בקצב, המצילות והסנייר הלמו ברקותיי בעוצמה משכרת. עצמתי את עיניי לסירוגין, והבטתי  מידי פעם אל הנגנים האחרים שחייכו אליי. חיבקתי את המיקרופון בידיי והתמכרתי בשקט למילים, ללחן הממלא את הכל בהתענגות עצומה של אסתטיקה ורוך.   לא חלום מתגשם, אמרתי לעצמי. אינני יודע אם חלומות מתגשמים.  אבל ריח הים , התייפחות הגיטרות ופני אהובתי המחייכת אליי מן הקהל באהבה, כל אלה היה בהם משום