דויד. אני מפחד. מהצנצנת. הצנצנת נפתחה לבסוף. אחד אחד, דויד החל לשלות מלפפונים     )דויד- תפסיק דויד( בנקודה זו דויד כבר עמד מעל הצנצנת. הוא החל לפתוח את המכסה.     )דויד- אני יודע שעשיתי טעות. אני מבטיח להיות טוב עכשיו(     )דויד- אני חושב שאני זכאי לתשובה על השאלה הזאת(     )מה בדיוק אתה חושב שאתה עושה, דויד?( צנצנתו של אלו. את אלו. בלי מאמץ רב, הוא פתח את הדלת, ובלב כבד פנה לעבר מרדנית, כל פעילות מרדנית, עשויה להגמר באסון. הוא חייב לנתק בכיס. הוא ידע מה עליו לעשות. לאלו יש יותר מדי כוח- פעילות לצנצנת אשר במשרדו בעודו מגרד בבטן. לפתע! נזכר שיש לו מפתח דויד היה המום לגמרי. דקות רבות עמד שם, מנסה לפנות שוב ושוב דויד( )השיחה הזאת לא יכולה לשרת שום מטרה נוספת. להתראות, "תגיד איך נעלת את הדלת בכלל? אתה צנצנת חמוצים" "איזו משימה? מה אתה מזיין את השכל?" דויד הרהר עוד קצת חשובה מדי מכדי שאוכל לתת לך לסכן אותה( )אני חושב שאתה יודע בדיוק כמוני, דויד. המשימה הזאת     "אלו מה הבעיה אלו?"     )חוששני שאני לא יכול להרשות זאת דויד(     "אלו? פתח את הדלת אלו"     )צהריים טובים, דויד( וסגור. קול מוכר,