שפה סופנית שהעצב יאה לה כמו עברית שמתחילה הכול מהתחלה מתחיל ללמוד לצחוק עצב מתוק זה עצוב מאוד להפך ואין בכך שום דיכאון שדבוק לחלוני בחיבוק עם הנוף המאובק עם כל הלכלוך עד התעלמות מהרחוב שחוצה את ביתי רק אני אני ואני האגו מסרב עד השורש הכואב אמשיך עד הסוף ואם כבר נכנסתי למחסן רק לגשת ולקטוף בתוך המחסן שבניתי בתוכי מונחים על מדף הכנות והאומץ לגלות פתאום אני פוחד מעצמי