לכו תדעו... למה אני עצובה? מחשבות בנאליות אני כבר עייפה אבל... לא יודעת לא יודעת למה הם מתכוונים בדיוק, לטובה או לרעה... אבל כלפי חוץ? יכול להיות. הם צודקים, הם לא יודעים עד כמה מבפנים. "השתנית" שוליים. את הכאב למקום אחר" אבל זה כבר סיפור אחר, ואני גולשת לפרטים עד שבאו שחרורים אחרים בסגנון של "אם כואב במקום אחד להעביר שקט זה היה מן סוג של... שחרור. יותר משוגעת, יותר... ושאח"כ הייתי הולכת ובוכה אוקיינוסים של אולי פעם... הייתי נראית יותר שמחה מבחוץ, ואני חושבת שאולי... -אני לא, מה יש לכולכם היום?! "למה את עצובה -מה זאת אומרת? "את לא נראית בסדר -מה איתי, אני בסדר "מה איתך? -מה איתי? "מה איתך? ושוב אותו סיפור איך היה היום, על אנשים, דברים שצריך להספיק סתם, על הכל ואני הולכת שניה בצד לחשוב -כלום. "אז מה קרה? -אני לא "למה את עצובה? -מה קרה?! "מה קרה? -מה קרה? "מה קרה? ופתאום סתם ומדברת עם חברים ומעבירה את הזמן בכיף מוצאת את עצמי לפעמים מחייכת "כולנו עשויים אבק של אהבה" כי מזדהה מאותה סיבה ואני? בוכה איתה בוכה לעצמה ולא יודעת למה ילדה עצובה בטלוויזיה ופתאום רואה טלוויזיה בבית, אין ראש לאף-אחד