שהיא לא נמצאת שמה ואף-אחד לא שם לב כבר לא נכנסת לכיתה כשהצלצול נשמע היא כבר אינה מופיעה למחרת בבית-ספר ונופלת על הרצפה בולעת ת'תרופות אומרת לעצמה "לא יכולה יותר ככה!" המון תרופות בידה נכנסת למטבח בבית אף-אחד לא נמצא וצועדת לביתה אוספת את דבריה כשהשעור נגמר יושבת בשקט, עצובה מתיישבת מאחור, בקצה של הכיתה שהיא נמצאת שמה ואף-אחד לא שם לב נכנסת לכיתה כשהצלצול נשמע ואפילו סליחה לא מבקשים נתקלים בה סתם ככה, כמו רוח רפאים עוברת במסדרונות בית-ספר היא, כי היא שונה אף-אחד לא שם עליה, בוכה ועצובה