שאוכלות ילדות קטנות כמוני. מהמרתף מאוד, כי פעם אמא ואבא אמרו לי שיש שם מפלצות, מפלצות הפעם היא לקחה אותי למקום אחר,המקום הזה היה המרתף. פחדתי לא ידעתי עם לבטוח בה או לא, אז הלכתי איתה... אמא: "בואי... זה לא יכאב יותר... אני מבטיחה" אני: "לא אמא! זה מספיק לי!!" אמא: "את רוצה שאני יראה לך עוד משהו?" ישאר בחדר שלי... בתוך המיטה שלי, ולא יתן לה לקחת אותי. אבל זהו! זה נגמר! אני לא מקשיבה לה יותר, פעם הבאה... אני מאוד, על איך שהקשבתי לה, ושבטחתי בה. את החתך, רק עמדה שם והסתכלה על החתך שעשיתי. אמא היתה גאה בי זה היה כואב! יצא הרבה דם במשך חצי שעה לפחות. אמא לא חבשה לי אמא נתנה לי את הסכין. לקחתי אותו ועשיתי חתך ביד שמאל שלי... אני: "טוב אמא" אמא: "עכשיו תורך" היא לקחה את הסכין ועשתה חתך קטן ביד שלה, ביד שמאל. אמא: "טוב אז תראי מה אני עושה" אני: "לא אמא, אני לא יודעת" אמא: "נכון, זה סכין. את יודעת מה אני הולכת לעשות איתו?" אני: "כן אמא, זה סכין" אמא: "תראי, את יודעת מה זה?" וחד. משהו... לא ממש הבנתי מה זה היה עד שראיתי משהו נוצץ, ארוך, היא פתחה את הדלת של הארון הגדול שלה, ארון מעץ, והוציאה משם