להמשיך מאיפה שהפסקנו. ג'וליה: לא מעניין אותי הדור הבא, יקירי. אני מעונינת בנו. ווינסטון: (בצחוק) את מורדת רק ממותנייך ולמטה. (ג'וליה מחייכת, ניכר שהיא מאוד אהבה את שנינותו של ווינסטון.) תמונה 12 (התאורה חוזרת לתאורת העינויים) הל: ווינסטון, איך יכול אדם להשיג שליטה על אדם אחר? ווינסטון: על ידי שיגרום לו סבל. הל: בדיוק. לא מספיקה צייתנות. אם הוא לא סובל, איך תוכל לדעת אם הוא מציית לרצונותיך שלך ולא לרצונותיו שלו? שליטה משמעותה גרימת כאב והשפלה. שליטה משמעותה לקרוע את המוח לגזרים ואז להרכיב אותו מחדש. אובראין: אתה מתחיל סוף-סוף להבין איזה עולם אנו יוצרים? ההפך מאותן אוטופיות אוויליות שציירו בדמיונם מתקני העולם הישנים. עולם של פחד ועינויים, עולם של דריסות והידרסות, עולם שיעשה לא פחות אכזרי אלא יותר אכזרי ככל שיוסיף להתפתח. החברות הישנות טענו שהן מבוססות על אהבה וצדק, החברה שלנו מבוססת על שנאה. בעולמנו לא יהיו רגשות מלבד פחד, זעם, שמחת הניצחון והשפלה עצמית. את כל התענוגות המתחרים בנו נשמיד, הכל! ווינסטון: (חסר כוחות) לא תצליחו! אובראין: למה אתה מתכוון, ווינסטון? ווינסטון: לא תצליחו ליצור