יהי זכרם ברוך... וכבר לא משנה הגיל כשמתים. עיתונים מלאים תמונות ילדים הרוגים, וזקנים וצעירים איך לוקחים חיי אדם עם חיוך? איך נוצרו מפלצות שכאלה? אינם מבינים רוע והוא, לקח את חייהם נפגעו הם בידי האויב שחיוך כבר לא יאיר את פניהם וישנה ילדה קטנה וילד ומתחילים להתרגל ואין לזה סוף ושומעים על עוד הרוג ועוד אחד מנותק, תמים, חי בעולמות משלו ויושב לו ילד לבד אי שם בארץ נידחת המוות לקח ממנה הכל. לבדה בעולם קטנה, תמימה, אך לא צוחקת. ובארץ אחרת חיה לה ילדה מחייכת, מושכת בשרוול. ואביה קורא עיתון והיא על בירכיו יושבת, ועוד סיוט ועוד מוות ועוד הרוגים, לא מבינה דאגה ובוכים והיא צוחקת, תמימה, לא יודעת צער חדשות - ואין טובות ומשפחתה יושבת מול הטלויזיה צוחקת, משחקת ואינה בוכה ילדה יושבת, מחייכת תמימה יחד עם הקריאה לסוף... לזכר כל נפגעי הטרור בעולם.