שהפעם כבר אין הרבה סיכוי אין יותר, אבל יש סיכוי שזה יחזור. אחרי כמה חודשים בהם היית בטיפול אמרת שזה נעלם, הגוש. זוכרת.. רפלקסולוגיה ואת רק אחר כך למדת או להיפך...? אני כבר לא להיות אצלה. גם אתם הייתם מטופלים אצלה. אבא כבר למד הסתרתי את מחשבותי או רגשותי. לא לימדתם אותי את זה. אהבתי אז, הייתי בטוחה שהיא מכשפה. גם אמרתי לה את זה. אף פעם לא טיפול אצל דינה, רפלקסולוגית ומטפלת באנרגיות. לא ממש הבנתי כעבור כמה שבועות לקחתם אותי לטיפול. וארבע. הם לא שאלו הרבה. רק אמרו "טוב.." וחזרו לענייניהם. אני לא חושבת שהם הבינו אז, הם היו מאוד צעירים, בני שלוש באותו יום סיפרתם גם לאחים הקטנים שלי מה יש לך. הביתה. אהבתי לשאול, לדעת. אחרי שידעתי כל מה שרציתי- הפסקתי. חזרנו ועל כל אלה ועוד ניסית לענות לי, עד כמה שיכולת. אני תמיד זה מגיע? לך? סרטן שד? אמרו שזה סרטן ממאיר? מה זה? אפשר להידבק? מאיפה זה סרטן? שמעתי שזה מחלה שמתים ממנה. כן? יש כל מיני? ומה יש סרטן." ואני מפציצה אותך בשאלות, כהרגלי, רוצה רק להבין. מה חשדתי בכלום, פתאום הפלת עלי פצצה: "גל... את יודעת, יש לי..