לי רופא תיק וזרקה אותו לכיוונה של מתלמדת מבוהלת שמנשקת מזוזות לבושה שיש לה פציינטית שדומה לי בול )ממש תאומה(. המזכירה פתחה לי בוילנות... אמרתי שיש לי כנראה קלסטרופוביה... האחות הפטירה במקהלה פרה-רפואית שכל החלונות פתוחים והם רק מכוסים סחרחורת ונשנקת שאלתי אותן אם יש חלון פתוח. להפתעתי הן ענו ותפוחי האדמה בסיר וכו' וכו'( לא היה לי אוויר, קיבלתי בטלפון והסבירה למישהו איך להכין... חמין!!! )שימי את הקישקע המזכירה לחדר מס' 1. האחות הראשית על כיסא הגלגלים דיברה מיגרנה! )וגם להקיא שם על כולם כבונוס(. לאחר כדקה קראה לי שעוד רגע אני עומדת לקבל את ההתקף הנורא ביותר שהיה לי של סופרן בכריזה: שמעון רחמו! ליאון ינקלביץ'! וכדומה. הרגשתי הרנטגן, התרופות ומה לא - נישא סמיך באוויר. מדי פעם נשמע קול בית-החולים על כיסאות גלגלים והריח החמוץ-חריף של חומר פיתוח מחלקת הרנטגן, שם יושבים וממתינים לתורם חולים מכל מחלקות הכיסאות 0002 דלתות! מעבר למסדרון הצינורי והחנוק הלזה נמצאת וברוחב פחות ממטר מלא בכיסאות כחולים מחוברים כאלה ומול המחשב! מצייתת ביראה, יצאתי החוצה אל מסדרון באורך 03 מ' מונחת האחות הראשית שמצווה