50/2/41 עמוק בתוך הלב, משל משכן הוא לה - עד השנה הבאה. במקומה, כאורחת לא קרואה, מתרווחת עצבת מנמנמת בקולו של זמר נשמה. והיא נותרה לי המית בלוז חתם העדרה את חגה בתום יום בפני ערב פרושת זרועות ובת-שחוק אל חיקה הבטוח. בדמיוני אף רחפתי בלובן שמלה מתבדרת עם רוח -