שברחוב. זה לא סיפור אגדות עם סוף טוב, כפי שהבנתם, עוד מנסה להבין מה קרה. שחורה ובוצית, חמה ומרה, ואני - איך הארץ שלי הפכה כמו קפה - ואני מהצד מסתכל ובוכה, ועוד מהומות. ועוד חייל נהרג, ושוב הפגנות, ושוב פיגועים, לפתע חזרו להם המחבלים. כי בזמן שמנהיגינו לוחמים, טוב בהרבה יותר. עד שנפלו והלכו למקום אחר, שנפגעו כה חזק חיילים, אמהות, ילדים ואבות - וכבר יש קורבנות - והם לא מפסיקים לריב המנהיגים, כל מכה, כל סתירה - פוגעת בכל אחד מההמונים. אך כמו במטה כשפים וקסמים, המכות לא יפגעו בי עוד. אולי אם באמצע אעמוד, וחשבתי, שהפך כבר אדיש. ומסביבי עומדים 5 מליון איש - עם ישראל - חוטף כל מכה - אך ללא דרך להחזיר חרה. מרגיש כאילו שאני באמצע הזירה, ואני שוב מסתכל מהצד, בקיצור - עושה בלגאן לא רגיל. מאיים ממשלות להפיל ושטחים להציל, ולפתע הוא נותן נוק-אאוט נוראי לימין. הוא מרביץ קצת לשמאל ישר בפנים, הכיוונים! אבל לדרעי יש נשק סודי - אלוהים - שמאפשר לו לתקוף לכל הם, כל אחד תוקף את השני - אחד בשמאלי, אחד בימני. לאריה הזה יש יתרון על שאר השחקנים - דרעי שמו, והוא תוקף בסערה! ופתאום אני מזהה שחקן חדש בזירה - רק