במקור, זהו דיאלוג חצי אמיתי, שיניתי בו מה שרציתי דבר רע לחיות בו.' 'כן, זה רק מחזק את זה שמלנכוליה זה דבר נעים להיעטף בו, אבל 'משהו אחד למדת מהיום?' אמות.' לא תהיה קיימת, ואני לא אהיה קיים, הבדידות שלי לא תמות, אני 'החומה, היא אני, כשהיא תישבר, אני אמות, והבדידות שהיא מסמלת 'לא הבנתי.' תישבר, זה היום שבו אשתחרר.' 'מה שהיה שם, יישאר שם, חומת הבדידות הזו שמעה הכל, כשהיא 'בואי.' 'אני לא, טוב, בוא ניכנס.' 'אז תאשימי אותי, שאני הבאתי עלייך את הצרה הזו.' 'אני לא יכולה לתת לך לשקוע פה ככה.' טעם לעזור, כמה שתעזרו זה רק יגריע את המצב.' 'חבל שאני לא אוכל לעמוד בו, אני מוקף בזה יותר מדי, יעל, אין 'עשינו עסק.' 'ניכנס, ונצא מזה?' 'שניכנס?' 'גם הגיע הזמן לחזור פנימה.' 'אז הגיע הזמן לצאת מזה.' לעזור, זו לא היא, זה אני, אני ורק אני.' כזה מדהים לא יכול להשאיר משהו מאחור לשקוע, היא הייתה מנסה 'יכול להיות מאוד, אבל בעצם את יודעת מה, זה לא הגיוני, דבר היציאה מהבדידות ואתה לא מגיע אליה.' 'אולי זאת הסיבה שאתה לא יוצא מהכל, היא מסמלת בשבילך את 'יכול מאוד להיות שכן.' 'אני לא מסכימה עם זה, לדעתי אתה עוד מאוהב