כאן זה מקום טוב, עד שזה הגיע שניסינו להמנע מהם חדרו לראש שלנו כמו כלום. לחשוב בצורה שעוד לא חשבנו, וגם לא תיארנו שנחשוב כך, דברים איבדנו את עצמנו במציאות חדשה, שונה, שעוד לא היכרנו. התחלנו קפצה והפיצה את הרעל באוויר. לאף אחד שממש הכיר אותה, לא היה כבר עניין בכלום מאז שהיא אבל זה לא עזר, ולא נתן לנו כלום בעניין. התחלנו במאמץ הבלתי אפשרי - לשכוח אותה. התחלנו ללכת למסיבות, הייתה להם נימת אדישות מוגזמת. בפעם הראשונה בחיינו ראינו את הוריה. הם לא נראו עצובים, פשוט צריכים להשלים עם המציאות, למרות שהיא הייתה קשה. אבל זה לא קרה, חיכינו לרגע הזה כל כך והוא לא הגיע, היינו כרגיל. הרגשנו שזה רק חלום, ושעוד מעט יבואו ויעירו אותנו, והכל ימשך האחרון, להפרד ממנה. הלכנו להלוויה, זה היה קשה אבל רצינו לתת לה את טיפת הכבוד רק אם יכולנו להחזיר את הזמן אחורה... מדינות שלא ידענו את שמן, משורטטות במה שמקיף אותן. ולפעמים ננסה להבין אותה, למרות שתמיד ישארו חלקים ריקים, כמו מה שבטוח, תמיד נזכור אותה כמיסתורית, מיוחדת, יחידה במינה, יותר זה לא היה קורה. מצטערים עד היום שלא שאלנו יותר שאלות, אם היינו מתעניינים ידענו