או משהו, אולי אפילו לקפה או למים עצמם" שמעון אבוטבול, שנבחר לשחק את הגנן בסרט הכחול הסתכל לעברי במבט שואל. הבטתי בשעון, "טוב תתלבשו נמשיך כבר מחר". כולם התחילו להתארגן בשנייה שסיימתי להוציא מפי את המשפט הזה. ונתתי לראשי להיזרק לאחור כשעוד פרץ של אויר יצא מהפה שלי. "ככה זה, אפי, הרבה עבודה קצת כסף, לפחות כל עוד אתה בארץ" "כן ואחר כך, אנשים פשוט יראו את זה במקרה הטוב בקולנוע, וכשיצאו יגידו איזה סרט מחורבן, אבל רעיון נחמד" "באמת נראה לך שסרט כחול יגיע לקולנוע? במקרה הטוב זה יגיע לוידיאו, ואם כבר לקולנוע, אז זה יהיה באזור תחנה מרכזית ישנה או משהו, איזה מקום עם וילונות ונרקומנים" "יופי רונה, יופי" הבטתי בה במבט עצבני, "את תמיד יודעת איך לעודד אותי" "טוב נו מה אתה רוצה? הרי אתה לא יכול לומר שסרט אומנותי זה סרט עם משפט כמו..." היא לקחה מהשולחן את התסריט ודפדפה בו במהירות "ואני מצוטטת, 'כן גבר פרוע שלי, תן לי את זה, תן לי את זה וחזק, או.. או.. אני גומרת' שתגיד מיגמרת, לפחות יהיה בזה צד נוסטלגי" "כל הכבוד רונה" אמרתי עם הראש לאחור מביט בתקרה "התקבלת לתפקיד הראשי" ההערות של רונה לא באמת עצבנו