אישי, אותו יוכלו לקחת בתום הם למדו להעריך את כישרון הציור שלי. מדי פעם הם מביאים לי דף יותר ויותר בכל יום שעובר. בי רוח חיים, שכה חסרה כאן בחדר המצחין והחנוק הזה הסוגר עלי אני יושב כאן בחשיכה. כותב וכותב וכל מילה היוצאת מפי מפיחה לא נתקיימו מעולם, לא בעולמנו זה בכל אופן. נראה כאילו חיי הקודמים, שהסתיימו רק לפני כ...שלושה חודשים? מאז, שנה שכה הרבה השתנה בה, כה רבות התמורות שהתחוללו בחיי, מטרתו הייתה מבחן התבגרות ראשון ועם זאת שנה כה ארוכה חלפה לפני שנה, חגגתי את גיל הפיכתי לבגיר, במסע בלתי נשכח, שכל רץ, חלפה כבר שנה מאז הטיול ששינה את חיי, הטיול למדבר, בדיוק מחר אני חוגג את יום הולדתי התשע עשרה, לא יאמן... איך שהזמן האחר. לזה, עד כי קשה היה להבחין עוד איפה האחד מתחיל והיכן נגמר חברים, שלימדוני כה הרבה על ההתנהלות בעולם, כמה חדרנו זה כמה נפלא היה להיווכח בסופו של דבר, ששם בעולם בחוץ מחכים לי כמה חסד עשיתם עימי, כאשר תיווכתם השכם וערב ביני לבין העולם, ושקבלת השונות, רק תאפשר לנו לחיות בחברה טובה יותר. כל כך צדקתם. כמה נלחמתם על מנת להוכיח לכל,  ששונות היא ברכה שלא בצדק(. שירדו ממרום