שלו. "תשמעי", אמרתי לה כשהיא הייתה כבר בדלת, "יש איזו מסיבה ביום חמישי בערב, צריכה להיות מסיבה ממש טובה", לא אמרתי כלום על כך שזו בעצם חתונה, "אולי תרצי לבוא איתי?". הבטתי בה ושכחתי לנשום. היא התבוננה בי לרגע, אומדת אותי. זהו. אין סיכוי. אני לא בליגה שלה. "או.קי", היא אמרה, "נשמע נחמד. תתקשר אלי".          יום ראשון ללימודים. עדיין חם מאוד ובכיתה אין מזגן. שיעור מתמטיקה חמש יחידות. בחוץ אני רואה את צמרות הברושים נעים קלות ברוח אבל פה האוויר עומד. אני יושב בשולחן האחרון מצד שמאל, צמוד לקיר, רחוק משבתאי המורה, מתפלל שהוא לא יבקש ממני להתקרב. לפני שורות של ספסלים ריקים ובשורות הראשונות כמה תלמידים נרגשים מי"א 5. אין פה אף אחד מהכיתה שלי. עשרה בנים, כולם ממושקפים, כולם מבלים את ההפסקות במעבדת הפיזיקה, כולם מעצבנים אותי בכול מילה שהם מוציאים מהפה. שתי בנות נהנות מתשומת ליבם. האחת שמנמונת צחקנית שמסיטה את שיערה הארוך מפניה וצוחקת מכול מילה שאומרים לה. השנייה היא בלונדית חיוורת ושקטה שפניה מוסתרים מאחורי משקפיים במידה עשר. הצלצול נשמע ונכנסת נערה לא מוכרת. יפה. רזה. מה היא עושה פה? זו בודאי