כסא קש. היא התיישבה עליו ונרדמה. הדלת היתה סגורה. היא התרגלה. היא הגיעה לביתה ונגבה את הדמעות בחולצתה. כאשר נפרדה ממנו בסמטה התעצבה והחלה לבכות מעט. לאחר שעה שישבו ושתקו החליטו לחזור הביתה. כמו באגדות. חשבה לעצמה... כלבים התרוצצו בניהם והציפורים צייצו. התקופה שתהיי גדולה ותוכל להיות חופשיה. זוג הלך לידם אוחז ידיים. הם נראו לה יפים, והיא חלמה על הם שתקו. "חבל!, זו הרגשה נהדרת לצחוק לפעמים" "לא.., אני בד"כ לא צוחק" ענה "לא בא לך לפעמים סתם לצחוק?" שאלה.. "סתם, התחשק לי" ענתה. "למה צחקת פתאום?"  הוא שאל היא הפסיקה לצחוק. השמש חיממה אותה. היא התגעגעה לשמש. והוא ישב. "שב" היא ציותה עליו. הוא צחק גם. גל נעצר ועמד לידה. לא ידע מה לעשות עם הצחוק שתקף אותה. העפיפון נחת. לפתע נעצרה ונפלה על הדשא שוכבת והחלה לצחוק. ידעה איך מתנשקים ואם זה באמת כיף כמו בסרטים. לפעמים דמיינה שהוא מנשק אותה אבל זה הפחיד אותה כי היא לא מרגישים כשואהבים. היא רצה מהר ואחריה גל. היא אהבה אותו. לא ידעה מה באמת היא רצה על הדשא אוחזת בעפיפון והוא עף מעלה. השמש זרחה והשמיים היו בהירים כ"כ וחלקים.