שיורדים מהמונית מצלצל  הנייד של ליאורה. היא עונה ופנייה מחווירות. כל שהיא יכולה לומר, "ידעתי." גדי לוקח את הטלפון. "כן... היי אבנר. מה נשמע?" 24 במאי,  רמת אפעל  21.30  עוד אני בדלת, אני שומעת את הטלפון שלי מצלצל בעצבנות. אני ממהרת לפתוח את הדלת, ורצה אל הטלפון. אף פעם אי אפשר לדעת מי נמצא מאחוריו. חסרת נשימה אני מרימה. "הלו." "תודה לאל שתפסתי אותך, תשמעי, אבנר התקשר אלינו לפני מספר דקות ואמר  שערן נפצע בתאונת דרכים, והוא בבית חולים. לא הצלחתי לתפוס את  מירב..." "רוצה שאקפוץ לבית החולים ואראה מה איתו, גדי?"  "תהיי מוכנה לעשות זאת עבורי? לא הצלחתי להוציא מאבנר שום דבר. רק אמר שערן פצוע ובחדר מיון. אני יודע שהוא נפגע בתאונה, אבל לא יודע עד כמה." "אם הייתי במקומך הייתי לוקחת את המטוס הראשון," נפלט לי לפני שאני מארגנת מחשבותיי בבהירות. "את חושבת?" "תראה, לא יודעת מה קורה שם, גם לא מכירה אותך כל כך טוב, אבל לפי מה שהתרשמתי... אני בטוחה שלא תוכלו ליהנות יותר, אז הכי פשוט זה להגיע כמה שיותר מהר, בעצם לא יודעת. אקפוץ לבית החולים  ואנסה לאתר את מירב, לה יש  מהלכים בבית החולים, אז נבדוק מה  קורה