דפנוש שלי, זעקתי בתוכי, אילו רק ידעתי קודם שאת בתה של אמי. הסתובבה, וירדה במהירות במדרגות. היא נשכה את שפתיה והסתכלה עלי עוד רגע. לבסוף ניתקה את מבטה, "שלום, אהובי היקר", אמרה בקול רועד, "שלום ולא להתראות". היא קפצה בפתאומיות ומשכה את ידה ממני. גופי. נגדי ושילבה את אצבעותיה באצבעותיי. חום ידיה הרטיט את כל את ידי השניה ומחיתי באצבעותיי את לחיה. היא הרכינה את ראשה בעיניה, לחלוחית כיסתה אותן, ידי עדין לפתה את זרועה. הושטתי היא הסתובבה אלי "מה אתה מציע שאני אעשה?" הסתכלתי בעצב "אל תלכי", אמרתי בתחינה חלושה. היא לא ענתה. היא פתחה את הדלת ותפסתי במהירות בזרועה. "לאן את הולכת?" קמתי בבהלה. היא קמה לפתע על רגליה, חטפה את תיקה וכמעט רצה אל הדלת. שיחה כואבת שהחלטנו לא להיפגש יותר. לא יכול להפסיק לחלום עליה בלילות? כל לילה. כל לילה מאז אותה מילים מתאימות. ידעתי שהיא פה. אבל מה יכולתי לומר לה? שאני רציתי לענות לה, אבל לא מצאתי את המילים המתאימות. האם יש אותי". "למה באת?" היא הרימה לפתע את קולה. "ידעת שאתה עלול לראות שלי. איילת היא בחורה נהדרת. כן, בחורה נהדרת. ניסיתי לעודד את עצמי. לעודד את עצמי?