אחוז אותי במהופך, אמר הגולם כך תקל על ההבשלה המכונפת. בת קול ובן זקונים נושרים ממני עכשיו אני מביט בגאווה בנשל המלקוש ככלב נעור בפנים שהכו טפותיו. היום גופי ליקוי מטריות, נקווה אל ערוות ירושלים בה תמיד אני געגוע למה שעודו בידי. ובעודי מתרחש בפראות חרישית רועפת ענבר אל החיק.