ולו קצת ולא תטיב ולא תשנה ואתה לא תענה ששוב אני אשאל אותך עד למחרת, עם הספקות בלבי שוב אני נותרת ושוב אתה שותק אני ממשיכה לשאול שומר על שתיקתך אתה, היושב במרומים איפה המוצא? אני ממשיכה לקוות לתשובה אז, איפה התקווה בארץ אוכלת יושביה ומייחלים שלא היו חיים בוגדים, בוזזים, לוקחים שוחד מקום שאפילו המנהיגים שלו מקום שמוקף באויבים ורוצחים בוזז את תושביו במקום שהורג אותו, הושבת את העם עם ששונא עם שסובל, אני פונה אליך איזה עם סגולה הבאת לעולם, ואין שיפור ואין תקווה כי אין עונה אבל הכול נשאר רצון על האוברדפרט, על האבטלה הגוברת על הגנבות על מקרי השוחד רציתי שתביט את כאבה של האם שאין לה אוכל לתת לבנה הקטן את המחסור, את העוני, רציתי שתרגיש על בשרך את פגועי והרוגי תאונות הדרכים את הדם, את הפיגועים, במו - עיניך רציתי שתראה עד כמה קשה פה לחיות רציתי שתפנים ושתבין את המציאות השחורה, ולא במשקפיים ורודים רציתי שתדע אחת ולתמיד