הבנייה. במגרש החנייה עמדה השתפרה, אבל ידענו שאסור לנו להיות רגועות עד שנצא מהמקום. להצטרף אליה לפעולת ונדליזם בלי להביא משקפיים. הרגשתנו דברים. מאיה צחקה קצת ואמרה שזו הפעם האחרונה שהיא מרשה לי ופניה לבשו הבעת אימה טוטלית. אבל התזוזה הפסיקה, שוב דמיינתי מאחוריה. "פאק..." לחשתי, כולי משותקת. מאיה קלטה את המבט שלי הפה להגיד לי משהו, כשפתאום החוורתי כולי. ראיתי תזוזה של הולילנד" שזהרה בטריותה מהאורות של הכביש למטה, ופתחה את התיק על כתפיה. היא התיישרה כדי להביט בכתובת המופת "המפלצת בצד התכופפה, החזירה את הספריי ואת הכפפות שלנו והעמיסה את דברים. רק אחרי שעברה על כל אות שלוש פעמים וציירה מפלצת קטנה הקיר. "מהר, מהר..." דחקתי בה. הייתי לחוצה, והתחלתי לראות רווחה, ומאיה, שהסיקה שאפשר להמשיך, התרוממה והסתובבה אל זחלתי לעבר הקצה ושלחתי מבט לכביש. אמבולנס. השמעתי אנחת אותי, עם כל ה"פזצטא" וה"זרקור"... מי חשב שזה יהיה שימושי? על הרצפה!" שתינו נשכבנו על האדמה, פלאשבקים מא"ש-לילה הציפו פתאום נשמעו סירנות מהכביש למטה. "פאק! מאיה!" קראתי, "תשתטחי הסתובבתי להביט בפעולה של מאיה, אבל חזרתי מיד לעמדתי