לחייך כשאתה יוצא עם הדמיונות האלו לרחוב, עם שער הראש השחור והזקן השחור והחלומות העיראקיים-פלסטיניים, כשבחוץ משתוללות שתי מלחמות ובסוף אתה עוד תקבל כדור תועה שלא נועד לך, במלחמות חסרות השמות הממלאות כאן את האוויר. אמרתי לך להתגלח, וגם שלושה שוטרים של משטרת ישראל שניגשו אליך כדי לבדוק לך תעודות באמצע הרחוב המליצו לך להתגלח כשהבינו שאתה יהודי. אבל אתה עקשן. כל הבקשות שלנו רק מחזקות את ההתנגדות שלך. אבל מילא, תהיה דתי וערבי בו-זמנית, ותנסה לקחת אותי להופעות של התזמורת הערבית של נצרת ושל אמל מורקוס, רק תפסיק כבר לדבר כל הזמן על פוליטיקה, נואם לי על הכיבוש כאילו אנחנו חיים בדרום-אפריקה והאשכנזים הם הלבנים, והערבים, המזרחיים והספרדים הם שלושה שבטים מקופחים שהלבנים ניצלו ומנצלים עדיין ומנסים לסכסך זה בזה, בזמן שהם בעצם צריכים להתאחד ולקבל את זכויותיהם כרוב. אתה רוצה לעשות איתם בריתות וקואליציות של מוזיקה ופוליטיקה, ושוכח את הברית שלך איתי". אימא שלי עשתה את הבחירה שלה בילדותה, בעידוד המורים, והחברים, והצבא, וכל משרדי הממשלה. היא הבינה שעדיף לה לכרות ברית עם האשכנזים, ולשכוח ככל האפשר את קרבתה