ניתן להיות שפוי? האם ניתן לא להרגיש? האם ניתן לא לחשוב? האם ניתן להבין? האם יודעים. והדבש שוב מר. עטופה בסודות מתפרקים. סוד תמיד ייצא החוצה, היא יודעת. כולם מקיימת מגשימה. אך הרקע, רקע, של צלצול הסירובים. לא משתכנעת. היא לא תוותר. תשוב לשם יום ועוד יום, מבטיחה ונודרת. מכפרת. השיכורים. הארמונות אותם בנה לה, נהרסו ממי המלח המחשיכים. ניתן להתמכר בקלות כל כך, לניחוח השקרים העזוב בבית העניים באופיין. חסר האופי. דמויות ,דמויות צפות נושכות, נושקות- שונות ביופיין, אך לא מושכת דבריה באיטיות, הקוסמת לעלם, ככינור מנגן ללא סנטר. "לא, לא נבוכה", משיבה לו, "חסרת אונים". רגע ארוך. ההתעלמות המכחישה, המסגירה. "נבוכה?" שאל. שתק. שתקו שניהם כברק בוהק מסנוור מפתיע. מתלבט אם להשיב או להתעלם, אך נדושה "ומה היה קורה לולא היה לנו הסער, הירח?" שואלת פתאום, היה זה ליל ירח מלא. החוצה, מבעד לחלון. מתחיל להחשיך. עינה קולטת את הירח, במקרה משטה בו. אולי לועגת. מייחלת את השפע, שחשק כל כך. מביטה ומהי אמונה אם לא היא אהבה? ומהי אהבה אם לא האמונה בתמימות בקנאה? ומהי קינאה אם לא האמונה ברצון להזיק? ומהי תמימות אם לא