והוא איש מילואים. באחת מהתעסוקות שלו הוא לקח אותי טרמפ "לא. הכרתי אותו בצבא, בבסיס בדרום הארץ. הייתי קצינת קישור "אתם הרבה שנים יחד? פגשת אותו באוניברסיטה?" שלי". "יוני?! בהחלט נשמה טובה, אפשר לומר שהוא החברה הכי טובה נשואה, הבעל שלך נשמע נחמד בטלפון". "האמת היא שלא פעם הרהרתי בך", אמרה להפתעתי, "אני מבינה שאת ההיא. לא הייתי בטוחה שהיא זוכרת אותן, לא היינו מה"מקובלות". שאני פוגשת לעתים את יעל ודנה, שהיו חברותי הטובות בתקופה אלינור שאלה אם שמרתי על קשר עם מישהו מבית הספר. סיפרתי לה "איזה 'קטע'", חייכתי, "ממש כמו טל שלי". "כך אני אוהבת לאכול טוסטים, מאז שאני זוכרת את עצמי". עיניה כמתנצלת ואמרה: אלינור זרתה מלח על הצלחת וטבלה את הטוסט מדי נגיסה, הרימה נינוחה. לפה. אשמח לקפה הפוך וטוסט עם בולגרית". באופן מפתיע הרגשתי "אני מתה מרעב", עניתי, "היה לי כזה עומס שלא הכנסתי כלום "הזמנתי לי קפה וטוסט, מה להזמין בשבילך?" שהדגיש את עיניה הבהירות ונראתה רעננה ומאושרת. היא נראתה לי זוהרת מאמש. לבשה חליפה מחויטת, בצבע כחול, כאשר הגעתי למקום, אלינור כבר חיכתה לי. העבודה. את עצמי נענית להזמנה להיפגש באחד