רטובים, מטפטפים עלי טיפות צינון, אל תוך מגבת סגולה. זרם מים מחמם את ידי, ואני מטיחה מעט מהם אל פני, מרימה את למקלחת לשטוף את פני מהרוגז שנתקף בהם. השיקול והדעת בתוכם, זרקתי אותם למקומם- פח הזבל, ויצאתי לרכוש לי שיקול ודעת בסופר?!' חטפתי את הבקבוק המבעבע עם 'יופי! רק זה חסר לי. לו לא הייתי רגישה, היה לי צורך ללכת מלים בכתב של ילדים : השיקול אינו פועל על אנשים רגישים. שנחו ליד הבקבוק, מדגדג אותן קלות ומצייר לי על כף הרגל שש התרגשתי. הצבע האדום החל גולש מן המיטה על קצוות אצבעות רגלי, תוך שאני בוהה בו בייאוש, החל השיקול מבעבע והופך צבעו לאדום. הוא רוצה השיקול הזה, שאשיר לו שירי ערש כדי שיפעל? מה לעזאזל?! משכתי בשערותי ברוגז שיא, לא יודעת את נפשי, מה מזגתי עוד קצת דעת, ועוד קצת- כלום בריבוע. כלום. השיקול, ממתינה לאיזה פיצוץ כימי שיפיח תובנה בחיי. כולי מרוגשת מההתרחשות החדשה לי מזגתי מנוזל הדעת אל תוך אצה אל ביתי להפעיל את השיקול. שלפתי עשיריה ואמרתי לה בגאווה 'קיפ ת'ה צ'יינג'' תוך שאני והושיטה לי את מי החמצן עם הדעת בתוכם. פישפשתי בכיס מכנסי, תוך מספר שניות עם אריזה בגודל של מי חמצן- 'שש