מהמשחק שכל אדם בעיר הזו שיחק. היא לא סיכמה איתו שום דבר, בעל-פה או בכתב, אבל העסקה שלא נאמרה הייתה כזו: אני אתרום, אצטלם, אדבר בזכות הארגון, את תדאגי שהעיתונאים יזכירו כמה אני נדיב ואצילי. "זו היא פוליטיקה" חשבה שרלוט ואז חייכה בחום כששתי נשים קרבו אליה. "ג'ולס מק'קרטיס!" היא קראה בזמן שחיבקה את חברת הילדות. "שירלי הולסטיין!" ג'וליאנה מק'קול השיבה את החיבוק בעוז. זה היה משחק ישן של שתיהן, לעוות את השמות, שנוצר עקב שנאתה של שרלוט לשמה. "שרלוט, זות'י אן," מבטא אוקלהומה של ג'וליאנה מק'קול בלט לפתע, "והיא-" מק'קול קפאה. המבט על פניה של עינת שרי לא יכול היה להביע משהו מלבד אימה. הצבע אזל מפניה, מותיר אותן לבנות כשל גופה. "את!" זו הייתה המילה היחידה שהצליחה להוציא מפיה לפני שעיניה התגלגלו בחוריהן. לינג וו פיקד על הספינה הזו במשך חמש שנים. הספינה, שרשמית שמה היה 'סי קאונטר', דלפק הים, נראתה כמו עוד ספינת מטען בינונית-קטנה שמזדקנת במהירות בעולם של ספינות ענק ומכליות אולטרא-גדולות. למען האמת מעטה הצבע המתקלף שכיסה את גופה השמנמן הסתיר מנוע טוב- טוב מדי לספינה כזו זקנה- מחסן נשק מפתיע בגיוונו,