והתנפצה... רק לכדה את עולמי בתוכה... את כאבי לא מחקה - את פצעי לא ריפאה, נותרתי אבודה, לצד דמעה, וכך גם אני עם הזיכרונות היפים... הבועה מתנפצת לרסיסים וכך כל הנשמות. המלאכיות נעלמות העצמות נשברות, השרירים פגועים, הלב נשבר לרסיסים. אחרי כל הפעימות. הפגיעות חוזרות... נעלמו בשניות. הלב הרגשות - והשאיר רטיבות קטנה. נשבר על הרצפה זלג לתוך דמעה מלוחה, הכל אבד תוך שנייה רחש הדממה. כאב וחולשה... על פנים חסרי חיוכים.