גדול. ברגע אחד מסוים. שבדרך כלל כך נדמה. משהו פה אינו מובן. כי מסיבות מסוימות עצמו: רגע, היה קודם לכן דבר מה, הרי לא נולדתי מקיר לבן. אף לתות-בננה צנחו חייו, עד שיום שומם אחד הוא התעורר לשאול את ועשהאל תוהה איך אל אי ידיעה, אל אי שאלה, אל בין האורנג'דה הקשר המשווה? אוי ואבוי. איזה דמיון יש בין שני הדברים שהוא מרשה לעצמו את של חייו. אם כן מה בעניין איזה געגוע או צער קטן שמוביל אותם. דרך כל המקומות שגר בהם, הוא עודנו מחפש את אותו הבית הראשון לקחו אותו הוריו אתם מן הקבוצה ההיא, מן המקום שנולד בו, ומאז ועשהאל הרהר שלא נראית לו התשובה הזאת. הנה הוא, כשהיה בן שבע מסוים? זכרם? אף לא געגוע אחד קטן? אף לא רמז על איזה קושי אישי שעזבו יום אחד ברכבות כמו שהיה כתוב במכתב. אף לא להתרפק על וגדל וחי שלושים שנה במקום אחד? וכל בני האדם שהכיר ואהב, עשהאל תוהה: האומנם יכול להיות דבר שכזה אצל בן אדם שנולד חוזק ודבקות. וללכת ממנו קדימה. והעבר המת ואטימת הרגש אליו כפו אותם ליתר תועלת לעמוד עליו אלא רק לסגור חזק, לאטום ממש כל רגש אליו ממציא מתוך הרגשות שלי? אולי הם באמת הרגישו עבר מת שאין את השכול לכל הרוחות.