הקטנה. "תודה" הרעיד בקולו. "ע... עוד משהו?" בשרוול המשובץ. משקלט את מבטה החודרני, שלח את ידו השניה וכיסה את זרועו במספרים כהים מוטבעים על זרועו. היא הגישה לו מספר מטבעות וכאשר הושיט ידו לקחתן, הבחינה בבקשה" חייך. הוא הניח את החלב והביצים על הדלפק: "שלושה עשר שקלים חדשים האנשים על פי מוצא לשונם. המבטא הפולני ניכר מאוד. רבקה תמיד ניסתה לנחש מהו מוצא "כן, מיד" ענה לה בחיוך. "אני צריכה חלב. ו... גם תריסר ביצים. בבקשה." "מה בשבילך, עלמתי?" שאל בג'נטלמניות מוחלטת. בשערות אפורות ולבנות אשר מעליהן נח לו כובע קסקט שעבר זמנו. ממה שבאמת היה. מעל המשקפיים הכהות שלו ניתן היה להבחין הוא לבש מכנס אפור וחולצה אפורה משובצת ששיוותה לו מראה זקן "בוקר מ-צו-ין!" ענה לה אדון פרינגלבאום מעבר לדלפק. "בוקר טוב" אמרה בעודה סוגרת את דלת העץ הרקובה. מעבר לכביש ראתה את המכולת. היו לבנים מתמיד. טיפות טל מהלילה שחלף שטפו את גגות המכוניות והעננים בשמים הישנה בקרן הרחוב. "כמה נהדר הוא הסתיו" חשבה. היא המשיכה בהליכתה לעבר המכולת באוויר. רוח קלילה הרעידה את גופה ולבה. קרני השמש פרצו מבין העלעלים הצהובים וריח האדמה הלחה