הצבא, בני חולה על המדינה, בני אוהב את איריס, בני אוהב את הילדים שלו - בבית ובצבא, בני אוהב בחורות במדים, בני אוהב את איריס - אבל בעיקר באזרחות. כל הדרך למרדף הוא חושב על החובשת, נטע החובשת שחברה לגדוד שלהם ומחכה בבסיס, הוא כבר סיפר לכל החפ"ק שלו שהוא זיין אותה, כי אם זה בטוח יקרה במסיבת סיום המילואים אז למה לחכות עד אז עם הסיפור.  אחר-כך הוא שם לב שללוחם הדתי קצת לא נעים לשמוע את זה ואומר לו "זה בסדר, חוץ מבמילואים אני לא בוגד באישתי, במילואים אלוהים לא מסתכל". ואז הוא חושב על השיחה שאיריס (אשתו) רוצה לעשות איתו, אפילו למחשבות במילואים היא נדחפת לו, לשטח הפרטי שלו, למגרשו הביתי.  הרעש האהוב עליו קוטע את מחשבותיו והוא פורק מהג'יפ יחד עם שלושת בניו המחפשים את מקור היריות. הצלף מזהה ברחן והם מתחילים במרדף, תנאי הקרקע קשים וממרחק יש בתים שעליהם עשויים להיות צלפים. ליבו דופק אך לא רק מהאדרנלין, הוא מרגיש את הרגליים כבדות. חייליו רצים קצת לפניו כשהוא מתנשף, הם מסתכלים לכיוונו והוא מסמן להם להמשיך לרוץ, לתפוס את המחבל, הוא מתחזה למי שנפצע ברגלו ובגלל זה לא ממשיך לרוץ. עבורו המרדף כבר נגמר. אם