וחייך. "היי. אני בסדר. מה איתך?" הגרון של השוטרת היה יבש. היא בלעה רוק: "אולי תרד, נדבר?" "נדבר על מה?", לא הבין.  "על מה שאתה רוצה לעשות. אני בטוחה שאפשר לסדר הכל. מה שנראה לך עכשיו כבלתי נמנע וסופי, עלול להתברר מחר כשטותי ובר חלוף." היא השתמשה במילים גבוהות מדי לגילה. "אני לא הולך לקפוץ", אמר. "אני הולך ללכת מכאן", הוריד את עיניו למעקה, "לשם". הוא הצביע על הבניין בצד השני של הכביש. היא לא הבינה.  "תראי. יש גשר. את לא רואה אותו, וגם אני לא רואה אותו, אבל יש גשר בלתי נראה שמקשר בין שני הבניינים. אם אני אהיה מספיק מרוכז, אני אוכל ללכת עליו." הוא הסתובב עם הגב אליה. הוא כמעט ראה את הגשר. האוויר מעל הגשר היה קצת יותר דחוס, והוא חשב שהוא חש בו. בטוח שהגשר שם. הוא הרים את הרגל. "לא! חכה!" הריכוז שלו התנפץ. הוא הוריד את הרגל חזרה והסתובב עם הגב להמון שנשם לרווחה. "כן?" "אתה צעיר מדי בשביל זה! בוא נדבר על זה". היא עשתה צעד קדימה. "על מה את רוצה לדבר?", שאל. "זה לא יכול לחכות?" "על... זאת שבגללה אתה עושה את זה", ירתה באפלה. היא פספסה. "אין שום זאת. הסברתי לך. יש גשר. הגשר שקוף. הוא יהיה שם רק