לו את החבורה שלו. איזה אבל למעשה הוא היה חלק מחבורה. חבורה לא גדולה, אבל אם היה שזה הגיוני שהוא יהיה שם. אלפרדו אמנם חשב שהוא משהו מיוחד, אגון לא רק רצה שאלפרדו יהיה בין הדמויות הדהויות - הוא חשב להיות כאן, היה מגיע לו לסבול. זה הימנית כדי להביא לגמירה הנכונה, הנבונה. אלפרדו היה צריך כפות ידיו: קודם השמאלית החלשה כדי שלא לגמור מהר מידי ואחרי מדחיסת איברו לתוך אישה כמו שהוא נהנה להחליק את איברו בין העונג הרב שגרמה לו האוננות, לו רק היה יודע שאף זיין לא נהנה להיות כאן, הוא היה צריך לסבול. כי כמה שסבל סבלו התקזז עם מיני בעצמו אפילו יום אחד במשך כל ימי חייו! אלפרדו היה צריך והתנזרות מאוננות. הלא אלפרדו לא יכול היה למנוע מעצמו עונג להקריס עליו את כל אשר בנה במו ידיו, בשנים ארוכות של עמל אחת - ככה הוא עבר. והם שניהם עשו יד אחת נגדו, הם שניהם זממו להעביר את המלח ולאופן בו המלח עבר מידה לידו, כאילו היה יד דו-משמעיים, באופן בו בסעודות הערב היא נענתה במהירות לבקשתו איפה לחפש. אין צורך "לתור". הוא הבחין במבטים הרכים, הכאילו כאב-לב אל לך לחפשה". והוא לא חיפש אותה, אבל הוא ידע בדיוק ולא היה לו ספק