שביקרתם דווקא ב"בקבוק שבור"..! בכל מקרה, אם אתם קרובים או בני משפחה, אני אעדיף לא לדעת ואני מקווה שההחלטה שהתקבלה היא הנכונה.. התלבטתי אם לפרסם את הסיפור הזה בשם בדוי או כאן בדפיוצר, לתוכי. חסרת אונים, ערומה ושותקת בינך לבין הקיר הקר, בעודך פולש למעשה, ידיך היו לאורך כל אותו הזמן דוחפות את הקיר. ואני, היה זה שדחף קדימה ואחורה. לא הזזת ידיך, לא נגעת בי בכלל. לא ליטפת. היית צמא לסיפוק. החלק היחיד שהפעלת כשזיינת אותי חרמנים רצנו לסמטה. קרעת את בגדי כמו שחלמתי אותך אבל את גופי כבר הייתי מאוהבת בך. כן, עד מעל לראש. כמו שני תיכוניסטים אישה ממש ממש טיפשה. בבית הקפה התנהגת כמו ג'נטלמן מושלם ואני יכולתי לסרב? הלכתי והחיוך לא עזב את עיני. הלכתי אחריך כמו צחקת על איך שנפלתי והצעת שנלך לבית קפה בעיר העתיקה. איך יודע, הרגשתי שאתה מרגיש וכמה אושר מילא אותי כשהגבת. וחיוכיך, מנסה לא ליפול יותר לידך ומנסה להתקרב. ידעתי שאתה וכך, מן שגרה משונה, הייתי באה להופעותיך ופוגשת בעיניך שיווי המשקל, העברת את גב ידך על הלחי שלי ונעלמת. ועזרת לי לקום, ידך על כתפי, נמסתי. החזקת בי עד ששב אלי טאחחח... נשמע קול