מהדברים הקלים - או להפך... אולם אתה יכול לטעון בוודאי שעיקרון שמירת השבת איננו בר קיימא כי הוא אינו מחייב אותך וטענה זו תקפה היא בהחלט. נותר לדון בחיוב התקני  מהו חיוב תקני שמחייב את האדם באשר הוא. התשובה נמצאת במרחב המידע. אסור שתהיה סתירה בין המסקנה המונפקת מעיבוד המידע, לבין החיוב הנגזר ממנו - מהעיבוד הזה. הבה נבחן את המידע הזה לעומק, באמצעות דוגמת ''שמירת השבת'' העקרונית. שומרי השבת טוענים, שעיבוד המידע שנמצא ברשותם, הוביל אותם למסקנה הזאת: לשמור שבת! הכיצד? מאידך, אלה שאינם שומרי שבת טוענים גם ומתריסים, שהמידע הנמצא ברשותם, מוביל אותם למסקנה הפוכה: לא לשמור שבת  כי עצם השמירה על השבת וחוקיו מגבילים הם את האדם ואת החופש שלו, ללא שום תמורה או תרומה למהות האדם באשר הוא... טענה זו חוקית היא על פניה, אשר על כן הבה נבחן אם היא גם תקנית  הבה נבחן את הטענה מיסודה.  מי נתן את המצווה הזאת? ''לשמור את השבת''. אכן יש בה משהו מהאבסורד. מדוע להגביל את האדם? ומיהו המקור המגביל? מהיכן תוקף הציווי שלו? ומהו מקור הציווי שלו? אנו חוזרים אל המידע העומד לרשותנו, וניגש בזאת לעבדו ולהפיק ממנו את התשובה