נפגשים. פנטזיה תמיד טובה מהמציאות ולכן זכתה בשמה מהפנטזיה, מהריגושים הרגעיים האלו, שהיו נעלמים כלא היו אם להתחיל כרוניקה שידועה מראש, או אולי פשוט כי נהנו מהמתח, מוטיבציה, אולי כי עמוק בפנים ידענו שאין לזה עתיד וחבל אלא הסתפק באותם מפגשים חטופים. אולי כי לא הייתה מספיק ומשפטים מגומגמים. אף אחד מאתנו לא יזם פגישה של אחד על אחת הפכו למבטים מפלרטטים, מרמזים, שאט אט שינו מצב צבירה למילים פעמים קודם לכן באירועים חברתיים משותפים, שבהם מבטים הססניים אני כמעט ולא מכירה אותו. גם הוא לא מכיר אותי. נפגשנו רק כמה לעומת האינטימיות הפיזית הכמעט מדומה. אור מהאינטימיות הרגשית בינינו, אותה אינטימיות אמיתית וכנה אינטימיות פיזית כל כך פרטית, כל כך שמורה, שרחוקה אלף שנות מישהו שהוא זר לי לחלוטין, שאני לא מכירה, שחולק איתי כל כך קרוב, כל כך רחוק. המצב המוזר הזה, הכמעט פרדוקסלי, של