ולא נעדרים, לא דיווחו על כל רעידת אדמה חוזרת. חיים. לא נשלחו שום משלחות עזרה ולא אוכל לחסרי הבית. לא זו הייתה שנת 2112 והעולם התפרק. רעידות האדמה נהפכו לדרך אני שונא תורים." עומס בתור לגן עדן, אחרת אנחנו נעבור לגיהנום. את יודעת כמה "זו רק שאלה של זמן, שרה, תשלימי עם זה. רק תקווי, שלא יהיה האדמה." ואי-אפשר לראות את השמש בפעם האחרונה, או את הכוכבים, או את "אני לא יודעת כבר מה לעשות, תאמין לי, הכל מצופה טיטניום לא הרגשתי את זה". עיניו, "הרגע אמרו, שזה היה חלש, רק 1.9 בסולם ריכטר, אפילו "שום מזל ושום כלום", אמר אנדי תוך כדי בהייה במסך, שריצד מול בשביל להיפרד. זה היה מזל." כבר הייתי בטוחה, שזהו ונגמר, ועוד לא הספקתי להתקשר לחברים שרה, אשתו של אנדי, נכנסה לחדר בצעקות, "הרגשת את האחרונה? יורק". העולם, הגיע אלינו רק אסטרואיד קטן, שבקושי הרס רבע מניו הטיטניום העבים והכסופים, "בפעם הקודמת, שהם הבטיחו את סוף שישב עתה מתבונן בטלוויזיה במרכז החדר המרווח בעל קירות