עיניו ועדיין חייה היו בגדר תעלומה . ניסיון להעמיק בקדח עיקמו את המקדח. מלאכה זו ראויה היה שיעשה נועם, הירהר, מלאכתו באבנים ,מעלה מהם דמויות פנים, חשב, בשעה שהחליף את המקדח בנוסף. שאלתיאלה עמדה בפינת הבית שם היו מונחות שתי פתילות ישנות. על פתחן הניחה שני סירים כסופים והרתיחה מים. על קרש מעץ-זית מלוטש, השתקפו טבעות מרהיבות כשנותיו של העץ. הטבעות משכו את עיניו בשעה שהניחה מיני עשבים וקצצה. לפתע הפנתה אליו מבטה וסימנה לו בידה לבוא. היא החזיקה בספל מתכת בוהק משקה-זה היה המיץ הלימון . משקה זה מעשי ידיה של שאלתיאלה. הירקות הכבושים ,החמוצים יצא שמם למרחוק על כך הייתה פרנסתה. היו באות  ועולות אליה נשות-הכפר. תחילה, הייתה רוקחת בחבית עץ ויוצקת בקבוקים ומניחה מסודרים. גם הוא היה מנסה כיתר העולים לביתה לשלם שווים בכסף מלא. שעה שביקש לרכוש שלושה בקבוקים כמנהגו לסוף שבוע  ולהניחם במקרר להתקרר, היה ניטש בניהם מאבק ממושך ועומדת בסירובה לקבל תמורתם והייתה עולה מבוכה ולא מצליח להניח בידיה תמורתם היה הדבר טכס שלא תם . עד ליום אחד בו נתנה דבריה נוקבים, חכמת-עולמה נחה בו ודמותה צפה מלוא-עוזה ונגלתה: "