על הפנים. כשהדמעות זולגות כשטיפות הן השקרים תזהה את המבט, רק ילדה של חורף הם גוססים. שטיפין-טיפין, בסתר, כאותם האנשים, ביטחונה בחורף מקלטים. אך לא ישכיחו הפרחים מלאות העננים. את כחול עיניה אמנם הופך מרהיב בואו של האביב, יום הולדת בין ברקים. ילדה של חורף. במלנכוליה מתעטפת. הוזה ומהלכת. לאן היא שואפת? מה היא מחפשת? בהררי העננים. בשמיים הקודרים, מאוהבת בקור. ילדה של חורף, נחה על שפתיה. בואו של חורף, אך שמחת זרוק לו בעיניה, דוק אפור של עצב מרחפות בין הטיפות. חולמת כשרגליה מתעופפת ברחובות. ילדה של חורף עבודתי[ ]אולי בעתיד יהי לחן לשיר זה, ואולי הוא אפילו יהיה פרי אהובתי-שנאתי.