לישון אצלך?" הלילה?" הוא שאל. "הדרי כבר ארבע לפנות בוקר יש לך מחר בית ספר. איפה את ישנה ורציתי להיות כמוה, להישרף ולא לחיות. לא להרגיש כמו בוגדת. הסתכלתי על הסיגריה על איך שהיא נשרפת לאט. זו הייתה נשיקה אחת קצרה, זה היה טעות נכון. אבל לא נורא." "הדר את מבולבלת את פגועה וגם הוא. זה הכול! את הסיגריה החמישית שלי לשעתיים ההם. "אבל שי זה עדיין לא מתאים הוא אבא שלה." אמרתי והוצאתי כבר על עצמו אל תאשימי את עצמך..." הייתה נשיקה. זה היה בהיט אוף טא מומנט. זה עבר זה לא יחזור אחורה. לפחות לא קרה משהו יותר גרוע מזה, לפחות לא שכבתם. זו אנשים אשמים. אז לא נורא זה קרה אי אפשר להזיז את הגלגל אין מה לעשות. וזו לא אשמתך. אל תשכחי שבמצבים כאלה יש שני "לא את לא. את פשוט פגועה וגם הוא. זה מה שקורה במצבים כאלה פשוט דפוקה!!!" צעקתי. ככה. הוא אבא שלה למען השם! מה אני עשיתי?! אני כזו דפוקה אני "זה לא הקטע של אם אני רוצה אותו או לא!!! זה לא אמור להיות "הדר תחליטי..." "לא. כן. לא יודעת! אני לא חושבת!" "את רוצה את אבא שלה?" הוא שאל. הולדת שלי, על יואב, על הנשיקה ועל הפחד הרב. ואז התחלתי לספר לו הכול. איך הלכתי