"תודה", הוא אמר והעיף בי מבט שגרם לי להדק את המגבת סביבי. הגשתי לו את האוכל ונכנסתי למקלחת, נועלת אחריי את הדלת. "זה מה שהיה חסר לי", מלמלתי לעצמי בייאוש, נכנסת חזרה לאמבטיה, אבל הרוגע נעלם ואתו הרצון לעשות אמבטיה. שטפתי את עצמי במהירות, התלבשתי ויצאתי אל עומרי שבינתיים סיים לאכול. לא יכולתי שלא להיזכר במבט שתקע בי כשנכנס, זה גרם לי למבוכה קלה. "אז... אמ... איך היה?" אמרתי במבט מושפל. "היה בסדר גמור", הוא אמר והוריד מעליו את העליונית. "קצת חם פה", הוא אמר בחיוך. "כן..." אמרתי והבטתי בשעון שהורה עשרה לעשר. "טוב..." הוא אמר באי נעימות קלה ונעמד על רגליו. "טוב", חזרתי אחריו בחיוך מבויש. "תלווי אותי לדלת?" "בטח", אמרתי ואבן גדולה ירדה מלבי. אם הוא היה נשאר עוד עשר דקות אולי הוא היה פוגש את רועי. "אז... ביי", אמרתי לו כשיצא וסגרתי אחריו את הדלת. נשענתי על הדלת בהקלה. 'למה בעצם אני לא רוצה שיראה את רועי?' חשבתי לעצמי בלב כשהחלקתי לישיבה, נשענת על הדלת. 'אולי כי הוא עלול להגיד משהו', חשבתי וחיבקתי את ברכיי. 'אולי כי-' דפיקה בדלת עצרה את מחשבותיי. "עוד פעם", רטנתי כשפתחתי את הדלת. לחלקיק שנייה