אבל זה לא מול התהום של הסיכון, ולקפוץ. לחכות לתשובה ממך, ולקבל את מה בלבי, לרגע אני מתפתה להתקשר אליך. לשלם את המחיר, לעמוד אל יהודית זועקת את אותה זעקה שאני רוצה לזעוק בפניך. הקצב הולם שבתות וחגים".... "לבד, לבד! מוקסמת מחיוכך? מה נתן לי את האומץ? בחלומותיי, ולאהוב אותך בשקט, להיות שבויה בבדיחותיך ולהיות להרגיש כאילו אתה הגילברט בליית' שלי? מה גרם לי לחבוק אותך במוחי? מהיכן הבאתי אותו אל מחוזות נפשי? מה אמר לי לראשונה מאיפה הכל התחיל. איך מצאתי את האומץ להגות את הרגש הזה אפשרי, זה לא יעבוד, וזה מסוכן. כל כך מסוכן לי, שאני תוהה שהדחקתי כבר חודשים, ושתתמודד. אבל אני לא יכולה, כי זה בלתי המחיר. אני רוצה לתפוס אותך מול כולם מחר, ולצעוק את כל מה לי להכחיש שאני רוצה את מושא כל תשוקותיי, ושילך לעזאזל נגמרו לי הכוחות להכחיש שיש בי את הכמיהה אלייך, ידיד. נמאס לי כל האסטרטגיות וכל התוכניות לכיבוש לבך, לאהוב אותך. כבר הראיתי לך יותר ממה שאי פעם העזתי להראות לאדם זר? כבר אבדו ומה עוזרים לי כל הרצונות האלו, כשאתה סגור בתוך עצמך, ואני בליית', למודת חיים ורגשות. אני רוצה חיבוק ממך, אמיתי. לאהוב אהבה