להשכלה גבוהה..." "מה?" "תפוח אדמה..." "על מה לעזאזל אתה מדבר?" "למה את מקללת?" "סליחה, לא התכוונתי. זה פשוט נפלט לי." "עכשיו אני מצולק לכל החיים... אני אלך ואני אספר לאמא שלי שאת לימדת אותי לקלל והיא תתבע אותך על כל גרוש שעוד יש לך..." "אני אמרתי שאני מצטערת." "גם אני אמרתי את זה ליוסי אחרי שקברתי את הראש שלו בתוך ארגז החול ולא נתתי לו לנשום שלוש דקות ואז בא האמבולנס ועשה לו החייאה אבל הוא נשאר צמח בבית החולים. אבל מה זה עזר לי? אני עדיין צריך לבוא אלייך פעם בשבוע. את יודעת מה זה בשבילי לבוא לפה פעם בשבוע? ולפספס כל פעם פרק של האלופה? יש לך מושג מה הסבל הפסיכולוגי שנגרם לי מזה? יש לך? ועוד יש לך את החוצפה לבוא ולהתנצל על זה שקיללת אותי? חכמה על תינוקות אה?" "נרגעת? הוצאת עצבים?" "כן. תודה. בואי נמשיך..." "איך הייתה הילדות שלך?" "מה, כאילו לתאר לך אותה או לזרוק סתם מילים שנשמעות טוב?" "תתאר אותה..." "הילדות שלי הייתה נהדרת, הורים מקסימים ותומכ..." "ביקשתי שלא תגיד סתם מילים שנשמעות טוב." "את מבקשת ממני לשקר?" "לא. לא... אני רוצה שתיפתח אלי, שאני אוכל לראות את היוסי האמיתי... לא...