ישבתי כמו תמיד מול המחשב, אבל הפעם הוא היה סגור, ראיתי רק מסך שחור מול הפנים, הבטתי עליו, ונראה כאילו הוא מביט עליי חזרה, ראיתי את ההשתקפות שלי מהמסך. בחור בן 35, לא מגולח, פנים עייפות, ומבט מזוגג של ייאוש. לפני כמה ימים יכול להיות שהמראה הזה היה שייך לאיזה פוזת אמן מיוסר, היום זה רק אני שחר, ואין בזה שום דבר סקסי.  כשאתה בן 16 אתה פוחד ששברון הלב לא יעבור לעולם, כשאתה בן 22 אתה כבר יודע שזה יעבור, אבל מפחד מהאובססיה שלך לנשים הרסניות, כשאתה באמצע שנות ה-30 שלך כל מה שאתה מבקש לעצמך זה רק שקט, כשכבר הפסקת להאמין שאהבה זה מספיק לגרום לך להיות מאושר ומסופק. ישבתי מול המחשב וניסיתי לעשות הגהה לספר החדש שלי, אני שונא לעשות הגהה וזה גם לא התפקיד שלי, אבל לתת לעורך שלך פרקים שלמים עם שגיאות כתיב זה לא רעיון טוב. שלי יצאה מהאמבטיה, שוב היא מטפטפת על הרצפה, זה מטריף אותי, לדעתי היא לא לגמרי הבינה את הרעיון העקרוני של המצאת המגבת. היא לבשה תחתונים והתיישבה עליי, כשהיא מטפטפת ומנשקת אותי. "נו שלי, אני עובד, את לא רואה?" היא לקחה את פניי והצמידה אותם לשדיה, "שחר בוא נצא, כבר כל כך הרבה זמן לא