שכזו וקרא לי "בן זונה". הוא אמר שהם בסה"כ מיקרו עוזי לא נצור ומכוון על אוטומט ביד- נשק קטלני. הוא אז פתאום שמעתי מישהו מוריד את המים. רענן יצא משם. היה לו זרוקים המקדחה וכל הבטון מהחלון. רוח חיים. הוא היה זרוק עם הפנים על השולחן בסלון, לידו היו מה לא היו שם, כלומר משה האח הקטן כן היה, אבל לא בדיוק עם הסלון. זה לא עניין אותי, ציפיתי לאחים שיחכו לי אבל הם משום כשנכנסתי לבית, החלון והבטון שמסביבו היו מפוררים על ריצפת נפרדנו לשלום יפה, כי בכל זאת הם עשו לי שירות. על טיסה חזרה. הם לא עזבו אותי עד שהם שמו אותי בביתי, שם את מנת הריטלין היומית. הם לקחו אותי לשדה תעופה, ועלו איתי אחרת, אבל הייתה להם יכולת הקשבה של ילד היפראקטיבי ששכח לקחת החליפה ועניבת הפפיון, אולי הוא יסדר לי הזדמנות שנייה בהפקה לקחו אותי. בהתחלה חשבתי לדבר איתם שייקחו אותי לבחור עם שוב לשלוט בגופי. אבל אז הם באו, שני גברים לבושים בחליפה. הם הצלחתי להירגע אחרי 01 דקות לערך, והתחלתי להרגיש שאני מתחיל אחרי שיצאתי מהמשרד שלהם התיישבתי על הרצפה במסדרון, ואפילו לעצמם, "הנה כאב ראש אחד פחות". גם ניכר עליהם לאחר שהם הבינו מה בדיוק