מעלה, מציינת את סימן השאלה שבסוף המשפט, את התמיהה כשידו נשלחת לפנים, עושה את חצי הסיבוב, כשכף היד מופנית כלפי משעשע אותך אדיוט? מה אתה בדיוק חושב שאתה עושה?"  בדיוק ויכוח. הגבר מבחין בנוכחותי בזווית עינו ומיד נובח לעברי "זה תופס עמדה ומכוון את המצלמה, מקווה לתפוס אותם בעיצומו של של מכורים, אולי האיכות הזאת שבפשטות. במבקרי המקום הזה שעושה לי חשק תמידי לצלם אותם, אולי אמפטיה בשמלה קייצית, ספק מדברת איתו, ספק צועקת עליו. יש משהו ששכח את הטוקסידו שלו היום. לידו ישובה שחורדינית קצוצת שיער תלתלים שחורים לבוש בגופיה, מכנסי ג'ינס קצרים וכפכפים. מסתבר מחוץ ל"היכל האדרנלין" הקטן יושב על המדרגות גבר רזה עטור השפיעה עלי בצורה כה דומה, חרף השוני. שלא הבנתי זאת מיד, דווקא אני, שההתמכרות שלי לחיים, ולרגעים, אותך לקבל את המנה שלך, במקום הראשון שיספק לך את החומר. מוזר מסוים של התמכרות... סף כזה, שמצליח לשלוף אותך מהמיטה ולשלוח עושים זאת בחוסר חשק מופגן. מהר מאוד למדתי, שכנראה קיים סף אנשים שלא מוציאים את עצמם מהמיטה עד שעות הצהריים, וגם אז נטייה טבעית היא לחשוב, שמהמרים בבית הימורים שכזה, יהיו לתמונה