איריס תמיד אהבה את השיר הצרפתי הזה, שמשמיעים לפעמים ברדיו, והרבה יותר בסתיו. נעימה רכה, שפה נהדרת. איריס לא מבינה אף מילה. מישהו פעם אמר לה שבארץ קוראים לשיר עלי שלכת, ובצרפתית אומרים בעצם עלים מתים. היא לא בדקה אם זה נכון. המנגינה המיוחדת, הקול החם של הזמר, האוירה, לא היה חשוב לה מה שם השיר במדויק, למה נכתב, מה מסופר. תמיד כשיצא לה לשמוע את הצלילים הראשונים של השיר, היתה ניגשת לרדיו ומיד מגבירה.  והרדיו היה פתוח הרבה אצלה, כמובן שלא על מוסיקה רועשת, וכשהיו פרסומות היא העבירה תחנה. איריס אהבה שירים שקטים, ישנים, גם בעברית או באנגלית או בספרדית. כאלה שעושים טוב בנשמה. השירים לקחו אותה רחוק, לחוויות מסרטים, לאושר זר, לחלומות. לשלווה ארוכה שאפשר לשכב בה על הגב לפחות כמה שעות, נניח. יש מנגינות שהיו גורמות לה לבכות, ויש גם כאלה שהקפיצו לה את הרגליים, ואז היא לא היתה יכולה סתם לעמוד, אלא החלה מסחררת את עצמה או מניעה את גופה. תמיד אהבה לרקוד, אבל מצאה עצמה מסתדרת טוב יותר עם השירים העצובים.  לשם הולך הלב, שם מרגישים. איריס מושבניקית בת מושבניקים שורשיים מהשרון. הוריה זאב ואלה היו בין מייסדי,