החתיכה כבר לא שם. שלי עם צ'ומפי. השעה 21 בצהריים. אני בדרכי שוב למכון. אני מגיע למקום המפגש את ראשו וקורץ לי. "צ'ומפי חמוד, לא יפה לשקר!" אני מטיף לו ומחייך. צ'ומפי מרים צ'ומפי. לפני שאני יוצא, אני מעיף מבט אל מתחת לשולחן ורואה את הזאת. הסתיימה הארוחה. אני קם לכיוון הדלת ונפרד מהמשפחה המקסימה ונשאר כל הזמן מתחת לשולחן. בכל זאת הוא ממשיך לשחק עד הסוף את תפקיד "האשם ששיקר לי", הרבה אוכל נמצא על השולחן וצ'ומפי מקבל נתחים נכבדים מכולנו. דליה, האמא מזמינה את כולנו לשולחן. לא מדברים בכלל" עונה לי ערן ומתמוגג מצחוק. "אמרתי לך שאתה איש מצחיק. קוראים לו לאקי, אמרתי לך וכלבים "אז צ'ומפי עבד עליי?" אני שואל. מתחת לשולחן ומקפל זנב. כולנו מסתכלים על צ'ומפי והוא עם חוש משחק מפותח מאוד, זוחל התנצלות "אבל עכשיו אנחנו ביולי ולאקי נולד בינואר". "תודה רבה, באמת יפה מצידך" אומרת לי האמא ומוסיפה בנימה של הלכתי למסעדה והזמנתי ארוחה לכולנו, כדי שנוכל לחגוג איתו." הכנתי לו הפתעה. סיפר לי שהיום זה יום ההולדת שלו, ומכיוון שהוא כזה חמוד, "איזה איש מצחיק אתה" אומר לי ערן. אני מחייך ואומר "לאקי אייל וערן מסתכלים