עם הכל אני יכולה להתמודד, אבל לא עם התעללות כזאת... עוד רוחי בי. "לאאאאאאאאאאאאאאאאאאאאאאא", צעקתי וברחתי מהחדר עירומה, כל הוא התקרב אליי עם שוט של מאלף אריות ביד. בפניי תוך שהוא אוחז בשולי קפלי חצאית הטוטו. מצאתי את ההזדמנות המושלמת להראות לך אותו...", שאל וקד קידה "זה הפטיש שלי- פטיש ליצנים. נכון שאני נראה ככה מאוד מגרה? "אבל... מה? איך?..." "יומולדת שמח!", צעק לי והזכיר לי את סיוטיי מליצנים בילדות. שעליהם דבוקים פונפונים בקצה. ירוקה מזעזעת עם נקודות  סגולת וחצאית טוטו ורודה עם קבקבי עץ ענק וספוגי עטף את אפו הישר והוא היה לבוש בחולצת כפתורים בפרצוף לבן כסיד שמצויר עליו חיוך ענק מאוזן לאוזן, אף אדום הסתובבתי לאחור וראיתי את אדון חלומותיי, הפעם זה היה בספק, טודטדטדודטודטודטדוטוו דודודודודודודו....". לפתע שמעתי מאחוריי מוזיקה של קרקס: "טו טוטדודטדודטדודו ואדומים. מולי ראיתי תלויים על הקירות ובכל מקום בלונים כחולים, צהובים "לאאאאאאאאאאאאאאאאאאאאאאאאא!!!!!!!!!". "הפתעה!", הוא צעק לי בחדווה, וכל מה שיכולתי זה לצעוק: הוא הוריד את כיסוי העיניים שלי בבת אחת. כעשר דקות בדממה גמורה ובלא תזוזה.