לודמילה! נכנסת לבית, שנראה כל כך ריק מאז שהגבר עזב והותיר עזובה. נכנסת לחדר האמבטיה המעופש, שבו הייתה מתביישת אפילו דירת רווקים, ומעבירה יד גסה ומרופטת על רגליה המזוקנות, אותן לא גילחה כבר 3 שנים, מאז עזב הבחור את הבית. לודמילה, שמביטה בכעס ובוז עצמי על ביטנה הנפולה והמקומטת השואפת תמיד מטה. לודמילה, שמתחת לזרועותיה מתדלדל לו עור המספיק להכיל בתוכו ילד צעיר. לודמילה! כמה את ראויה לחמלתי. ובכל זאת, באותו יום היא מחליטה החלטה. 'היא הרגישה בודדה. כן, כמובן זה ברור' אני חושב לעצמי, כשאני רואה אותה ביום הבא מגיעה הביתה עם עלי חסה בידה ולאחר מכן חוזרת שוב לאוטוביאנקי הקטן, על מנת לאסוף עוד ארגז נמוך קומה שהיה פעם של משתלה, ובתוכו צב. לודמילה החליטה החלטה לא להיות יותר בודדה. אני מחייך לעצמי מחייך, ולבי שמח. עוד באותו הלילה לודמילה מציירת לצב על הקרטון ציורים של פרחים ועשבים. היא קוראת לו בשם, ולו קוראים עכשיו צבי. וצבי מסתובב בקרטון סהרורי ולפעמים באופן קצת טיפשוני מנסה לנגוס בעלי החסה הצהובים המצויירים על הקרטון. לודמילה מביטה עליו שעה וחצי לפני שהיא הולכת לישון, וצבי מביט בה בחזרה בחוסר