ומתרחבת עד הספר ויצאתי ממנו. התחיל לפעום מהר והלכתי מהר, כמעט רצתי.  הגעתי לשער של בית הסתובבתי וראיתי את המשה הזה. הוא היה לבד הפעם. הלב שלי מיני מלאכים ודברים כאלה כשפתאום שמתי לב שיש מישהו מאחורי. כי היא הייתה צריכה לעבוד עד מאוחר. התחלתי ללכת וחשבתי על כל ולכן קמתי והתחלתי ללכת. אימא שלי אמרה שהיום אני אחזור ברגל ראית סיבה להישאר עד סוף היום, משום שממילא החלטתי להבריז זה נראה לי גם יותר מוזר, כאילו כל האירוע היה חלום שלי. לא טוב כשנזכרתי בזה. גם חשבתי הרבה על נתן. ככל שחשבתי יותר ככה לשלוח כל הזמן את הפילים ולחכות שהם יהיו מוכנים. הרגשתי יותר שרציתי המון זמן, מצלמת פולרואיד, סתם כי אהבתי לצלם, ושנאתי אחד טוב על אבא שלי, ונזכרתי. פעם הוא קנה לי ליום הולדת מה ישבתי בספסל בבית הספר והברזתי משיעור. ניסיתי להיזכר במשהו יפה העיניים וחסר השפיות ההוא בשם נתן. שהיו כיתה מעלי לא פגשתי תודה לאל וגם לא את המלאך כביכול, למנהלת כבר לא הלכתי כי היא הייתה אדישה כמו כולם. את הערסים אותי מהשיעור ללא סיבה, אבל לי כבר לא היה כוח להילחם. אפילו כל השבוע הבא עשו לי צרות בבית הספר. אפילו המורים הוציאו