 מירי חושבת על תשובתו של מוני. היא מדפדפת שוב בדפים שמולה. עזבי. ילדה בת 61. מה היא מבינה? מוני מוני עושה תנועת ביטול בידו. נו, אז למה שלא תשמע לה? מירי כשהיא רואה שהוא רציני, היא שואלת: מירי מחכה רגע, בוחנת אם הוא רציני או שממשיך לצחוק עליה. סליחה. כן. מישהי זרקה לי פעם שאני צריך להיות פסיכולוג. מוני מוני מבחין שהיא פגועה ממנו ומרצין. הוא מתנצל. לבוא לטיפול אצלי. אתה לא חייב כלום. אתה לא חייב לענות לי אם אתה לא רוצה. אתה גם בכלל לא חייב )בטון נעלב( מירי הוא נהנה מהבדיחה של עצמו. מירי קצת פחות. לא, כי לרגע חשבתי שזה משרד העבודה. מוני כן. למה אתה שואל? )לא מבינה( מירי את פסיכולוגית, לא? )ממלמל( מוני חשבת פעם למצוא מקצוע. אולי יש תחום שמעניין אותך? מירי כן... אולי. )ממלמל( מוני מוני מתפתל במושבו באי נוחות. הפסיכולוגים שלא מבינים אותך? תראה, אהה... אולי זה אתה שלא מסתדר עם הפסיכולוגים ולא )מסתבכת בדיבור( מירי ומפשפשת בניירות המפוזרים על השולחן, מולה. מוני יושב מול מירי, פסיכולוגית צעירה ונאה. היא נראית מוטרדת 21. פנים. קליניקה- ערב. תמר מתרפקת על עמיקם והם יושבים מחובקים. כפר שמריהו. את