הארוכה מצמח לירושלים. תמיד שנא נסיעות ארוכות, במיוחד "לירושלים", ענה הזקן בחיוך, מרוצה מכך שכעת יהיה לו שותף "שלום, לאן אתה מגיע?" שאל הצעיר, עודו מתנשף מהריצה. ושרשרת עם דיסקית תלויה לו על צווארו. זקן כבן שישים, כרסו משתפלת לפניו, כובע קסקט על שערו הלבן, הצעיר רץ לעבר הטרמפ, תרמילו הקטן מתנופף על גבו. במכונית ישב תמיד עוצרים כמה מטרים אחרי התחנה. כך זה תמיד. הנהגים מחליטים לעצור כשכבר מאוחר מדי, והטרמפים אפילו מבלי להאט, נעצרה פז'ו קטנה כמה מטרים אחרי הטרמפיאדה. לאחר כחצי שעה של הושטת אצבע, ואלפי מכוניות שחלפו על פניו לפניו. שהיה הראשון בתור, ולא רצה שמישהו יעקוף אותו ויעלה על הטרמפ לעיין בספר קטן שהחזיק בידו. הצעיר לא ישב אתם על הספסל, מפני נערות וצחקקו לעצמן, ולידן ישב בחור ישיבה ואימץ את עיניו הוא לא היה היחיד שחיכה לטרמפים. על הספסל מאחוריו ישבו כמה לידו על הרצפה היה מונח תרמיל קטן. ונעימים. פניו היו מיוחדים: הם היו חזקים ונחושים, ועם זאת רכים גודלה לא הצליחה לכסות את הפיאות שהשתלשלו מצדי רקותיו. תווי עיטר זקנקן צרפתי, ועל ראשו חבש כיפה לבנה גדולה, שלמרות הוא לבש מכנסי ג'ינס