לא קם. נופל, מאבד איזון, כהליכה על חבל מתוח וחם, עוד סיבוב על אדמה אליה אני כבר לא שייך, בלי לגעת. כשהחורף כאן ממשיך להכות הצלילה מטה בכיוון אחד היא בילתי נימנעת ולא אחרת. היא רוצה אותך השלכת בליבי אף פעם לא משקרת, כשמחשבותיי עלייך קמות ונעמדות לפניי  אור דימדומים נופל עליי כל רצון אפשרי. המערער בקרבי כל חשק, ואני נשטף בקור אכזרי אין שום פריחה מסביב, אך פה יש רק חורף - כפריחת האביב, דמותך החלומית בזיכרוני - הוא מפלטי. גן עדן של שוטים המיועד רק לי - עד שלא אראה אותה מחייכת לעברי חיוך קסום למראה פניה העדינות. שבילים בהם הורדים מלבלבים בשבילים אדומים של פריחות, לא לחזור עד שאראה אותה פוסעת אלי מחפש גן להעלם בו ולא לחזור, מביט בכבדות בנוף משמים, היא כבר לא איתי. עת הבנתי -