"עצור!!!" מעלה , לעבר השמיים ואז נשמעה צעקה: עמדתי בחצר , ודמעות החלו להציף את עיניי. הבטתי מבט אחרון והתחלתי לרדת במדרגות לחצר הבית. נכנסתי לחדר ההורים , הוצאתי מהשידה של אבא את האקדח שלו על ספסל הלימודים והבית היה שקט מתמיד. אבא ואמא כבר הלכו מזמן לעבודה , אחותי הקטנה כבר התיישבה לה כולם מאותו המספר , המספר של יונתן. על צג המכשיר הסלולארי הופיעו שלושים וחמש שיחות שלא נענו. הגיע היום הגדול. השעון המעורר שכיוונתי לשעה תשע העיר אותי בדיוק בזמן. לענות לו. הוא עוד צילצל אליי לטלפון הנייד אבל לא היה לי את האומץ יצאתי מהאינטרנט בלי לומר לו שלום. ושבגלל בחורה לא עושים דבר כל כך קיצוני. להניא אותי מלעשות את זה , "משוגע". הוא אמר לי שזה עכשיו יהיה על מצפונו כל החיים וניסה המחשב , השתמש במילים כמו:"מטורף" , יונתן לקח קשה את כל מה שסיפרתי לו. הוא ממש צעק עליי דרך המרחק מעפולה ליבנה הוא ממש גדול. למנוע ממני לבצע אותה בגלל המרחק. בחרתי לספר לו על תוכנית ההתאבדות מכיוון שידעתי שהוא לא יוכל כיף חיים יחד גם בעולם האמיתי ולא רק בעולם הוירטואלי. אני בטוח שאם הוא לא היה גר כל כך רחוק ממני , היינו עושים