גיחך, סמיר עצמו היה על בעל מכסה-ספל לבן. סמיר סיפר משהו בקול רעם ותוך כדי לעיסה, עם הכיס יחד עם בקבוק מים קפוא מהפריזר ותרמוס פלסטיק כחול למראה לתוך שקית גדולה יותר, אותה יעביר בבוקר לתיק הצד האדום דקה ואחר-כך מכניס את שלושתם יחד עם שני תפוחי דלישס קימחיים הבירה הפושר, עוטף כל כריך בנפרד במפית כחולה ובשקית נילון לפני שהלך לישון, עומד יחף ליד השיש, מנער מדי פעם את בקבוק ופרוסת לחם זהה מעל ככה שלוש זוגות של כריכים שהכין אתמול פרוסות כמעט שקופות של עגבניה ונקודת חרדל במרכז כל אחת מהן הלחם עם השכבה הדקה של מרגרינה בטעם חמאה, גבינה צהובה, שתי וצחקו, אמיר העדיף לא לאוכל, יותר מאוחר הוא יוציא את פרוסות במעבר ושתה קפה, שחור, חזק, האחרים אכלו סנדוויצ'ים וחביתות השוקו הם אקוודורינים בעיניו. הוא ישב בקצה השולחן רגל אחת שאינו זוכר את שמו, נסע לשליחות באקוודור וכל הזרים, המוקה לא באקוודור, אבל חבר שלו, מי שהו שעושה  מילואים איתו, אחד היא בכלל דר'-אמריקאית. אקוודורינית אולי, אמיר לא היה מעולם בתחנה המרכזית, הישנה בכנסיה של הכומר ג'ושוע, ג'ושוע וילסון, בן זכר שחור, אבל בהיר יותר, את אשתו פגש כאן, הם