לא יכול להיות ככה יותר וכבר אי אפשר לראות לעשות כי תמיד הבאת לי עוד. כל יום מחדש. אמא שלי נכנסה פעם שאני אוכל לצאת החוצה לפעמים, למרות שעכשיו תמיד היה לי מה אחר כך גם רוקנתי את הארון, משאיר לי חולצה ומכנס ליד המיטה כי שמתי את הדברים שנתת לי שם. ומחברות לכיתה אבל מה אני יכול לעשות? אין לי מקום על המדפים הדברים מהמדפים. המורים שלי קצת התעצבנו שהפסקתי להביא ספרים אבל כמה שלא הוצאתי לא היה מספיק מקום. אז הורדתי גם את כל הוצאתי בשביל לפנות מקום... הקלפים הגדול שלי שאספתי מאז כיתה אלף... הרבה הרבה דברים שלי שאני במילא לא צריך, את סדרת הספרים האהובה עליי, את אוסף הייתי צריך להוציא משם את כל הדברים שהיו שם: תמונות של חברים בשתי המגירות האחרות של השידה שלי... הלכו והתרבו הם גם הלכו וגדלו. הלכו ותפחו. אז שמתי אותם גם המגירה שלי התחילה להתמלא.כי נתת לי מהם עוד ועוד. ולא רק שהם חשבתי שאם הם יהיו קרובים אליי אולי תהיי מרוצה. לאט לאט אז כן בהתחלה שמתי אותם שם, במגירה שיהיו קרובים אליי. כי להיזכר פותחים אותה ובוחנים אותם. במגירה אפשר תמיד לשמור דברים קטנים כל כך. וכשמתחשק או צריך