ראיתי, שהיא "בו'הנה, אל תהיה אה'בל, היא לא האמא שלה, היא בעלה." עיניים, שלכדה את מבטי לימין, קראה את הבעתי ולחשה לי בשקט תינוקה, נשארה אם. ברומבילה וזו חיבקה אותה ברכות. הנה לך, חשבתי, האם, שחנקה את הצצתי לימיני. סאטייה ישבה עכשיו מקופלת בחיקה הענקי של אולי, רק שלא תחזיר לי את זה, אני רק אצא מורווחת." היא צחקה. "וואלה, את זה אני אתן לך כמה שתרצה, כמה שנים קצת זמן, בסדר?" "שרה, תראי," ניסיתי, "אני בעצמי עוד לא מבין לגמרי. תני לי "ואת, מה את, אשתו? אמא שלו?" "את, מה יש לך נגדו?" התפרצה עיניים. "ראש שלך מלא שטויות." לדון, נברר, אחר כך." שרה הקטנה השמיעה קול נחרה, "איפכא עליכ, שפה של שופטים, שנחזור, נתחיל לברר ונראה מה ייצא מזה." "תראו, בנות, אינני רוצה לדון בכך עכשיו באמצע הטיול. אחרי לשאול שאלות. הפסקתי אותה. הסוהרות - כולן היו קצת המומות. עיניים היתה הראשונה, שהחלה אחרי שהסברתי לדויד לאן לנסוע, עלינו למשאית בשתיקה. האסירות, העגל התרחק לאט. ובפנים קפואות. סאטייה בכתה ללא קול. ורצה אל זרועותיה הפרושות של ברומבילה, שחיבקה אותה בכוח ברומבילה צעדה קדימה. סאטייה הפסיקה לרקוד. היא הרכינה ראש