קטן, לא מזיק. הבטתי לצדדים, וידאתי שאף אחד לא מסתכל עליי ולקחתי שקד אחד האפשרויות במוחי שוב שוב, עד שהגעתי למסקנה הנבונה. הגבינות ועד שנחזור הביתה תעבור לפחות שעה תמימה. שקלתי את כל האמת, התחיל להתפתח אצלי רעב לא קטן. אמא הסתובבה לה באזור אני עומד כבר כמעט עשר דקות ליד המדף של הפירות היבשים, ולמען שיפסיקו, לאן נעלם הנימוס, לעזאזל? הדבר התקרב למגיפה חסרת מצפון, זה הרתיח אותי. רציתי לצעוק כולם, גונבים אחד קטן ולא מזיק. זקנה אחת מקומטת שראתה הכל בחייה, התחלתי להתעצבן. כולם, פשוט שצריך. אך כאשר הגיעו נוער, מבוגרים מכל שכבות האוכלוסיה וגם לגבי ילדים קטנים הייתי סלחן, ניחא, עוד לא קיבלו חינוך כמו מחירים מופקעים, כך שזה מתקזז. שדפקו את כל החנות ואת הממשלה. הרי ממילא בקופה יגבו מהם ראיתי שהיה להם תענוג גדול, לקחת אחד קטן, לא מזיק ולהרגיש דבר. אחד קטן. אח"כ ממשיכים הלאה עם העגלה העמוסה כאילו לא קרה ניגשים למדף, מסתכלים לשניה, מושיטים יד חמדנית וגונבים משהו בושה. הם היו מגיעים בקבוצות או בבודדים, חלק עם מבט חושש וחלק בלי לאנשים חסרי מצפון. בערב, הייתי עומד ליד המדפים של הפירות היבשים והעוגיות,