תמיד אמרת שאני גם לא כל כך שאולי לא ידעתי מה להגיד. רציתי לכתוב לך מכתב לטיסה אבל איך שהוא לא היה זמן מתאים או אני לא חושב שאי פעם אמרתי לך את זה. משחק בין המוות לחיים כל הזמן. כל פעם שאני הולך לים אני נזכר בך, בלי שום סיבה מיוחדת. הים אני יודע שאת אוהבת אותי מלא וגם אני הרבה מפחד. בכל זאת את קצת מפחדת. כתבת לי שאת יודעת ושכולם אומרים לך שאני אוהב אותך מלא אבל והצחצוח שיניים. פנים מתוקות של שינה ולכלוך בעיניים. וריח מתוק של בושם. אהבתי אותך יותר מהכל בבקרים, לפני המקלחת המכתב. חשבתי על איך אני שמח שאת לא הטיפוס של מעטפות ורודות כשישבתי במטוס הכרחתי את עצמי לחכות להמראה עד שאני אפתח את שרק עכשיו השתחרר מהצבא, ילד עם מעיל כחול ושיער פרוע. הרגליים אבל הפחד הוא אחר. הלוואי ויכולתי לחזור לפחד כמו ילד הרגשתי איך רעדו לי הברכיים מרוב פחד. גם עכשיו רועדות לי אמרת שחדרי עישון בשדה תעופה זה העונש הכי גדול של מעשנים, הישן והכנסת לי את המכתב לכיס של המעיל הכחול שלקחתי מאחי. לתאילנד. נזכרתי איך נפרדת ממני לשלום בחדר העישון של נתב"ג