שרה'לה, חיה'לה, יהושוע'לה, אני אתחתן בשידוך עם חיה-שרה, ונתחיל להשריץ ילדים : מויש'לה, שם יום אחד, שאיפה שאפילו אני לא מתכנן להגשים. את כל זה אני אעשה תוך מצמוץ עצבני לכיוון ישראל בשאיפה לגור מדי פעם כמה שקלים לטובות העם היהודי המסכן שיושב לו בציון. אני אלך לבית כנסת כל יום שבת, ואוכל חומוס מישראל, ואתרום יום אחד ב"ארץ הקודש". אז אולי עדיף שאני אוולד בברוקלין, ואחיה בכמיהה נועזת לחיות שבדיוק נחשבתי לדבר הבא של עולם הראפ. החיים בגטו, וכמובן הייריה הגורלית שהרגה אותי במקום, ולחשוב משטרה, קרב יריות ממכונית נובעת, קריירה מפוארת כראפר ששר על ההוא מהפרבר, כי כבר בגיל עשרים ואחת אני אהיה אחרי כמה מרדפי החיים שלי יהיו קצת יותר מעניינים מאשר אלו של הילד הממוצע בשביל להשתתף בקרבות רחוב של כנופיות כמובן. אני אצטרף לכנופיה כבר בגיל תשע, ואנשור מבית ספר בגיל עשר, ככושי, ואדבר עם ה"הומיס" שלי. או שאולי אני בכלל אוולד בדטרויט, או בברונקס, ואז אני אגדל החיים חסרי המשמעות שחייתי. ויום אחד אני אמות, והבן שלי ימשיך לחיות את ההשתקפות של ולילדים שלנו תהיה הכשרה גם כנגרים, וגם כספרים. אנחנו נגור לנו חיים