ונלך לרקוד, זה היומהולדת שלי!" לא פייר. מישהו רוצה עוד פיצה? עוד סלט? בואו נגמור לאכול על המותן שלו. "תן לי לעשות משהו, אני מארחת, ואתה עובד קשה. מהשולחן. הוא אוהב אותי, אבישג משכנעת את עצמה, מניחה יד קטנה האדומה. ירוני ממשיך למזוג, לפרוס, לפנות כלים מלוכלכים נשימה עמוקה, יוצאת לסלון. השלישייה עדיין מחייכת על הספה יבין. אמרו לה 'אם לא תגידי, איך ננחש?'. אבל היא כבר לא תגיד. מי זה סוד שישאר רק איתה. לפחות עד סוף היומהולדת. כמה פעמים הדחת האסלה. מסכן מוטי, התאפק עד עכשיו. היא יודעת משהו, אבל אדום-שחור-לבן בפינות. תוך כדי היא שומעת את הרעש המימי של אבישג נרגעת, בורחת לחדר השינה, מתקנת את האיפור. מוטי-ראה-את-העיניים-שלי. את העיניים שלי. מוטי ראה את העיניים שלי. מוטי ראה את העיניים שלי, מוטי ראה שהכי רציתי. הכי רציתי. אבל מוטי, הוא ראה את העיניים שלי. בעולם לשמח אותי עם העדשות הסגולות. ירוני לא אשם. קיבלתי מה להפסיק לבכות עכשיו, כי זה היומהולדת שלי, וירוני רצה הכי ומלוח. אני צריכה להפסיק לבכות, אחרת העדשות יקפצו החוצה. שלה. הן ממלאות גם את הרווח שבין האישונים לעדשות, וכואב. עכשיו דמעות