המצלמה המלווה דמות מן המטבח אל הסלון ואל מחוץ לבית, לא מופיעות לעיניי הצופים, עצם העובדה שמתרחש מעבר חלק לחלוטין צריך פרטיות, מדרגות הבית העולות ל"קומה שניה" מעולם לא אבל מצוינת בכך שכל הפנים מופנות אל הקהל... בחדר השינה לא לשבת אחד מלפנים ואחד בצד, בצורה לא נוחה מבחינת מקום לאכול, למצלמה? מי צריך לשבת לשולחן האוכל פנים אל פנים, אם אפשר מי צריך טלביזיה בסלון, אם אפשר לשבת על הספה ולדבר ישירות חדר, ולאף אחת מן הדמויות זה לא מפריע. את הקהל לתוך בית שבו, באופן טבעי ביותר, חסר קיר שלם בכל קורא לזה, תסמונת הסיטקומס. אותן קומדיות דביליות ש"מכניסות" אפשר להבחין בכך בכל מקום. בתאטרון קראו לזה "קיר רביעי". אני למאזינים. לשפתם בלחישה רמה, כדי שמיקרופון אולפני יעביר זאת הלאה ולאוויר. לקהל צופים בלתי נראה. מוסיפים משפט ביניים מתחת בלתי נראית שמלווה אותם לכל מקום. מעירים הערות ציניות, לעצמם