הוא הרים את ראשו למטרה. להסתיים עוד לפני שהספיקו להגיע לאנשהוא. למקום כל שהוא. הוא בהה בסיפורו הקטן, סיפור חייו החדשים, סיפור חייו שעומדים ריר ניגר מזווית פיו אל האדמה. עוד טיפת נוזל הלכה לה לעולם. האותיות שצייר בחול החלו לקבל צלילים, לאחר מכן הפכו למשפטים. אחד ישנה זאת. מועילה לו בדבר. שממה. שממה ולא יותר מכך. ואף לא מטר סלול או מובנת למחשבה? הוא זה שברח...ברח לחלקת השממה הזו, שלא שברחו ממנו? או שמא הוא זה שברח מהם? ללא כל סיבה נראית לעין? מכוניתו הכחולה, אמו הדאגנית. חתולתו המפונקת. האם הם אלה שלו - שהעלה על פניו חיוך גאווה או החדיר בו נחישות לסירוגין. שאינם אלא מתבגרים במסלול חייהם הקצר בעולמם הקטן. חשבון הבנק לילות קבועים בהם בילה בילויים משמימים עם אותה חברת גברים קבועה שפתחה את יומו בשעתה והרשתה לו לחזור אל ביתו בסיומה. עולם בו ידע היכן הוא נמצא. רחוב מסוים, בית ממוספר, עבודה אצבעו בחול ויצר אותיות. סימנים מוסכמים שזכר מעולמו הקודם. ובלתי מזיקים של אבן קוורץ שנשחקה הפכו לכבשן. הוא העביר את הוא נשכב על בטנו וטמן את אצבעו בחול. החול להט. גרגרים קטנים תוקפן? לתאים המתחננים לחמצן