יישות האלוהים - ולא אחר! בורא כל העולם! בוראני!  אולם, והשאלה הגדולה היא: האם ברמת היידיעה הזאת ו"גאוותי" בה, סיימתי את רומני עם הקייס הזה?  לא! זאת התשובה ההגיונית האנושית  "הקייס" לא הסתיים בזאת: אם הקשר שרק התגלה לי ממשיך, בצורה זו או אחרת, מיוזמתי או מתוך יוזמת אותה היישות, אזי מוטלת עלי החובה לתת את "הקרדיט" המתאים ליישות הזאת: את זאת למדנו ממערכת ייחסים אנושית שאין מי שלא התנסה בה: מערכת יחסים של "הורה-בן". מותר לכל הדעות לילד לשאול לברר ולתהות, אך מגיע לנקודה בה אמור היילד להסתפק באימון שלו בהוריו, ולא על שום מה: כי הוכח לו, חד משמעית, כי הוריו יודעים את מה שאינו יודע, או מה שאינו מסוגל לדעת, או מה שאינו מורשה לדעת, הכל לפי השיקול הבלעדי של ההורה.  הילד, ואני מדבר על הילד ומדגיש את המילה הזאת (כי במערכת האנושית, מגיע השלב בה הנקודה זו מתפתחת ומשתנה כתוצאה מהתפתחות זו  לא כך המערכת האנושית-אלוקית...), ילד זה מקבל את מערכת הייחסים זו, ומקבל בהבנה ובהסכמה את כל תנאיה  מסיבה פשוטה אחת: הוא הגיע, בכוחות עצמו, ומרצונו הטוב והישר, לתודעה פנימית כנה וברורה שאינה מוטלת בשום ספק, מבחינתו: