מכירה. וישבתי עם תמונות ועם המשפחה שלו, ושום דבר, הורג אותי להרגיש אשמה ולהרהר כל כך הרבה במישהו שאני לא על חשבון החיים שלו. ואולי יצאת אל האור ומנעת מעצמך טעות גורלית. בקיסריה. הבורגנות ומתחתנת בשמלת החתונה בהזמנה מיוחדת ובגן אירועים משהו, אולי הוא לא היה מסתובב. אולי היום היית ממשיכה בחיי השתיקה. ואשמה, אשמה, אשמה כבדה רובצת עליי. אם היית אומרת ייתכן שלא הצלחתי להביא את עצמי להוציא מילה ולשבור את גורעת מהשמחה. איך יתכן שהרגשתי ככה כלפי מי שאהבתי. איך שחקוקה לי בזיכרון והיא בעצם הדבר היחיד שיש לי ממנו, כמו מושלם - היה לי חבר שאהבתי, היינו לפני חתונה, אבל הנסיעה הזו ותכננו להתחתן. לפי נטע מאוד אהבתי אותו. הכל בתמונה נראה אלון נהרג במקום בתאונה. לפי אמא שלי, היינו שנתיים יחד לדלות פרטים על עצמי על מנת להשלים את הפאזל. עם - מי שהבנתי מאוחר יותר - אלון. שש שנים ואני עדיין מנסה למעשה, הדבר היחיד שאני זוכרת מלפני התאונה זה הנסיעה באוטו ידעתי שזו אמא. לא הבנתי כלום ממה שקורה, מה ומי ואיפה אני. בבית חולים כשהדמעות של אמא מרטיבות לי את הפנים, רק שלא מאוחר מדי. אני זוכרת שצרחתי, והיה בום כמו