זה עוד יתפוצץ לכם בפנים. ככה עצוב לגמור את החיים שהולכים וגודלים, כה פראיים מגדלים בריאות ניצנים רעילים אותו המסלול כל יום עושים הכל מכני, כמו רובוטים מתהלכים לפחות אני מרגיש כבן אדם בחצי חיוך, אומנם הזילה גם היא דמעה נשבעתי שהדמות בתמונה שבחוץ כל כך קר למי אני שר ריקים בראש, הם חלולים בלב גם צלקות של אוהבים לסתום את החורים שמדממים- ללא הצלחה הם מנסים רואים עליהם שהם פוחדים הם נועצים בי מבטים פרצופים מתים עם גוף עוד מרחפים