מוזיקה רמים, אשר נשמעו היטב עד לרחוב עצמו. בפתח הכניסה לבניין, נכנסו ויצאו בחורים ובחורות צעירים, יפים ותזזיתיים, בשנות העשרים המוקדמות שלהם, כשחלקם פשוט עמדו שם בכניסת הבניין, עישנו ופיטפטו בקול רם. למשה כספי ולשתי מלוותיו, היה ברור ללא ספק, כי אכן הגיעו אל המקום הנכון. בזהירות, פינו להם השלושה דרך מבין הצעירים המתגודדים למטה, והחלו לטפס במדרגות הבניין עד לקומת הגג. משעברו את פתח הדלת, נראה כי המסיבה בעיצומה. הדירה הייתה צפופה מחוגגים, אשר תפסו בה כל חלקה טובה. מרפסת הבית הייתה אף היא צפופה באנשים. ליד הפטיפון עמד בחור צעיר, אשר תפקידו היה להניח את התקליטים על גבי צלחת הפטיפון, ולהופכם לצידם השני. בין צד א' לצד ב' של התקליט, ניצל את ההזדמנות לרקוד מעט ולטעום מן הכיבוד.  שושנה חשה כי החגיגה הזאת ממש נועדה לה. הערב הייתה במצב רוח טוב של בילויים וריקודים. "תרצו לאכול משהו?" - הציע משה כספי לבנות, אך לא המתין לתשובתן, ומייד הלך להביא כריכונים זעירים, אשר הוכנו ע"י בעל המסיבה. בעוד הם טועמים מן הכיבוד, משך את תשומת ליבה בחור צעיר אחד, לבוש חליפה וענוב בעניבה תואמת, אשר לא נח לרגע. הבחור