אחד יידע. בשקט. תרגיש שהגיע הזמן להפסיק לסבול ולהיפגע... בשקט... בלי שאף שאף אחד יראה או ישמע... ככה היא גם רוצה ללכת מהעולם, כשהיא לה לפרוק את הכעס על עצמה... להפסיק לבכות... והכל בשקט, בלי הסכין... היא חברתה הטובה ביותר בימים האלה... תמיד היא עוזרת וכואבת... וחותכת. שהיא לא עומדת בהם, והיא שוב מתדרדרת למטה, ונפגעת... מנסה לעלות בחזרה, הם נותנים לה מכות, מציבים לה מכשולים, אותם... הם כל כך לא הוגנים איתה... כל הזמן הורסים לה. כשהיא לאף אחד אפילו בעיניים... והחיים שלה... כמה שהיא שונאת עליה קצוץ, אף אחד לא רואה אותה ממטר, והיא בתגובה לא מסתכלת צריכה. אבל עכשיו זה פשוט בלתי אפשרי להשגה, אף אחד לא שם רוצה לאהוב, ולהיות נאהבת, באמת שהיא רוצה, וזה מה שהיא לעצמה מסכה, לא... לא עכשיו, ולא בעתיד, בכל אופן... והיא מזוייפת, אף אחד לא יודע למה, היא פשוט לא יכולה ללכת ולבנות לא. היא סובלת, והם נהנים... אבל לא, היא לא יכולה להיות אז היא חושבת, למה שווה לה להיות אמיתית בעולם, שבו כולם כבר שהיא שונה מהם, ולטובה... היא אמיתית, הם לא. אחרת... הם משקרים לה... מדברים עליה מאחורי הגב... ורק בגלל כולם