קודם כל למדתי שהוא לא יודע כל כך טוב עברית- ובלשון המעטה... הוא שובר את השיניים ואת החניכיים כשהוא מתעקש לקרוא את נוסח התפילה בעברית... למדתי עליו שהוא איש עדין אציל וטוב. אף פעם, לאחר סיום התפילה, לא עוזב את מושבו לפני שזורק לכל עבר בחיוך את "שיהיה לך יום טוב...". הוא מקובל ואהוב, כי כל העולם מקדם אותו גם בבוקר טוב ולוטש לו איזה משפט... ולמדתי עליו עוד דבר: הוא איש נדיב בפוטנציה. נדיב עד מאוד. אמרתי לכם: אינני יכול למנוע מעיני מלראות ולדווח... "ויברך דוד" מגיעה וכולנו עומדים ומפקידים בקערה את נדבותינו: הוא אף פעם לא שלשל שטר של דולר אחד  הוא מדבר רק בשטרות של עשרימים, בדרך כלל הוא מפקיד שטר של עשרים, ולפעמים של חמישים, וגם מאה... התורן המתנדב שמסתובב עם הקערה מכיר אותו... וכשמגיע אליו הוא מתעכב בסבלנות ובאיפוק על ידו, עד שמוציא את הארנק ומפקיד  הוא לא עושה את המחווה הזאת לכולם! סוף כל סוף, כולנו אנשי עסקים ויודעים היכן משתלם להתעכב...