יש עוד הרבה נמרות בסוואנה. אהה... ובקשר לטייגר לילי- 'הטריטוריה שלי מסומנת'. המעלית. 'אני כבר לא צריך אותו' חשבתי, בעודי צועד בהילוך גאה אל תוך נעלתי את הדלת וזרקתי את המפתח שלי מחלון חדר המדרגות. ויצאתי מהבית,  שהתחיל כבר להסריח. רכסתי את המכנסיים, הרמתי את הארגז )וידאתי שהוא לא נרטב( הקיר ועל דלת הכניסה, צובע אותם בצהוב בהיר.  ניערתי את עצמי, הארגז על הרצפה, פתחתי- שוב- את רוכסן מכנסיי, והשתנתי על כשהרמתי את ארגז 3#, תקף אותי דחף עז ובלתי ברור.  הנחתי את שלי, עליתי במעלית, ארגז 2# וחוזר חלילה. הרמתי את ארגז 1#, ירדתי במעלית, הכנסתי אותו לסובארו הרעועה גררתי את עצמי לדלת, הכנסתי את התחתונים שלה לכיס. השלמתי עם רוע הגזירה. הזה. קמתי.  סגרתי את מכנסיי.  אפילו לא הורדתי אותם במהלך כל האקט הספות שלה. שלנו.  שלה. גמרתי מהר.  משפריץ בזרם חזק ולבן על ריפוד הבורדו של הספות או בעצם לא מדמיין כלום- לא חושב כלום. אחת, פיסת הבד השחורה צמודה לפניי כל הזמן.  מדמיין שזו היא. את רוכסן מכנסיי.  עשיתי ביד, מרגיש אלף תחושות סותרות בבת צנחתי על הספה  ובטירוף של קנאה, כעס, כאב ותשוקה גדולה פתחתי הריח