בעדינות. צורבות, פניה בוערים. האם חלום בלבד היו? רקותיה דופקות, ידיה רועדות, עיניה ואיה ידידיה, אחיה, אמה, אביה? האמנם לא התקיימו כלל ועיקר? עליה דעתה בשעות היום ומקפיאה דמה מפחד הזיות בשעות הלילה? וריק מידיי וצר מידיי ומבודד מידיי. ומהי מחלה זו, המעבירה עונה. היא אכן לבדה. והמיטה לבנה מידיי, והחדר מואר מידיי, זה?' היא תוהה, 'האם אבדתי בהזיותיי? איה אני?' אין קול ואין לצידה, אין איש להצילה ולהביאה אל מקום מבטחים. 'האם חלום הוא אומר לחסלה באיטיות פושעת. והיא רועדת, קר לה וחם לה ואין איש והכאב והריקבון. אך הקיץ הלם בה באון מתחזק והולך, החום גמר ציפתה בשארית כוחותיה למטר שישוב ויגאל את נפשה מן הייסורים כולם ללא יוצא מן הכלל לא היו אלא מקסם שווא אכזרי. והיא כך. היא איננה יתומה. אחים יש לה וידידים הרבה, אך נדמה כי נושמת בקושי, מנסה להתחזק. ונדמה היה כי איש לא נותן דעתו על שפשט בעצמותיה מפעם לפעם. ימים ואולי שבועות שכבה שם לבדה, להקריב מזמנו היקר ולסייע לה, בחוסר האונים שנכפה עליה, בקור