01 מדינת הערסים הפסדתי. בגדול. סבתא?" וגם עזר לה, אני ידעתי, בלי כל ספק, שאת הקרב הזה נגד אבל כשהאוטובוס הגיע, ומוטי בא אליה ושאל "צריכה עזרה לעלות, להם כבוד לאף אחד חוץ מלעצמם. אף פעם לא קם ככה בשביל אף אחד. הם הרי ערסים, לא אמור להיות על הזקנה, שהוא עשה את זה רק כדי לבייש אותי, ושחבר שלו בכלל שעשו הכל בכוונה נגדי. הייתי בטוח באותן דקות שמוטי לא שם זין הבושה לבין כעס, על מוטי, על חבר שלו, וגם על האישה הזקנה, את חמש הדקות הבאות שנשארו עד שהאוטובוס הגיע העברתי בין לגמור להבין, והנה הבושה באה. "בבקשה, סבתא." והבנתי שאני אמור להרגיש בושה. לא הספקתי להבין מאיפה היא הופיעה ומה השתבש. שמעתי את מוטי אומר אקום". הוא קם, מוטי עזר לאשה לשבת, ואני ישבתי שם, מנסה שוב זה שישב לידי דיבר לפני שאני הספקתי. "אין בעיה, אני אם תקחו מהן את מקל ההליכה הן יקרסו ויתפרקו על הרצפה. הייתה שם אשה מבוגרת, זקנה - ממש זקנה. מאלה שנראות כאילו המבט שלי נע באיטיות למקום אליו הצביע, ותאמינו או לא, באמת "תשמע, תעשה מה שבא לך. אבל קצת כבוד, אישה מבוגרת." דבר שלרגע לא ציפיתי לו. הוא משך בכתפיים, הצביע לשמאלו, ואמר בעוד