אבל עם תחושת הבטן שלי אין לי מה ראיתי אותו קרוב לחודש, וביחד זה יצא חודשיים שלמים וגם הוא לא רגשית. ויודעת שלא אראה את חש-בן בחודש הקרוב, ויודעת שלא חש-בן לחוש אשמה, לחוש בוגדת במי שאני לא מחויבת אליו אפילו השיננית, בלי לקום בשעות לא סבירות, בלי להינתק מזרועותיו של ואחזור עם המכינה לצפון, ובבוקר ראשון אסע לטיפול אחרון אצל לפעמים בקול רם. בשבת אסע להופעה באוניברסיטה לזכרו של דיויד, מהמכינה, מן השקט שפה, להסתובב בשבילים חצי ערומה ולחשוב הארגזים והדברים שמחכים לי. ובעיקר יהיה לי זמן ליהנות לבד ביום שלישי, כי אחרת לא ברור מתי יהיה לי זמן לטפל בערימות או את הסיפורים שצצו בראשי, ואארוז את הדירה שלי, שאבא ייקח אז החלטתי להישאר, במקום זה אכתוב את כל הר הדברים שעברו עלי, לנדודיו ויעלם, רוצה להתמקד איתו ברגע אחד, ולהיות כל כולי. הטוב שלו יצטרך לבחון לבד, וגם זה ממרחק זמן, כששוב יחזור משערת שאם אצליח לעשות זאת אדע וודאי מה טוב עבורי, הוא את לא גברים אחרים, לא אהבות נכזבות, לדעת איך זה להיות איתו, בשקיפות, שידע ללילה אחד שאני שלו ורק שלו ושאין דבר בינינו, להעניק עצמי לו, לתת לו להרגיש את כל כולי,