ת'תחת ואומרת אני הולכת לעשות אהבה, והייתה שוכבת איתו בכותנה, והוא היה זורק בדל סיגריה ולוקח את כולה. ואני ישבתי על גדר בטון, ונשמתי מכשירים, והם היו באים כל המדריכים להגיד לי ללכת לראות את הכוכבים דרך וילונות סגולים, ואני רגליי לא זעו. הייתי מתפרק לתוך הגינה, וכמו דשן הייתי אני לצמחי אהבה ופרא, והם יקטפו אותם ויתבשמו מריחם. אבל הייתי פותח פה קטן אל החלון בחוץ, וריח אוויר יבש ושעורה, והייתי אומר לא תשכחי אותי, ואם שכחה ואם לא, הרי שכחה, ואני לבד. הטלפון לא מצלצל. והייתה מחייגת את המספר בטירוף חנוק, מה קרה לנער, והייתי עונה שיכור, ולא הבנתי מילה, והייתי אומר טעות, ונעלמה. חשבה הלך, המספר כבר לא מחובר ללב שלו, המספר חסום לאיש שהיה - ובמקומו יש שיכור ובטח הוא ערס שמרביץ לאשתו ומקלל את אימו, והילדים שלו מתים בלב, כמוהו. ואין נער מאוהב, הוא מת בתוך השיכור, שלוקח סיגריה ומקלל את אימו, ואין לו אישה שגם אותה היה מקלל, והילדים המתים בלב עדיין לא נולדו ולא יולדו. והוא מביט דרך חלון המרפסת ועיניו שטופי דם. ושום אהבה לא מרחפת על פני הרחובות השקטים, רק סכינים מושחזים מתרוצצים, ויש להם שינים ופה,