לבלוע, פשוט שתקנו. וכמה כלים שבורים, אבל אחרי קילומטראז' השעות והמלכים הטבחים והטבחים מקללים את המלצר ולא פעם זה נגמר במכות של ממש לפעמים היתה פורצת מהומה קטנה כשהמלצר העצבני היה מאשים את שתקנו. "הוא לא אמר למה." "למה לא?" שאל איציק, שהיה הטבח האחראי על המטבח הקר. "הוא לא רוצה" אמר ודחף את העגלה לעברנו. המלצר חזר למטבח אחרי כמה דקות, חמוץ פנים וסמוק. למלך. קראו פייר, לכל החדרניות גלאדיס, לכל הטבחים רוז'ה, שיהיה קל לפני שיירד הלילה. זה לא שבאמת קראו לו פייר, רק שלכל המלצרים תלונות יוותר לנו להאכיל את אנשי הצוות בחדר האוכל של העובדים שלחנו עם פייר עגלה עמוסה לחדר האוכל המלכותי. אם לא תהיינה רמת התיחכום שלנו עלתה בהתאם. הוא באמת חשב שקבל ערצבים... אולי קרא על זה באיזה ספר מסעות. מוזרים, ערצבים מקווינסלנד וכאלה. כאילו שבאמת אכל את זה פעם, והיה 'ריצ'ארד', בסוף נובמבר, שגילה תיחכום ובקש מאכלים המשתפכות שלנו. לכל אחד מאנשי המטבח טיפ שמן ביד וחיכה לשמוע את התודות לעבוד יותר קשה, להוציא עוד ועוד מנות ולשתוק. ביום שעזב נתן אותם ימים, לא היה די. בסופו של דבר הבנו שאנחנו נצטרך פשוט כל מה שעשינו