מהזווית המוזרה הזו, של ראשי על כתפייה הבחנתי פתאום, את צריכה לנוח בינתיים. תשני היא מושכת לי את הראש לכתפיים שלה, מלטפת לאט ואומרת ברכבת אני עייפה ועצבנית ומפהקת. והיא צחקקה ענבלים ואמרה די כבר נודניק ונתראה מחר וביי. פלטתי, מעט צינית אם אני אשמור על עצמי לבד לא תישאר לך בכלל עבודה, ותשמרי על עצמך אה. היא חייבת לרוץ עכשיו אז לילה טוב ונתראה מחר היא תצא הערב הביתה, ניפגש על הרכבת בבנימינה, דנה הייתה מתוקה כרגיל, כן ובטח ולמה לא אמרתי לה קודם. תוך כדי חבישת החתך חככתי בדעתי מי ילווני. היא ממילא קוראת לי מרדנית ארורה. ידעתי שזה ירגיז את גולדברג, הדוקטור, לחלוק את הראשונות הזו עם נוסף. מה שלא יגידו לי אני רוצה להיות הראשונה לדעת, ואין בי כוונה ליווי, לא רציתי בזה. גיחכתי, מזכירה לעצמי את הנאומים הנלהבים של המפקדות בקורס. מתעסקת עם חיי אדם. יבשה וקרה , פקידה מיואשת ומשועממת שלא תמיד זוכרת שהיא להגיע רצוי עם ליווי. תוצאות הבדיקות שלי שם , מחר בעשר בבוקר, נשכתי שפה בכאב ועניתי. הדם מהחתך התערבב עם המיץ של העגבנייה על קרש החיתוך הלבן. בית החולים קפצתי כנשוכת נחש. הפלאפון היה מונח מולי וברגע