מטר של מטאורים שטף את שמי הארץ בלילה שבין רביעי לחמישי. במצפה הכוכבים בדרום התארגנו לדבר זמן ניכר מראש והכינו טלסקופים מיוחדים, כמו גם שקי שינה ואספקה יתרה של קפה, שתעזור להם להעביר את הלילה בצלילות.   אני דווקא לא הייתי איתם באותם הרגעים שבהם זה התחיל. כל הדברים האלו לא עניינו אותי. למעשה, פרט לעובדה שאורנה הייתה שם. אילולא היא, בכלל לא הייתי יודע שהמטר היה מיועד לאותו הלילה.  סביר להניח שהייתי מעביר את חיי מבלי בכלל לדעת מה המשמעות המדעית הטמונה בלילות שכאלו, ומבלי להפנים, למעשה, את העובדה, שבכל רגע נתון עשרות חלקיקים מן החלל החיצון עושים את דרכם לעבר כדור הארץ, מתנפצים אל תוך האטמוספרה ונוחתים כמעט בכל מקום אפשרי. הייתי מעביר לי עוד ערב בפיצוציה  מוכר סיגריות לעבריינים צעירים בשעות הזויות של היממה, מפקיע מחירים במכירת בקרדי בריזר עלוב וצוחק על הפראייר התורן שמוכן לשלם הון עתק על כך. אחר כך הייתי מסדר את הפיצוחים, מחליף את הישנים בחדשים וחמים יותר, מריץ איזה פיסטוק עקשן שלא מוכן להיפתח בין השיניים שלי ומעיין בעיתונים ישנים מהשבוע החולף. בטלוויזיה הקטנה שתליתי בקצה העליון של החנות היו