הבחורה הזו הייתה ממש נחמדה בטלפון. כנראה שעל הפקידה איתה דיברתי בטלפון בבוקר פשוט עבר יום "כן אדוני, אני מתקשרת כדי לאשר הגעתך לפגישה של מבוא, דלפק, פקידה עם אוזניה. על הזכוכית באותיות לבנות - "מקס-סייל". ומשרדים היה חלון ראווה מוסתר בווילון משרדי בצבע בז' וכתובת בתוך קניון קטן, שאוכלס בעיקר על ידי מסעדות, גלידריות עליתי על האופנוע ותוך עשרים דקות הייתי שם. אבל אותם 57 שקלים המשיכו לבהות בי חזרה מעל גבי העיתון. פוטנציאליים, לא מפגין הבטחה גדולה ביחסיו עם עובדיו. מי שהנו מספיק טיפש להעסיק אנשים שמדברים בצורה כזו עם עובדים כל העניין נראה לי - לא לעניין. הטלפון. "מוטי, אני מיד מגיעה", היא ענתה וניתקה לי את קולו של בחור צעיר. "שולי, אנחנו מתחילים בעוד חמש דקות", נשמע מרחוק הרובוט מהצד השני של הקו. "תגיע היום בחמש ויענו לך על כל השאלות", ענה לי פרטים לפני שאני מגיע?" שאלתי. "הבנתי," אמרתי, "האם אפשר בכל זאת לקבל כמה הפקידה כמו מקלע גדודי אחיד. למשרדי חברת 'מקס סייל' היום בשעה חמש בערב", 'ירתה' "תגיע ל'בית גיבור', ברחוב הטיילת בתל-אביב, תיכנס פנימה לצ'יפנדייל או לגבות כספים עבור המאפיה