המפקח על  עשייה ואישור מטעם ראש העיר, שהוא ערב לאיש, שהוא אינו רמאי ועוד ועוד. יצחק ברוך השם לא היסס זמן רב. בהיותו מהיר החלטה, ניגש מיד לבעלי בתים אחדים והציע להם להביא בשבילם מים מהבאר הרחוקה. וכאשר הסכימו,  טרח במשך כל היום, הרוויח פרוטות ספורות ובהן רכש בחנות של המכיר  מזון לארוחת הערב. כשלפנות ערב התקרב  השאח בבגדי דרוויש לבקתה הדלה של ברוך השם, שמע כבר מרחוק, כאילו מאום לא קרה, שירה עליזה: "באחו שלי בוערת אש ואני מסתפק במה  שיש, ועל שולחני ארוחה, מספיק ודי היא מספיקה גם לאורחי   ולכן אני תמיד שמח..." הדפיקה בדלת הפסיקה את השירה העליזה, המלווה בתיפוף חזק בסיר ( זה היה הטמבור של ברוך השם). "ערב טוב, אדון ברוך השם. אני  שומע שאתה שמח, כרגיל ועל שולחנך ארוחת ערב, כמו תמיד. האם לא שמעת על פקודתו של השאח, שאסור לתקן נעליים , בלי רשות מיוחדת או ששמעת ועברת ביודעים על החוק הלט צודק זה?" "חלילה לי לעבור על חוקי השאח. מי אני, שאקבע, האם החוק צודק או לא, אף אם לכאורה הוא פוגע בפרנסתי." קבע ברוך השם. "אם כן מה עשית" "פשוט. מיד אחרי ששמעתי את הכרוז. מיהרתי לכמה בעלי בתים, שאבתי בשבילם מים