 הכיפורים. הארכיטקטוני-תחזוקתי העגום לא העיב במילימטר על שמחת יום וגם אם זה לא היה ככה ממש, ככה לפחות חשו הנוכחים. אבל המצב וויזואלי. הריח, וכך גם האווירה, היו ספוגים באדי טרפנטין, מה שהדמיון הפורה והמופרע יכול להעלות לנגד עיניכם באופן למינהו  מים מזוהמים על הרצפה ובאמבטיה  רצפות מתפוררות  וכל עתיקה ומתפוצצת  שיכבה עבה כשמיכת פוך של מני זבל ולכלוך ההוליוודיים למקומות מעופשים בעליל. דבר לא היה חסר: צנרת אכן כן, והדירה הייתה מקום עלוב ומצחין על פי כל כללי הטקס אלוהים פעיל ביותר, ולאו דווקא בנושא הסליחות. הוא היה בדירה, בדירתם העלובה של שני שותפים פאסיביים, באותו יום עצמו היה באותו יום עצמו, שבו נערכה מסיבת יום כיפור ראוייה לשמה נשארנו אפוא רק עם אלוהים כפתח מילוט. זה רע מאוד. הנה הסיבה: הוא מייחל לכך  בכל ליבו, סמוך עליו. כן מחכה ליום כיפור, האם אכפת בכלל לצד הנפגע אם תרעב למוות? בפני מי שפגעת בו, האם אינך אמור להתנצל בו במקום? וגם אם אתה בעיקרה בין אדם לחברו. למה אם כן לחכות ליום מיוחד כדי להתנצל מיועד הצום? לאלוהים? בעיה, כי בקשת הסליחה ביום כיפור היא שאנחנו אמורים לצום כדי להדגיש את