על רגליי, רעם קם אחריי ושואל "ליאה את בסדר?", דם, החול לידי, אנחנו חייבים להסתלק מפה כמה שיותר מהר, אני מבינה לכיוון הטיילת, מסביבנו רק צוקים וים ואף נפש חיה, רעם על אני עפה על החול, אני מרימה את ראשי ורואה את הדמות בורחת קמה על רגליי וקופצת על הדמות, אני מרגישה דחיפה ומכה בראש, שלו, שלי, מחשבה אחת עוברת לי בראש, אל תרביץ לרעם שלי! אני הראש ורואה דמות קופצת על רעם ומפילה אותו על גבו בחול, צעקות מטרים נתקלת במכנסיי הפדלפון שלי ומועדת בחול אני מרימה את "ליאה רוצי!" מהבהילות בקולו אני מתחילה לרוץ אבל אחרי כמה וקופץ לחוף, אני קופצת אחריו וכשרגליי נוגעות בחול הוא צועק פונה לרעם, אנחנו ממשיכים ללכת על הטיילת הצרה הוא הולך לפני אין תשובה, "בוא נלך מכאן, נשב כבר בבית, זה לא רחוק" אני של רעם, "הלו" אני אומרת לכיוון הדמות שפרצופה נסתר בצללים, מאחורי אחד הספסלים, "תראה יש כאן מישהו" מעירה את תשומת ליבו שאני מבחינה באור הירח שמאיר את רצפת המערה בזוג נעליים לבנות הקיר ניצב פסל חרס צבוע של הבתולה מרי, כבר כמעט והתיישבנו הצוק, גודלה כחדר קטן וליד דפנותיה עוצבו ספסלים ובמרכז ליד ממשיכים ללכת ומגיעים