עקב החשיכה, לא זיהה כי בעצם זהו אחיו הצעיר פסח, אשר בא לאסוף אותו אל "ביתם" החדש שבגטו היהודי. אך לאחר ששמו נקרא שוב על ידי  אחיו, זיהה לבסוף כי הקול הוא קולו של פסח. מייד התקרב אליו, והשניים התחבקו חיבוק אמיץ של שני אחים, אשר מצאו האחד את השני לאחר פרידה ארוכה, והם הרי התראו לאחרונה ממש באותו הבוקר. בחבקו כך את אחיו, חש אלברט נחמה גדולה והקלה רבה על שמצא את אחיו הצעיר בריא ושלם. אחר כך חמקו השניים בין סימטאות העיירה אל הגטו, אל ה"בית" הפולני, חדר עלוב באחד הבתים אשר חלקו עם עוד 3 משפחות, ואשר אביהם דאג לשריין להם מבעוד מועד. בדרך אל הגטו, סיפר לו פסח את אשר אירע בשעות היום: "הם באו בשעות היום, ולקחו את כולם. גם את השכן, אשתו ושלושת הילדים. הם לקחו את הרב ובני משפחתו ועוד כ-60 איש ואישה, אל בית העלמין. אבא ואני הצלחנו להימלט מהחצר האחורית. אחר כך שמענו את קולות הירי. הם ירו בכולם וקברו את כולם בקבר אחים". מוישה ובניו לא היו היחידים אשר גורשו אל אזור הגטו. הייתה זו שיטה מתוכננת היטב על ידי  הנאצים, לרכז את היהודים במקום אחד, ומכאן הדרך להשמדתם הייתה קלה יותר. בקיץ זה, הקיץ של שנת 1942,