בכלל לא תארתי לעצמי שיום אחד יצאתי מתוך חייו, אפשר לומר נעלמתי. אחר כך שמעתי  שירד שבאיזה שהוא שלב יעזוב את אשתו הצדקת ונתחתן. אבל כשזה לא קרה את דניאל אני מכירה כבר שנים. הייתה תקופה שאפילו חשבתי של דניאל על הראש שלי. מבוגר על מנת להחליט לבד. מה זה לא מתאים לי עכשיו כל  הצרות חמישים. למה היה צריך אותי כאן איתו?  הרי  הוא כבר מספיק ילד גדול?  איש, בן-אדם. לא  זוכרת  אם  כבר חגג או יחגוג אותי בכל העניין הזה הוא שדניאל כבר ילד גדול. מה זאת אומרת אחר כך הראה לי את המכתב המפורט ואז כבר הבנתי הכל. מה שהרג אותי, כלומר להפליל אותי. כלומר  בעצם מה הוא רצה ממני ? אחרי שהתאוששתי גיליתי שהוא  רק רצה להתייעץ איתי, כלומר לסבך משהו נורא ואיום.  זה הכל? לא אמר מילה, רק הצביע על הגופה בסלון? באמת, ואני חשבתי שקרה "בואי מהר." למה נראה כל כך מפוחד כשפתח את דלת הכניסה. למה בלילה, בבהילות? אפילו לא נתן לי לשאול למה ומדוע. רק אמר, שעדיין לא הבנתי  שום כלום. למה הזמין אותי אליו בשעה עשר שלי, אבל הדרישה שלו נראתה לי מאוד מוגזמת. בעיקר מכיוון כלל אינני טיפוס אלים, ואני אפילו מסתדרת לא רע עם הכעסים ואהרוג אותו