קרים שמעתי את עצמי שואלת, ועוד למה... למה אתה מתנהג כאוהב? למה אני לא יכולה לשכוח? למה? למה? למה? למה? הזה היה עצור בתוכי, שאלה שבערה לי בלב וכירסמה לי את הראש. שהיה שמור לרגעים מיוחדים, אני כבר לא יכולתי יותר ה"למה?" יום אחד, הוא הלך לידי מחייך את החיוך שלו ודיבר בקול שלו אותו מבט בעיניים. עצמתי עיניים והוא עבר שם, תמיד עם אותה חולצה כחולה, תמיד עם יותר. עברו חמישה חודשים, כל פעם התאמצתי לשכוח והזיכרונות תקפו כהה שאני כל כך אהבתי שלבש ויצא. והלך, אחרי חודשיים גרם לי להתאהב, אסף את עצמו בחולצה כחולה ועדיף שתעזבי את זה ככה". ולילות מטורפים "אני לא מסוגל לדבר על הדברים שעוברים לי בראש "את מכירה אותי" הוא הכריז אחרי חודשיים בלבד של ימים מדהימים בי, ושלא אשאל שאלות כדי שהוא לא ימציא שקרים, אז הוא נפרד ממני אמר שזה נגמר, הכריז על כך שהוא עומד לפגוע העזתי לשאול.