המצית, ויצא החוצה. נועל אחריו את הדלת. במגרש החניה, ליד המכונית, תקפה אותו בדידות של לילה. הוא נשען על המכונית שלו והצית סיגריה. העשן עלה ממנו אל הכוכבים ואפף את הירח. הוא הסתכל אל הירח המלא ושפתיו לחשו: "אלוהים. בזכות הירח הזה שכל אבותיי ואבות אבותיי הביטו בו ברגעיהם הקשים, וביקשו משאלה, אני משביע אותך שתמלא את משאלתי ותשלח לי מישהי לאהוב." מה שענה היה רק רוח הקיץ. הירח נשאר תלוי ואילם, וכך גם כל תפארת השמיים. הוא שחרר אנחה ונכנס למכונית. נהיגה בלילה היא כמו נסיעה בחללית. הוא החנה את המכונית בחניית הקניון, והלך לקופת בית הקולנוע שבתוך הקניון. הוא עמד בתור, כמו כולם, אמר לקופאית את שם הסרט... "כמה?" שאלה הקופאית. "אחד", אמר. וחש צביטה בלב. מי הולך לסרט לבד? רק בעלי הלבבות השבורים. היא נתנה לו את הכרטיס הבודד ואת העודף, והוא הלך בינתיים לבית הקפה לרדת על קפה חזק ומתוק. כשהוא עישן הגיע הקפה והוא לגם לגימה צורבת ומרה. הוא הוסיף לקפה סוכר וינק מהסיגריה שלו. לא רחוק, בשולחן סמוך, ישב זוג צעיר. הבחורה הייתה בלונדית יפה ודיברה המון, והבחור רק שחרר חיוכים שנראו למיכאל חיוכים מזויפים. היא אוהבת