טוטו/לוטו/צ'אנס ויחזיר לכולם ("מקווה שלא ניפגש יותר..."). אפשר יישב בכלא, כמעט קרה. כך או כך, כשהוא מגרד את פדחתו הקירחת, מגרבץ, משהק, ומלקט את נשמתו כשורד, מתי שהוא זה נגמר ונשאר לילה ללא שינה בו הוא צופה בטלוויזיה, הקירות כנושים סוגרים עליו, הריאות נסתמות בזפת, והוא מנסה שוב ושוב לשכוח, רק קצת, שבעצם קיימת שיטה. אחרי הכול אפשר לחשוב גם שהוא רק אדם בתוך מערה משוכללת שלא חייב לאיש דבר ואיש לא חייב לו. מלקט את מזונו מהעצים, שותה מפלגים, צופה בכוכבים. 6 את ההוויה הסדוקה שלו הוא ניסה ללקט מחדש על הגן, בין מיתקני המשחקים, ארגזי החול, איי הדשא ושבילי האספלט הרחבים. הרוח לחשה לו: - יכולה הייתי להיות לך בצעיפים ארוכים וסופות משתוללות, לוקחת אותך יחפה אל הארץ הזו שאליה אתה לא מעז להגיע, טובלת אותך שם במקווה מים, ומה תגיד על זה כשלפתע נשמתך הקיימת תהיה רטובה גם היא, כמו כל תא מגופך. - והוא הדליק את הסיגריה שלו, העשן שלו בוכה, עולה אל השמיים כמו תפילתו, הווייתו, כמיהתו. הדרך שלו הרי הייתה לא דרך סלולה והצלקות מגרדות.  ראה את הזמן בורח כמו ציפור מכלוב נוסקת לשמיים, לא נשאר דבר מלבד תחושה עמומה