כשאני לא מצליח להרדם  ומחשבות יוצאות ונכנסות,  אני יושב על המיטה שלי  וסופר כבשים (ולפעמים גם כבשות).  העדר עובר מעל לראשי  ונעלם מאחורי הגב  וכל כבש שעובר דומה בדיוק  לכבש שעבר פה לפניו.  כבש ראשון וכבש שני,  כבש שלישי ורביעי,  כדורים של צמר, כולם דומים,  עוברים כבש שמיני וכבש תשיעי.  אך כשמגיע הכבש השישה עשר,  אני יודע שהוא יעצור ויסתובב לי בחדר,  ואני מבין שהכבש הזה יישאר  ואין לו עניין להמשיך עם העדר.  אני לוחש לו: "נו כבש? תזוז!  תן פעם לספור את כולם!"  אבל הוא לא זז.  והכבש השישה עשר הוא בדרך כלל  הכבש שאיתו אני נרדם.