כל הכעס שחשתי לא הייתי מסוגלת לסלוח ולשכוח..." עיניה. "גם אני לא הייתי מסוגלת לתת הזדמנות שניה... גם אני - "אני מבינה", אמרה הנסיכה, ונצנוץ החל להיווצר בזווית לא קרה כלום." שישימו אליו לב אך לא אני. לא אוכל להמשיך להתרועע איתך כמו אנשים המסוגלים להסוות את מצפונם שכן, הוא קטן מדיי מכדי "לא. את אינך מבינה. איבדתי כל אמון והערכה אלייך. אומנם ישנם וחזרה למבט המצועף והחולמני שהיה לה בתחילת השיחה. - "אבל..." אמרה הנסיכה, "אינך מבין. לא התכוונתי." אמרה, סומך עליך שתגני עלי מפני שקרים. אינני סומך על אהבתנו יותר". קיימת בי. אינני סומך עליך שתגני עלי מפני דרקונים. אינני עליה התבסס עולמי, האמונה שאת מושלמת, אותה אמונה כבר לא "לא אוכל להמשיך להתראות איתך עכשיו, כשאני יודע כי האמונה הנסיכה שתקה וקיבלה עליה את גזר הדין. קשות והתום עזב את גופך". מצטלבות יותר.  אינך כליל השלמות שהיית. לידת הדרקון פגעה בך את מבטי אליה, "באתי לכאן על מנת להודיעך כי דרכינו אינן "באתי הנה בפעם האחרונה על מנת שתקשיבי לדבריי", אמרתי, מפנה הרגשתי כלוא. הרגשתי כועס. נכנסתי חזרה לחדרה של הנסיכה. לא הייתי מסוגל להמשיך בשיחה.