שתקנא, הנבלה. כשסיימנו את הקפה הצעתי שנלך למקום שאני מכירה יורקים מפוארים ומלאי אושר ועושר, מאלה שרואים רק בסרטים, סתם בתחת על "ישראל הרחוקה" ואני... אני המצאתי לעצמי חיים ניו לקפה" חייכה, פוסטמה. נכנסנו למסעדה, ושם סיפרה לי המזדיינת יורקי גרוע. והיא הסכימה "אבל רק עם את נותנת לי להזמין אותך להצטרף אלי, "אני בכיוון שלך" ניסיתי לשמור על מבטא ניו- אותה מיד, את המכשפה, ראיתי שהיא אבודה לגמרי והצעתי לה ובמבטא ישראלי כבד מאוד הייתה מבקשת שאני אכוון אותה. זיהיתי אחרת בוודאי לא הייתה ניגשת אלי בחורה מוכרת מאוד ברחוב של בן, אני מרגישה ממש מקומית, וכנראה שאני גם נראית ככה. כי לא היה מעניין במיוחד, היינו כאן כבר כמה פעמים מטעם העבודה יורק, שם בילינו את רוב הקיץ. ונולדה לנו ילדה מתוקה. והנה אנחנו עכשיו בדרך חזרה מניו עצמי בידיים באיזה שהוא שלב, הכרתי מישהו, התחתנתי איתו עברו מאז 51 שנים, הכעס הודחק עמוק פנימה. ואני, תפסתי את הכיתה, בחיים לא תשקר. אין מצב. אותי הביתה ל3 ימים. הילדה הכי פופולרית ויפה בשכבה, מלכת אפילו לאסירים נותנים שיחת טלפון אחת. שום דבר, פשוט שלחו שלנו השרמוטה קמה והצביעה עלי.