הוא באמת אכל הכול. הוא אכל את הרחוב קודם כל, ואז את השכונה, והעיר, ואת כל המדינה. אח"כ ישב על מגדל פיזה ועוד אכל צ'יפס, עם קטשופ. לא ידעתי אתה כזה אכלן, אמרתי לו. יש בי צדדים נסתרים, הוא חייך בענווה.   ברחוב המקביל ראינו חתול דרוס. מסכן, מסכן, הוא בכה, והקים אותו לתחייה. החתול ניער את זנבו ואץ רץ לחפש עכברון. לא ידעתי שאתה עושה ניסים, אמרתי לו. יש בי צדדים נסתרים, הוא חייך בענווה. הלכנו בלהט השמש את הדרך לבאר-שבע מאילת. היה חם מאוד, ואמרתי לו את זה. הוא אמר קצת מקלחת או משהו לא היה מזיק. עשיתי הוקוס-פוקוס וירד גשם. ממש שיטפון. הוא צהל והשתולל בגשם כמו ילד קטן. מרענן, הוא אמר. איך עשית את זה? יש בי צדדים נסתרים, אמרתי בענווה. כשהוא הלך מ-פה נשארתי לבדי. הייתי עצוב עד בלי די. די, די, לא לבכות, אמרתי לעצמי, ועשיתי אברה-קדברה ויצרתי לי חבר. איך עשית אותי? הוא שאל. יש בי צדדים נסתרים, אמרתי בענווה.  הגענו לשטח אדמה והתחלנו לעבוד אותה. גידלנו תפו"א. גידלנו גם פרות לשם אכילה. גם חליבה. לא ידעתי שאתה אדם של תפו"א ובשר, הוא אמר. כלומר, רצה להגיד, אדם פשוט. יש בי דרכים נסתרות. אמרתי בהתלהבות.