   ואין איש שיודע שאני כאן... אבל אני לא יודעת איך... החלון כל כך גבוה וקטן... יכולה להגיע לשם באמת. מדמיינת את עצמי בחוץ שם ולפעמים אפילו מתמלאת בתקווה שאני מדיי פעם אני מסתכלת על השדה ודרך החלון הקטן נכנס אור אני אחכה אז... אבל מה אם המפתח ייתפס ולא ייפול?... או שהמפתח יתפספס... למה ומה בינתיים מה עד אז? הנכונה... ואז אני אשתחרר החוצה! וישחרר אותי מפה, המפתח ייפול לדלת רק שיגיעה לזווית המחוג של השעון הגדול בחוץ ליד הדלת הוא המפתח שיפתח את הדלת פה כבר לפחות חצי שנה כבר הבנתי שהמפתח שראיתי, זה שתלוי על בהתחלה כשרק נכלאתי פה ניסיתי להלחם ולמצוא דרך החוצה אבל אני יודעים שאני נעולה פה בתוך הקירות העבים האלה! אבל האנשים האלה לא רואים אותי... הם לא מכירים אותי... הם לא אנשים עוברים, אני בעיקר לומדת אותם את חלקם אני כבר מכירה בחלון שפונה לצד העיר שעות ארוכות כל יום אני רואה שם מיליוני חלונות אחד פונה לצד העיר והשני לצד של השדה אני יושבת ובוהה אני תקועה פה כבר תקופה ארוכה וכל מה שיש בחדר הזה הם שני חשוך וקודר! אני כלואה בחדר הקטן הזה שהקירות שלו עבים והדלת מברזל הוא החדר עומד על גבול העיר