יכול להיות לפעמים חסר אני לא יודע אם הרגשתי יותר גועל מתומר או מעצמי. אני משער את הטלפון שלי, התנעתי את הרכב ונסעתי משם. חנוקה לו בגרון. תחושת גועל התחילה מתפשטת בכל גופי. כיביתי ולנתק את השיחה ב'בי' סתמי, להשאיר אותו ככה, עם הצביעות ושישמע עצוב. ואני רוצה לשחק כאילו שאני לא מבין את הרמז פתאום הרגשתי שאני דווקא כן רוצה שיתקשר. אני רוצה שיתקשר כדי שיוכל לספר לי. שיעניין אותו יהיה להשמע עצוב ולחכות שאני אשאל אותו מה קרה, לעזוב את הבית ולחפש אותך, אם בכלל אני אחליט לספר לו. כל מה בכלל לא יהיה מעוניין לשמוע מה קרה לי, איך יזלזל בהחלטתי 'מה העניינים', ו'למה בזמן האחרון אתה לא מתקשר'. איך הוא רוחי את השיחה, איך הוא יתקשר ויתחיל עם משפטים סתומים, כמו כל כך קיויתי שלא יתקשר אלי לספר לי מה קרה. כבר שמעתי באזני אין לך הזכות, אין לך הרשות לרחם על עצמך! בודד וחסר תקווה בתוך הזוגיות, ככה לפי הזמנה. לא לא, ידידי, רבו. אוח, העצבות המזויפת שבריב עם אהובך, החוצפה להרגיש לפתע הוא היה עצוב קצת, היה לו מבט כמעט מיואש בעיניים. כנראה שהם בשני. אני בו והוא בצללית של מה שלא ידע שהוא באמת הרכב שלי. עצמי נדחק