ואנחנו נכנסים לוולוו שלו ומישקה אומר: "זה בכלל לא היה באור יהודה, זה לא היה בכפר שלם, זה גם לא היה בלאווה מפילה, זה היה כשהיה אתנו הבן של ההוא שו אסמו, שהתאבד." ונפתלי וחצי אומר: "יוסף!" "מה יוסף?" "יוסף היה השם שלו. אבל זה האבא שלו שהתאבד, לא הוא. שמע שאחד חייב לו כסף והתאבד, אז גם הוא התאבד." "זה היה איפה ששימון רודי שיסף את העורבים. איזה יהודים היו פעם!"  "זה יוסף," אומר נפתלי וחצי.  מישקה אומר: "יוסף לא היה שמה, ובמסעדה ההיא היו נותנים עצם עם הבפנים שלה, ובורגול ובמיה, והיתה המוכרת הזאת עם השדיים הגדולים שבעלה מצא אותה מזדיינת עם שוטר אנגלי והבעל חיבק את האנגלי מרוב שריחם עליו." ונתוסיק, שחושב על הנקבה הקטנה עם העור נייר שהיכה להביא אתמול על יד בית סוקולוב, שסיפר איך שהתחננה ואיך שזה העליב אותו שצעקה "אני עיתונאית, אל תיגע בי, אני אכתוב עליך טובות," והיה חייב לסתום לה והיא חרחרה "אני יגיד! אני יגיד!" עד שהלכה להביא, נתוסיק אמר: "הלכה להביא כמו מסננת. כל הדם השפריץ מכל חור. במלחמה אויב חייב להבין שהוא אויב. בלי שהאויב יבין שהוא אויב לא תהיה מלחמה צודקת. לא מלחמה פייר. היא היתה צריכה