בידי, סוקר את הסביבה הקרובה תחילה, ולאחר מכן את שיפולי ההרים. היא ניצבה בפתח מערה, מרוחקת ממני כמייל. "היא ממתינה לי," אמרתי לעצמי בשמחה. כאשר ראתה שהבחנתי בה, מיהרה להעלם. גררתי את גופי העייף לכוון המערה. כאשר הגעתי לפתחה, לאחר מאמץ רב, לא מצאתי שם את מלכתי האהובה. לא נותר לי דבר לעשותו ולכן זחלתי דרך הפתח הצר והנמוך, מחפש מקום מתאים למנוחה קצרה ולהרהורי חטא. התרוממתי, מביט סביבי ואינני מבין לאן נקלעתי  המון דמויות הביטו בי מקירותיה הקמורים של המערה. הבטתי למעלה  ושם ניצב אדם על ראשו. זה היה מעבר לכוחותיי באותו הרגע, הערכתי שאני הוזה כתוצאה מהעייפות והצמא. השתרעתי על הארץ ונרדמתי מייד. ישנתי כפי הנראה מספר שעות, שהחזירו לי את צלילות הדעת. הסתכלתי סביבי בתקווה שזיכרונותיי האחרונים ממקום זה אינם אלא חלום. אולם לא כך היה  באמת הקיפו אותי מספר רב של דמויות אנוש מוזרות, שזיהיתי ללא קושי כבבואתי המשקפות במראות מקבילות ומעוותות. קירות המערה הקמורים מצופים היו בחומר מבריק ומחזיר אור כמראה. הבטתי למטה, אל הרצפה, כדי להשתחרר מהמראות המטרידים, וגילית שגם הרצפה צופתה באותו החומר, אלא שבה השתקפה