קפה ביד. כל כך יפה. התיישבתי לידה. הייתה איזו תוכנית ריאליטי מטופשת. ניסיתי לשקוע בה ולשכוח את כל הדברים שרצים לי בראש עכשיו. היא הסתכלה עליי במבט דואג. היא תמיד מצליחה לקרוא אותי. תמיד. חיבקה אותי, אמרה שיהיה בסדר, ששום דבר לא צריך לגרום למישהי מדהימה כמוני להרגיש רע. מדהימה. ממש. כואב לי להרגיש את השפתיים שלה, שמאמינות לכל השקרים שלי, שבטוחות שהן היחידות שנוגעות בי. היא ליטפה את שיערי בעדינות, והציעה לי סיגריה. מעניין אם מותר לעשן בהריון. שאפתי את העשן לריאותיי, בדלי הסיגריה נפלו על חולצתי, ועשו בה חורים קטנים, אבל לי לא היה אכפת. גם לה לא. היא רק חייכה חיוך מודאג והסתכלה אל תוך העיניים שלי. לכי לישון, זה יעשה לך רק טוב. כבר לא יודעת אם שמעתי אותה אומרת את זה, או שזה הקול בראש שלי. קמה, ואוחזת בידי, היא מובילה אותי למיטה. קצת אלכוהול ואני ישנה כמו תינוקת. 3 אדויל למנוע הנגאובר עתידי, היא נושקת על צווארי, ומעבירה יד על גופי. לילה טוב בשתיים בצהרים. צריך לישון פעם בחודשיים. הפלאפון מעיר אותי כל 10 דקות, אבל אסור שהיא תשמע אותו לפניי. שמעתי את הדלת נסגרת, היא בטח הלכה לקנות אוכל