למדתי את גופך להשלים. הן רק בזכות אלו החורפים ואביב שפתייך לא היה קופא לעתים גל של אהבה וגל של שפיות והים גל של שלמות וגל של בדידות לולא הירח היה מביא גאות נהר צלול ומזוכך לא הייתי יכול לאחוז בידייך בחול החם והרך הגלים מפסלים את כפות רגלייך למאור הגדול אשר יזרח למחרת. לא ייתכן כוכב מתחזה בו לילה אני ואת ובערב הזה אהבתנו עלתה בלהבות. תחת שפתייך המכלות משכר עד כלות כל החושים וצחוקך יין ענבים בבל. בגני דמדמניותייך- נבל הפורט על מיתרייך- כשם שמילותיי הן הבל על הגאות  ועל  השפל בארשת מהודרת והלבנה מבשרת מתוך משכב השמש באופק הארגמן חיצים משולהבים שוקעים בהן לאיטם מקשטים את חיוכייך הקדושים