וגני דשא עם ברושים שמנים. הייתה שומעת הכל ומקשיבה יותר, וחוקרת יותר, ולוחצת יותר. והוא הלך ואיבד את בטחונו העצמי ביחסים ביניהם, האם היא משחקת עובדת סוציאלית משופשפת או חברה? האם היא מוצאת בו משהו מיוחד שמושך אותה, האם... לפעמים ביטא זאת אף בקול, האם היא אוהבת אותו? כי אם כן אז גם הוא ירשה לעצמו. ולפעמים, כשהוא מקלל בנימת ברכה את מציאות חייו העקומה והמעוותת, שאל את עצמו האם היא אמיתית. משהו בה בעיניו היה מוזר, היא פשוט התאמצה יותר מידי. כשהיא תפסה יוזמה הוא התקפל, ולהיפך. אבל לעיתים היו שווים. מדברים באותו טון ובאותה התלהבות רוחשת כגחל כשהם הולכים במדרכה, חוצים כביש, חותכים את העיניים של אנשים, ניצבים, בסרט הצרפתי המשובח שבוודאי יזכה לביקורות טובות גם אם לא ימכור הרבה בקופות. (אבל זה בסדר, תחנות הטלוויזיה כבר יכסו את העלויות.)  בשדות ובפרדסים היא דיברה ישירות אל הנפש שלו, ודרך עינייה הוא מצא שנפשו יפה, ולא מעוותת ומקוללת כמו שחשב לעיתים. במדשאות תחת הברושים השמנים היא דיברה ישירות אל הזכרונות שלו מחברי ילדותו המוקדמת, פסע לפני הנעורים, ודרך עינייה הוא מצא שהוא עדיין אוהב אותם ועדיין