עזובה ולא שייכת...אבודה ולפתע נעצרת, עומדת משנה כיוון, משנה עמדה והיא רצה מפוחדת אולי היום סופסוף תמצא והיא מחפשת לה שוב חיים מובילה לחוסר מוצא כל פניה שם בפנים את אותה צרחה כואבת וכפויה אולי סופסוף לא תתבייש לצרוח מתוך המוות בו שרויה אולי היום תוכל לברוח מחפשת פתח קטון שם היא עוברת מפח לפח שאין בו דלת ואין בו חלון בתוך מבוך גדול ומתוסבך מוקדש באהבה והזדהות לג'ויס אופספרינג, את לא לבד!!!