אחרי אבל הגעתי לפה. שה"בריונים" עזבו אותי ולקחו את כספי, אני לא זוכר מה קרה מקלות ובקבוקים שבורים, ירד לי דם אבל נראיתי מת כך נשיקה לא יכולתי לשחק אבל מוות שיחקתי מצוין. כשבאו עם אלות, הבמאי, הבמאי צעק לו "עזוב אותי" ובזה זה נגמר. אחת מישהו שם לב שהכסא שלי לא אמור להיות שם בכלל ושאל את יכול לראות אותי. המשכתי לשבת בכיסא השחקן ששמי עליו, רק פעם מאז כל יום אני כאן אבל אף אחד לא מבחין בי לא מסתכל לא היה השחקנית. הקריירה שלי נגמרה באותו יום. מצאו שחקן אחר שיכל לנשק את חבר וזה נראה ליבלתי מוסרי לנשק אותה. קפאתי. יכולתי מישהי שלא אהבתי, והשחקנים שהייתי צריך לנשק, היה לה הסט לא הסכמתי- נשיקה זה דבר קדוש אי אפשר לשחק נשיקה, ולא היו מכוונות עלי. עד שהגיע היום והייתי צריך לנשק  מישהי על גם אני הייתי שחקן בנעורי, וגם אני שיחקתי באולם הזה והמצלמות כל יום כל השנה. יחידה מכולם. ואני ראיתי אותם כל יום לפני ואחרי ונשארתי כאן, סיפורי מיתוס או אגדות אלים, וגם ונוס הייתה יפה, שיכורה שלפני כמה דקות הם היו אחרים, וכל יום היו כאן צילומים של לכולם את האיפור, והם חוזרים לבגדיהם הרגילים, מי היה מאמין הבמאי