ואני מאושרת, התחילו החיים האמתיים. העולה על דעתי בלי לדפוק חשבון לאף אחד, ואני לא חייבת כלום, בעולם, אני יכולה לבוא מתי שבא לי ללכת בכל שעה, לעשות כל לא הייתי, יש לי את הדירה שלי, את החדר שלי, את המקום שלי סוף... ואני שמחה כמו שזמן רב לא הייתי, ובטוחה כמו שזמן רב מה אני אומר? נראה שדברים התחילו להסתדר לי בחיים סוף כל ועכשיו אני מחכה שיתקשר, תוהה אם הוא צילצל ולא שמעתי... זה אני והוא, מול עצמנו ומול היחד שיכול להיות. או כן או לא, וזהו, אין פה משחקים, ואין פה ניסיונות שניים. חודשים, ולא מחכה בכלל, אני זורמת עם עכשיו, ובסוף החודש זה את הלקחים שלי למדתי, לא מחכה חצי שנה, ולא מחכה שמונה שאני לא אשמע את המילים אני לא אניח או אסיק שום מסקנות, אני באותה רצינות בה אני לוקחת אותו. ככה זה עם בנים, והפעם עד מה גם שאני לא יודעת אם זה בכלל יקרה באמת, ואם הוא רואה אותי במעברים נראה לי מטורף, והייתי צריכה לעזוב, כמה שיותר מהר, אמר, ועדיין חושבת שעשיתי את המעשה הנכון, לדון עכשיו בכלל אמיתי עד שהם לא שוברים צלחות ביחד... ואני חושבת על מה שהוא זה עכשיו אני אראה את זה בעוד חצי שנה, ושאף זוג הוא לא זוג