לשפה כדי להיות ביחד, הם פשוט משחקים. אחרי עוד כמה שאלות שלו ותשובות שלי, ללא מסקנות או תובנות מיוחדות, השיחה התרחקה למקומות נוחים יותר וחלפה על פני אנשים שהכרנו, כאלה שנשכחו, ועוד מיני עדכונים ושמועות. כך הצלחנו לצוף ולא להעמיק בשום דבר באמת. חודש אחר כך הוא טס חזרה ואני ידעתי שלא אשמע ממנו עד השנה הבאה, כשיגיע שוב ארצה. אבל אחרי חודשיים הופיע על צג הפלאפון שלי מספר עם הרבה אפסים. כמה הקדמות 'מה נשמע?' שלי ושלו ואז הוא התחיל לספר. שלושה שבועות אחרי שחזר לשם, העניינים הגיעו לנקודת שיא (או שפל, תלוי מאיזה כיוון מסתכלים) והוחלט על פרידה. סוזן עזבה את הדירה. "כן, זו הייתה תקופה נוראה, את יודעת איך זה" (כן, יודעת). אבל זו הייתה רק הקדמה לעיקר. עשרה ימים לאחר הפרידה יצא לו להכיר זוג חברים שהגיעו לשליחות של שנתיים במסגרת תפקיד ציבורי של הבעל. זוג עם תינוקת בת שנה וחצי. הקשבתי לו סקרנית לשמוע לאן כל זה מוביל. הוא המשיך לספר. היה שם ניצוץ, בינו לבינה, וזה פשוט קרה, הוא אמר, היא עברה לגור אצלו עם הילדה והחלה בהליך גרושין מבעלה. מהעבר השני של הקו שמעתי אותו מדבר ברצף, ללא נשימה ויכולתי לחוש את