שינקין, כולם פה מנסים להיות בורגנים עוד לפני שהם יכלו בכלל להתברגן. מנסים להיות חכמים עוד לפני שהם הספיקו ללמוד. מנסים לדבר בשפה גבוהה כשלא עבר מספיק זמן מאז שהם למדו להגיד 'אבא'. אתה מבין? במקום לחפש את עצמם, הם רודפים אחרי אופנות בניסיון לקצר את תהליך ההתבגרות המאוחר, אלה אנשים חסרי עמוד שדרה!". נאומים כאלה של רגב תמיד השתיקו את חמי, אבל הפעם לחמי היה מה להגיד: "ומה איתי ואיתך? אנחנו לא יושבים בבית קפה? אנחנו לא נמצאים באלנבי? זה ליד שינקין ממש. אני בטוח שיש בבית הקפה הזה לפחות מישהו אחד שינקינאי, אני לא לובש עכשיו צעיף? לך אין משקפיים סטייליסטיות? אנחנו חלק מהתרבות הזאת". רגב לא נכנע לחמי: "אני ואתה תמיד ישבנו בבתי קפה, גם כשבתי הקפה היו יותר 'עמך', גם כשלא היה כמעט איפה לשבת. אנחנו לא שינינו את עצמנו בגלל האופנה, אנחנו הקדמנו אותה, אין לי בעיה עם מי שתמיד היה יושב כאן, הבעיה שלי היא שרוב האנשים שיושבים כאן. נמצאים כאן כי זה אופנתי. בתי הקפה היום כמעט נראים אותו הדבר, אותו עיצוב, רק בצבעים וחיתוכים אחרונים שונים. זה הפך להיות מסחור של משהו שהיה ישן וטוב. עכשיו הוא חדש, המוני, קריר