עם ציורים של מיקי מאוס עליהם וגם הסכמתי לחבוש איתם את הפצעים כי ראיתי שאצל הבת של השכנים אותה?!( אימא שלי הביאה לי פלסטרים חומים כאלה אבל אני לא הייתי צריכה לדעת שקודם צריך לעלות על הנדנדה ורק אחר לנדנד בכל אופן, כשעליתי לחדר, כולי חבולה מנפילות אינסופיות )מאין קווץ'! של השכונה התאספו שם כמו זבובים על מוקש שכלב השאיר. זזזז... שכונה ככה די חדשה ובדיוק התקינו בה גן שעשועים אז כל הילדים מאוד זמן כי ניסיתי להבין איך מפעילים את הנדנדה. זו הייתה חזרתי הביתה מגן המשחקים. זה היה ערב, נתקעתי שם במשך הרבה אי אפשר לשכוח. שאתה מבין שאתה יותר חכם מההורים שלך- רגעים שאי אפשר, פשוט הראשונה שאתה טועם סוכריות ורוטל אורגינל או כמו הפעם הראשונה זיכרון של הכוויה הראשונה שאתה חווה על בשרך, כמו הפעם את המוח שלי, קיבלתי בגיל שבע. אני זוכרת את היום הזה כמו בכל אופן, הבעיה הזו לא מטרידה אותי, כמו שכבר ציינתי- אני, כי ככה זה אצל זקנים, לפעמים גם אצל צעירים. שוכחים... שוכחים. הרי להם אין מוח בשביל לזכור דברים כאלו והזקן שוכח אבל זה לא משנה כי אחרי שבוע הם חוזרים משום שהם פשוט את כל האנרגיה שלו כדי להגן בחירוף