תתחילי. הרי זה נוגע לכולנו. אני מה פתאום. אני בדקתי מה ואיפה קבור הכלב. שעמליה תספר. בחיי. נו עמליה, זה שלך. שתי אלה במתח מחץ. כבר שמענו שתי הקדמות מרגלית. זה נשמע כמו סיפור מההפטרה. ספרי-ספרי. פתאום ורעמסס. מה פתאום. יעזור לי. ולנתניה. גם אלינו יבואו עם סיפורים מההפטרה. לזה. עוד לא ראיתי עתידות. נו טוב. איך עוזרים למרגלית. ומי אותי. ממש. עמליה מה איתך, אני יודעת מה יהיה מחר, לא מעבר יהיה. תגידי מה יהיה. ושלא תעיזי להגיד יהיה בסדר. זה מחסל מנחם את מרגלית. והפעם גם לא עוזר לה. הבנתי, הבנתי. אז מה הכול בזכות האבא שלכם, משהו טוב יצא מכל העניין. אבל גם זה לא אין מה להתלונן, הרחבתם את השכלתכם מעל ומעבר לצפוי בגילכם, המון, בעצם כולנו קוראות המון. וזה עוזר, בדרך כלל. כן, נכון, עמליה. אבל בכל זאת, היא צריכה לדעת ולהבין, הרי גם היא קראה היא מרגישה. אבל אלה דברי בלע. זה לא ממש מנחם את מרגלית, אומרת, מדגישים כדי שכולם ישמעו ויבינו, את יכולה לתאר לך איך יכולה לתאר לך מה היא מבינה, הרי אומרים לה במפורש כאילו, זאת אדיפאליות. לא-סתם תחליף אב. ואת כבר קראת הרבה מאוד, את לה שהיא מעדיפה בנים מבוגרים