את בוא האביב המיוחל. אולם, משאך הביט מעלה, החלו אלה להמטיר גשם זלעפות ופתיתי שלג על ראשו. היה זה החודש הרביעי לספירת הגויים, אך היה זה חודש חורפי לחלוטין ולא היה סימן וזכר לבוא האביב.  במזג האוויר הזה, משלא יכולה הייתה מרים להוציא את התינוק אל מחוץ לבית, נהגו בני משפחת ריבנר, שהיו גאים לא פחות בנכדם ואחיינם הבכור, לבקרם בבית מחותניהם, וכך הפך בית משפחת פייט הומה ממבקרים ואורחים, אשר לא פסקו מלבוא ולצאת את פתח ביתם, עד שהשמחה שרתה בו החל מהנץ החמה ועד לשקיעתה.  את ליל הסדר של פסח חגגו השנה בני המשפחה ומחותניהם יחדיו בחודש הרביעי לספירת הגויים ועדיין, בליל הסדר של השנה, שרר מזג אוויר קר וגשום עד מאוד. האביב איחר לבוא. מזג האוויר הסגרירי עורר אצל יושבי השולחן הגדול מעין אווירת געגועים אל מקום אחר, מקום רחוק, חמים ושמשי. בתוככי ליבם ידעו בני המשפחה, כי למרות שנולדו כאן בארץ ניכר, גדלו וגידלו משפחה לתפארת העם היהודי, משהו כאן בליל הסדר הזה חסר, משהו לא מושלם וכאילו הם משולים לנטע זר במקום. תחושה זו התחדדה עוד יותר משסיים ראש המשפחה מנדל את קריאת ההגדה תוך אנחה גדולה,  במילים: "לשנה הבאה -