איך שאתה אוהבת מה שאתה עושה עם החיים שלך )שזה בעצם כלום(, אני לא אתה לא הטיפוס שלי, לא אכפת לך ממני כמו שהיה לך בעבר, אני לא אכפת לך. אז בוא אני אספר לך משהו, אני אוהבת אותך. אז למה דוקא אתה? כי אתה היחיד שצריך לדעת מזה, למרות שכבר לא עושה את שלו כמו שהוא אמור. אני פשוט לומדת לחיות עם זה. נורא עצוב לי, זה לא שזה נעשה יותר קל, אבל אני חושבת שהזמן כבר הפסקתי לבכות. אולי איזה חודש שאני כבר לא בוכה יותר.