גופה. המוזיקה הפנימית שהיא שומעת. ואחר כך לרוץ לתוך השקיעה לבושה במרכז סוזן דלל. ואחר כך לרוץ על חוף הים. לחולל לצלילי רקדי. נערה שמנמונת מנסה להוריד קצת ממשקלה במחולות אירוביים רקדי. ידך הניפי. את בתוך הקצב. את בתוך הקסם. רקדי, רקדי, פעם כזו מסוחררת, נערה. רגליים מחוללות בתוך חלל חסר עומק. תל-אביב לא נראתה לך אף וממשיכה לרקוד, הנערה השמנמונת רוקדת ורוקדת. סחרחורת של בום! היא נופלת. אפילו הסמליות הזו מפילה אותה. והיא קמה עיר של מחול. עם הכבדות שלה. מחוללת אתן בקלילות מפתיעה, מזיעה. תל-אביב זו יורדת אל הרקדניות. עם הג'ינס הסקיני שלה שבקושי עולה עליה. לעשות ומה לא לעשות ואם להיות אנורקטית או לא להיות אנורקטית. תרדי. מושך בכתפיי. את לא הבת שלי ואין לי זכות להגיד לך מה אני רוצה לרדת למטה ולרקוד. אומרת. אולי מבקשת. גופות מתעוותות כמו במלחמה אטומית. להיות מלאה ולהיות אנורקטית באותו זמן. באותו גוף. פנטזיות של בתל-אביב קיים חוסר הוודאות הזה. תורת קוונטים אנושית של תראו איך אני רזה! תראו איך אני רזה! להתגאות או להתבייש. רק סרטן. כמו שאני בוודאי איראה בעוד כמה חודשים. באינטרנט. נערות שמרזות