שאלתי. התחלתי לפחד כבר... איתי, בועז ודניאל עשו אותו דבר אחריו. של כמאה סנטימטר. על השה"מ, ואז שלף ממתחת השולחן חרב גדולה עשויה פלדה באורך "הו לא, לא הפעם! סבלתי את זה פעם אחת יותר מדי!" הוא הסתכל "יו, תרגע!" הקבוצה, אין לנו שום שימוש באחד כמוך בקבוצה שלנו!!" חושש לחייך, תמיד מפקיר אותנו להילחם, לעולם לא זורם עם "אתה..." החל אלכס לומר, "בוגד שפל ומסריח! אתה פחדן! תמיד וחשבתי שמדובר באיזה הליך חדש שטרם נתקלתי בו. "מה לעזאעל הולך פה?!" שאלתי. בכל זאת הייתי החדש ביותר דניאל ובועז, מבועתים מפחד, קמו. בחיוך מרושע. "דניאל! בועז!" קרא אלכס, "אתם או איתנו - או נגדנו" הוא קרא אלכם קם אחריו ונעץ בי מבט דומה. "טוב, לזה נדאג אח"כ" אמר איתי, קם ממקומו ונעץ בי מבט זועם. "שה"מניאק..." אמרתי בבוז. "אני מניח שאתם תוצאו להורג" חייך השה"מ בשביעות רצון. "מה עכשיו?" שאל בועז. בכך הוחלט. הובלנו אל הכלא. נהנה מהתפקיד הדיקטטורי שלו. בכם כאילו הייתם ג'וקים" אמר השה"מ בחיוך מסופק. ניכר שהוא "ברצינות אלכס, אתם כולכם פצועים והם חיילי משטרה, הם יטבחו "למה לא?" שאלתי בציניות. "שננסה להתנגד?" הציע אלכס בייאוש מה.