שלי." למען האמת, סלומון היה היחיד במשפחה בעל עיניים בצבע חום. הוריו מזל טוב ומנדו וכן אחותו סולאנז' היו בעלי עיניים בגוון ירוק-כחול, ואף שושנה עצמה הייתה בעלת עיניים כחולות. סלומון לא ידע עדיין כי מצפים לו לילות רבים טרופי שינה, אבל עכשיו די נהנה להסתכל על התינוקת בעלת הפלומה הצהובה, שהצטרפה לחדר המשפחה.   כעבור כשעתיים סיימו שושנה וסלומון את עבודות הבית וישבו לאכול ליד שולחן העץ הגדול. באותה שעה החלו התלמידים לצאת  מבית הספר הסמוך לכיוון בתיהם. הגב' מרפל נהגה תמיד לחכות לאורי במרפסת הבית. לחכות - פירושו היה לחכות מחצית השעה, שכן את המרחק הקצר מבית הספר ועד לביתם, לקח לו לעשות במשך מחצית השעה לפחות. אורי תמיד היה מתעכב בדרך, משחק קצת עם חברים בג'ולות באחת החצרות, ואף היה מציק קצת לילדות, אשר אותן נהג להקניט, כשהיה שר ופורט כביכול על גיטרה דמיונית: "אלביס פרסלי עלה על הבמה, עם גיטרה לבנה... הוא יקח את גילה  לאישה... ", ורק כשהיה נזכר שאימו מחכה לו במרפסת, היה עושה דרכו בריצה לכיוון הבית, היה עולה מהר במדרגות אל הקומה השלישית, אומר שלום לאימא וזורק את הילקוט בפינת החדר. "מה עם השיעורים?"