שתים-עשרה, נכון טוביאס? שריף: לטוביאס הזקן יש היסטוריה מפוארת. הוא רכב על סוסים כריסטי: למה הוא מתכוון? טוביאס: ששום דבר לא השתנה. לא זז. שריף: לוודא מה? טוביאס: אני רק באתי לוודא. שריף: העבר כמו עבר... עובר. טוביאס: זה עבר? שריף: זה לא לקח יותר מ... זה היה מהיר. טוביאס: אז מה שמעתי? זה נכון? הוא באמת היה פה? שריף: אל תפתח את הנושא הזה. בגללו. כלומר... בגללה. טוביאס: קשה לשכוח. )צוחק( כמה אנשים נעלמו מהעיירה לתמיד שריף: את כריסטי אשתו של ג'ק אתה מכיר. טוביאס: אני פה, מתחת לאף שלך. יחד. אפילו לא עברתי מתחת לחלון שלך להציץ שאתה חי או משהו. שלך מציץ מהחלון. חשבתי שאתה שוב אצל אחותך במדבר. מתבודדים שריף: אני יושב כאן שעות כל יום ואני לא זוכר את הראש המזוקן שלך. טוביאס: אני? נדדתי? לשומקום. אני תקוע בקרוון שלי, מול הבית הבא. לאן נדדת? שריף: אני מצטער, טוביאס הזקן. שנים לא ראינו אותך כאן. ברוך טוביאס: ביקשתי ממך לא לשפוך בוץ על השביל מאחורה. מאחורי הבית מגיח גבר זקן. גורר גב כפוף ורגל. שריף: מי זה? כריסטי לובשת מחדש את החולצה. השריף קם, מבוהל. שולף אקדח. קול: שריף, אני הולך להרוג אותך. נשמע