לו לעוף מעט על מנת שיוכל לשובב את התוכי. נתתי לו זרעי תירס מכף ידי. מעט מים. וצר היה לי כי צר אפילו "יהודי טוב" ועוד כהנה וכהנה פנינים. נפשי נקשרה בנפש התוכי הפתיעני באוצר מילים משלו כגון "בוקר טוב", "לילה טוב" המנוחה, הוא היום השביעי הבא עלינו לטובה כמדי שבוע בשבוע. בעיה חדשה. התוכי לא הבדיל בין קודש לחול והיה מעירני אף ביום "קום בחור עצל"! עד שלא נזקקתי לשעון מעורר. אלא שכאן צצה ב"שלום, שלום" עם הזמן אף אימנתי אותו להעיר אותי בקריאות כשיצאתי לעבודתי אמר לי התוכי "להתראות שי!" וכשחזרתי ברכני וכך נקפו הימים ועם כל יום חדש בא גילוי חדש מפתיע ומרענן. והתוכי. הוא בכלובו ואני בביתי. הוזהרת מפי המוכר בכבודו ובעצמו". סגרתי את הדלת נשארנו אני ולא יישמע לך. ולעולם, לעולם אל תוציא אותו מהכלוב! ראה קצובה שכן אם תרעיף עליו שפע יעשה התוכי ככל העולה על רוחו האוויר. "אל תיתן לתוכי יותר מדי אוכל ומים, עשה זאת במידה שנאמר. ונפרדנו לשלום לא לפני ששחרר הלה אזהרה חמורה לחלל הארמני והזמנתי אותו לבקר שוב - "לקפוץ לכוס קפה" - כפי ספק כי זוהי תחילתה של ידידות נפלאה. הודיתי בחום לידידי לשלום והנה ענה לי שוב :