בתרבות אירופאית. להודות על האמת, אני קצת עייפה, לא יודעת מאיפה יהיה לי כוח לצאת מחר לטיול מכוניות לסקוטלנד, אבל אני בחופש, אז אקח את זה באיזי, בטח מחר ארגיש אחרת. נדמה לי שביומיים האחרונים הפרזתי קצת באכילה, כי הנה מתחיל לי לחץ בחזה, וקצת בחילה. "גדי, בוא נחזור לחדר, התעייפתי," אני לוחשת לגדי, ששבוי עדיין כולו במראה הספינות החולפות על פני התמזה. אני  משוכנעת שלא היה מתנגד עכשיו לשייט לילי. "טוב יקירתי,"  מראה פניו לא מרנין עכשיו. אני מקווה שלא כועס עלי יותר מדי. אנו פונים לצאת אל עבר תחנת הרכבת התחתית שתיקח אותנו בחזרה למלון,  והסחרחורת מתגברת. "מה קרה ליאורוש שלי?" "לא יודעת. רע לי, יש לי תחושה נוראית, כאילו שמשהו נורא עומד לקרות." "מה כבר יכול לקרות, בטח יש לך קלקול קיבה מכל מה שאכלנו אתמול. רוצה שניקח מונית במקום הרכבת?, "כן," אני לוחשת והבחילה המתגברת מסתיימת בהקאה. בתוך המונית אני מניחה ראשי על כתפו של גדי, ועוצמת עיני אבל הילדים נכנסים לי לתוך המוח מרקדים שם, ואני לא יכולה יותר. "כל כך לא טוב לך?" לוחש לי גדי. "תנשמי עמוק, אנחנו כבר מגיעים."  24 במאי, בדרך חזרה למלון 19.25   איך