ואני רק לבלר העושה בפעולה. את המשחררת, לך המשימה, כך דרור את קוראת לשירים שבי, כפסל המשחרר את הפסל מהסלע, לזו שתבוא ותסיר את הצבע. כמו חיכו שם מימים ימימה, ואני רק רושם, מעתיק מליבי. כי השירים האלו נמצאים בתוכי, כמו מועתקת מתוך הנשמה. ברצף, בלי טיפת חשיבה, ללא מאמץ, ללא השקעה. כמו מתוך הזיכרון עולה היצירה, ואני רק  נזכר במילים. בתוך ליבי  הם רשומים, פשוטה ונכונה, וזו לך התשובה, שככה פתאום עולים השירים? איך זה הדברים קורים, מאיפה לך זו היצירה?