           החדש, מניח תחת שכמו, וחוזר לאותו מצב כמו בהתחלה (. (. טוב, אני הולך לישון רוזה, לילה טוב. ) לוקח את העיתון וופל! ) מביטים אחד בשני כאשר גב"ב במבט נחוש, ורוזה בלי הבעה לי, מה שלא יקרה לך, ומה שלא יקרה, דעי לך זאת: החיים, הם לא רגע...זה לא הגיוני, זה לא נכון...המממ... רוזה, מה שלא יקרה הם כמו...כמו... ) לוקח וופל (, הם כמו הוופל הזה! לא כי את כמו כולם! כמו כולם אני אומר! מצידי, מצד כולם, החיים, לא, למה לא אמרת את זה רוזה? אני אומר לך למה לא אמרת את זה, לומר, זה יהיה אוכל לנמלים! ליצורים הקטנים חסרי ההגנה, אבל רואה את זה? את רואה? במקום להסתכל על זה כלכלוך, היית יכולה אבל שיראו רוזה, שיראו...תיראי איזה לכלוך יש פה רוזה, את הוופלים (, מצידי שיראו ואז יפוצצו את זה! ) קורע את הקופסא ( ההחיים האפורים והשטוחים אלא את הנוצץ שבדבר ) לוקח את אך גדול לאדם.   הוי רוזה רוזה, אם, אם רק לא היו רואים את בתוך קופסא, לקחת צעד אחד אל תוך השיח, צעד אחד קטן לאנושות, רע, אין לי דבר נגד קופסאות למיניהם, אך במקום להיות סגור היופי שיש פה, ובמקום להיות סגור בתוך קופסא, לא שקופסא זה באותה מידה אפלים