כשלחיצה אחת מפרידה ביני, לבין הרקיע. איפה אתה, מדוע אינך מגיע ואת המחיר הכבד, לבי האבוד ישלם. ברגעים הקשים, כולם יודעים להעלם את הלב החנוק, את הילדה הסובלת, אין מי שירגיע את הנשמה המתפתלת את גרוני הצרוד, שעליו נגזר לשתוק. אין מי שישכך את כאבי העמוק ומהסיוטים בלילות, כבר לא ניתן לברוח. כשלאקדח המונף יש הרבה עוצמה וכוח והפעם, תאמין לי, זו לא תהיה סתם מכה, איפה אתה עכשיו, כשהקנה מחפש את מקומו ברקה מדוע את המר אין ביכולתך להמתיק? מדוע אינך מנסה לשכנעני להפסיק אתה הוא שאמר, שבעולם הזה יש צדק. איפה אתה עכשיו, כשהאצבע מונחת על ההדק התוכל לומר כעת, שהכל יהיה בסדר? איפה אתה, כשעיני אינן מבדילות בין גופייה לסוודר, ומדוע חיוכיי בצער גססו, איפה אתה, מדוע ההבטחות במיים התמוססו כששואלת את הכרית, אם יש טעם לחיות. כשמסתכלת לתקרה, ומדברת לקירות שקשה להבחין בין מה שבראש למה שרואים, איפה אתה עכשיו, כשהתמונות הפכו לצללים מחפשת פתרונות, מחפשת תשובות. כשמסתובבת בחדר, אובדת עצות כשאני מרגישה, שכבר אין משמעות לחיים.