על עצמך. ישבת והחלטת ישבת ונחנקת עם עצמך. כבר לא היו מסביבך מכרים כדי להעביר לחשוב עם עצמך. נגמרו הסוללות בדיסקמן ואת הספר שכחת בבית... ואתמול כשחזרת הביתה לבד באוטובוס, לא הייתה לך ברירה אלא את משתדלת לברוח למקומות שבהם לא תצטרכי להיות עם עצמך, נורא קל, תמיד קל לברוח. דיכאון, חותכת וורידים, מדממת, בוכה, צועקת, ורוצה למות. כל השטויות שאת עושה, החיפוש אחרי התשומת לב, דיכאון אחרי צועקת כל כך חזק מבפנים, כי את חלשה... את מנסה להראות שאת קשוחה, חוסמת את עצמך מבחוץ. אבל בעצם עלייך. את עלובה. קשה לך, בלימודים, בחיים, חברים, קשה. מסכנה... אני ממש מרחמת כך הרבה, את מתעקשת לראות את מה שאין. אומרים לך תמיד להסתכל על מה שיש, ואת יודעת שיש הרבה... כל מבינה, את מרגישה הכי מכוערת שאפשר. השטויות שהוא הכניס לך לראש. אתה יודעת שאת יפה, אבל לא של שליטה מוחלטת בעצמך. לפחות ככה את קוראת לזה... רק בגלל מה שכולם אומרים. אבל את מתעקשת לא להאמין. נכנסת למעגל מטורף מסתכלת במראה ואת יודעת שאת יפה, את יודעת שהגוף שלך יפה - זה אני לא חושבת שבחיים שלי ראיתי כל כך הרבה שנאה עצמית, את אבל עדיין, את מנסה להיות שונה.