פשוט עולם דפוק. יותר. הולכת לתמוך ב-"חיה ותן לחיות" כי אין אמרה חכמה יותר והוגנת ואם אני אשמע מישהו מבקר מישהו אחר זה נורא יעצבן אותי ואני ואני מקווה שזה יקרה בקרוב. לי וליהנות ולהיות שלמה עם עצמי- אבל כל זה עד שאני אמות, אני יודעת מה אני ולמה אני מסוגלת וזה מספיק לי לעשות מה שבא מישהו ישפוט אותי מתישהו ואיפשהו אני כבר אלמד את הלקח לגביו. חשבון על כלום ושימות העולם מצידי. מה שבא לי אני עושה ואם אה אולי זה שבינתיים בזמן שאני לא מתה אני לא הולכת לדפוק והיה לי משו חשוב להוסיף, ממש חשוב ושכחתי. חבל. אני לא רוצה להיות פה ולא צריכה להיות פה. אני באותה נקודה של תסכול ובלבול. לראות עולם, להתנסות, אבל בשביל מה אני צריכה את זה?! ושוב וואי ולמה לא מבינים את זה?! אומרים לי לחיות כדי להתאהב, אמורות להיות את כל הסיבות האלה?! למה זה כל כך חשוב? אני פשוט לא מבינה למה בכלל אני אמורה להיות פה?! למה בכלל וגם אם יביאו לי אלף סיבות לחיות, ולמה כדאי לי להישאר בחיים, צורה. דבר חסר תכלית, חסר טעם לחלוטין. מה שלא תעשה אתה תגמור באותה ואני לא מבינה את כל אלה שלא מבינים אותי. אבל חיים בשבילי זה יכולה להתעלם