קורה, ובקרוב אהיה גדולה ממך. חבל שלא תוכל להשתתף במסיבה. והבנתי, שחשבתי שזה בלתי אפשרי לעקוף אותך בגיל, אבל הנה זה את אלבום התמונות שלך - מטיולים, עם החברה, איתי... לפעמים, כאשר אין אף אחד בבית - אני נכנסת בשקט לחדרך, ופותחת כל כך אהבתי אותך. אני עדיין אוהבת אותך. ואוהב אותך לעד. הכדור המזויין. כן בטח. ממש. ברור שהיינו מתראים. אם לא היו יורים בך עם עוד מעט כל המלחמה הזו תסתיים ואני אחזור, מתוקה! שלום!" בקול הכי מלהיב שיכולת להוציא: "אנחנו מתראים בקרוב! דפנה! שראיתי אותך הייתה כאשר ארזת את תיקך, נופפת לשלום ואמרת לי זמן מה, שלא ידעתי שיימשך לנצח. וככה זה נגמר. הפעם האחרונה אבל אז פרצה המלחמה הנוראית הזו. שגמרה לנו להיפרד לזמן מה. שידעתי שתמיד תישאר האח הכי טוב שלי בעולם. אפשרי שאעקוף את אחי בגיל. ולא הייתה לי שום בעיה. משום ואז, כשהגעתי לחטיבה, ואתה כבר התגייסת לצבא, ידעתי שאין זה גדולה מאחי! לא ידעתי שכולם גדלים בבת אחת. אפילו אתה - דוד. איתך. תמיד, בתמימותי, חלמתי שכאשר אהיה גדולה, אהיה סוף-סוף אבל מה לעשות - היית אדם מיוחד. אני פשוט לא יכולתי לריב לך נשיקה קטנה ומבוישת. נכון, זה לא