ברוכים הבאים. בואו היכנסו, שבו בסלון, אני כבר מביא את הזהב..."  בעודם מתיישבים על ספת האורחים, פנה ששון לחדר השינה, ולאחר מספר שניות שב לסלון כשהוא אוחז בידיו, זה על גבי זה, שלושה מגשי קטיפה כחולים, אשר בהם סדורות בשורות טבעות זהב, שחלקן חלקות וחלקן האחר משובצות באבנים טובות. בעודו מתיישב בכורסה הגדולה, הניח את שלושת המגשים על גבי השולחן הסלוני המעוגל. אישוניה של הדודה לינה התרחבו מייד למראה כל הנוצץ הזה, וניכר היה בה שהיא מתלהבת. "הינה, דריו, תראה את זאת" - הצביעה על טבעת בעלת אבן ספיר כחולה רבועה, בניסיון לעזור בבחירת הטבעת. "אולי עדיפה טבעת בעלת אבן בהירה?" - ניסה הדוד ונטורה לעזור אף הוא בעצה משלו. "רעיון טוב" - השיב דריו, וניסה לתור אחר טבעת זהב בעלת אבן לבנה. לבסוף שם עינו על אחת כזו, דקה ועדינה, בעלת אבן ספיר לבנה, זוהרת. "מה דעתך על זו?" - שאל את הדודה לינה. "מדהימה" - השיבה לו. "אבן זוהרת לכלה זוהרת". "כמה היא עולה?" - שאל הדוד ונטורה את ששון הצורף, כשהוא פונה לחלק העסקי של העניין. "3 לא"י" - השיב לו ששון. "תוריד לי חצי לא"י והיידה, עשינו עסק" - ענה הדוד ונטורה. ששון, אשר לא