הטרקטור היה עומד מתחת לסככה בצד השדה. זה היה טרקטור אדום שצבעו דהה ונשרט. עקבות בוץ יבש ושפשופים היו מרוחים על כל חלקיו החיצוניים. אבל הדוד סם אמר שבפ'נוכו הוא חזק ויעיל כמו ברדלס בטבע, משחר לטרף אדם. "הוא חי," הוא אמר. אני ניסיתי לבטל בראשי את התיאורים המוזרים האלה, והמשלת הטרקטור ליצור חי. אנשים אוהבים להאניש חפצים, בעיקר כאלה שנדמה שפועלים מאליהם. יצאתי לי לשדה באחד הימים הראשונים החמים שאחרי החורף, וביקשתי לקלוט בחושיי קצת אדמה וצבע, לפני שיזרעו את השדה. לתת לשמש לצבוט לי קצת את הפיגמנטים, ואולי להאיר את נפשי קצת, באור הזהב שלה, דרך נקבוביות העור. לתת לה לצבוע את עיניי, להאיר את חושיי.  רגבי אדמה קשים, האדמה יבשה מזמן והיא מוכנה לזריעה. תולעת לבנה גדולה מתפתלת בין הרגבים, אני מביט בה מרותק עם מעט סלידה. אני מחפש את הקו הזה הבלתי נראה בו האופק נוגע באדמה. מרחוק נראו בתי כפר קטנים, וריח של טבע, אדמה ובריאה, ריח של בריאות גשמית היה מרוח על פני השדה. אפילו מצאתי אבן עגולה, שזה דבר מעט מוזר, כי המקום רחוק מאוד מהים או ממאגר מים כלשהו. היא הייתה קטנה מאוד, כמו בוטן כפול, וצורתה אליפסה