הבחור הזה שצורח מאחור בקול ואני מצייתת, מחפשת את החספוס הקריר בתוך התיק שלי. אני אורי מתעלם מדבריו של הנהג "תביאי לי את הפלאפון", הוא מצווה "תתנהג כמו גבר. היא בחורה טובה, בטח שכחת מה שהיא אמרה לך." "כן אמרתי לך." "הלו, בחור", הנהג נוזף בו "זה בסך הכול סרט, מה קרה?" מתוך המראה. "היית צריכה להגיד לי שהסרט מתחיל בשבע" אורי מזעיף אלי פנים "השתגעת!? עם התנועה שיש עכשיו?" נהג המונית. "אתה מגיע לדיזינגוף סנטר בחמש דקות?" אורי נושף בעורפו של המרגיע של עיניו. איכשהו יש לי הרגשה שאזדקק להן. עמית והיד שלו קלה ושבירה בתוך ידי. אני חורטת בתוכי את הכחול עמית ואורי מתחבקים בפתח הדלת. "שמחתי להכיר אותך", אומר לי טובה. לגופי וקוראת את השורות המוכרות, המעודדות, כמו פגישה עם חברה אנסטסיה' של אלונה קמחי, שוקעת בתוך הפוף המתאים את עצמו שוכבים על המדף, נחים ברישול זו על זה. אני לוקחת את 'אני את העיניים על פני כוננית הספרים שלידי, מסתכלת איך הוא והיא בזיכרונות המשותפים שלהם ואני מוותרת, לוגמת מהקפה שלי, משיטה אני מנסה לעקוב אחרי השיחה של אורי ועמית, אבל אין לי מקום באוויר, מיותרת. "למה? היא לא עובדת?" אני