עכשיו כבר לא. ילדה שהעבירה ימים וחיכתה לאחר כך. פעם הייתי כותבת עליה הרבה, היא הייתה אני בגוף שלישי. והיא שמחה נורא, היא הייתה מאושרת. מכל השוקולדים שקיבלת, עד שתירדמי" הלילה אנחנו לא נלך לישון, אנחנו נשב כאן ונעשה חפלה את ואני ונורא רצתה, ולא הצליחה. אז יום אחד אמא שלה אמרה לה "יסמיני, והיה שבוע שהיא לא הצליחה להירדם בלילה, והיא ניסתה נורא, חולים לאכול חום. שוקולדים, כי היא אוהבת. אבל רק לבנים, כי לא הסכימו לה בבית פעם היא הייתה בבית חולים וכולם באו לבקר אותה והביאו לה הרבה היה נראה לה כמו משהו רחוק רחוק, משהו שיגיע יום אחד. וחושבת בתסכול על כמה שהיום הזה רחוק, וכל מה שאמא שלה אמרה והיא רק הייתה מסתכלת על העיניים החומות האלה של אמא שלה, זה" ב'יום אחד'. כשמחכים ליום אחד הוא לעולם לא מגיע, תדעי לך את כזה 'יום אחד' , אני לא מכירה מושג כזה. את חיה היום, לא היא ענתה שכן ואמא שלה המשיכה "יסמין, את כבר גדולה, ואין דבר הוא טעים לך?" מסטיק, חיה עכשיו, ברגע הזה את יושבת על הספה, מקשיבה לי ולועסת ואת ואמא שלה אמרה "נכון, היום יום חמישי, השעה עכשיו חמש ועשרה היא אמרה "חמש ועשרה" ואמא שלה אמרה