איכפת לך, שמא תסיר מראשך את הסמרטוט המלוכלך, שלא מתאים לחנות שלי, שמא שוב ירגיש בך לקוח ויתפלא, סלח לי בעד הביטוי, שבחדרי הפרטי נמצא ' דילנצי' (פושט יד) המתרווח בנחת על הספה, כמו ידיד בית." "הסמרטוט הזה, מדם, ימחיש לך יותר ממאה מילים, את מה שאירע לי, אך אם את מבקשת, לא אתנגד לך, לעולם לא אתנגד לך, כפי שאני לא מתנגד לעוגיות אלה, הערוכות על השולחן וממתיקות חיים לאדם." באומרו זאת הסיר מראשו את הסמרטוט המוכתם בדם והניח אותו מתחת לספה. "הו", נרתעה האישה, "ברלי, יארה? סאוואש, חרב?"( פצע? מלחמה? בתורכית). "סליחה, אבל אינני מבין אף מלה!"  "הוי, תסלח לי אדוני שמרוב הפתעה, דיברתי  בשפה המקומית. אני רואה פצע על תנוך האוזן, אמנם הוא לא כל כך חמור. האם הוא כתוצאה של השתתפותך במלחמה?"  "במלחמה? אודה לך מאוד אם לכל לקוח שישאל אותך, מה  פשר הפצע, תסבירי לו, שהוא תוצאה של פצע בקרב מחרבו של האויב. לא חשוב באיזה קרב ומי היה האויב. אגב קיבלתי בעד זה פרס, שאשא אותו כל ימי. זה לגבי לקוחות, אבל לך  אספר  את הסיפור האמיתי הקשור בפצע הזה. אבל, אם לא תהיה זאת עזות פנים, אבקש ממך, בטרם אתחיל בסיפור, שהוא ארוך