והחולה בה הוא פושע בר-עונשין. זוהי תפיסת עולם אלילית, פסימית מאוד, הרואה את הגורל ככוח בלתי נתפס ומתיכה את כנפיו של איקרוס הממריא אל השמש. בוני ה"טיטאניק" לא חששו מאיתני הטבע. אניית הענק נקראה על שם הטיטאנים, אשר קדמו במיתולוגיה היוונית לאלים ה"בורגניים" של האולימפוס, אותם אלים, שהיו נתונים, ממש כמו האדם, בכפו של הגורל.  גם בוניהן של ה"צ'לנג'ר" וה"קולומביה", העניקו לספינותיהם שמות טעוני חומר נפץ. האם במסעו אל התהום שבקצה העולם לא קרא קולומבוס תיגר על הסדר הנכון של הדברים?  מה מסתתר מאחורי חיוכו של אילן רמון? אולי גאווה תמימה, אולי הרפתקנות וסוג של סקרנות חסרת גבולות, שאינה מניחה לפחד להרים ראש. היבריס? על פי התפיסה היוונית וודאי שכן. אנשי הקולומביה ביצעו את משימתם. ומשום כך, למרות חמש שנות האימונים ושישה עשר הימים בחלל שהסתיימו כהרף עין, מותם אינו חסר טעם, אינו טרגי.  ויחד עם זאת, בתוך כל העצב והזוועה יש נורא ויש נורא יותר, והנורא מכל עוטה את גלימתה השחורה של הטרגדיה היוונית - גורל חתום מראש.  ידו הארוכה של הגורל אוחזת בגרון ומטלטלת ומטלטלת ומקפיאה את התמונה - הנה ההמראה, הנה סיבוב