החזרת אותו היום מהטיול?!?" - אימא התקשרה עיקש, אבל הגדולים הטילו את האשמה עלי. במחצית ביקשתי להתחלף והקבוצה התדרדרה. הפסדנו לאחר מאבק שכונתיים. שלושה גולים במחצית, שלושה טילים לחיבורים, תותח במונחים יום אחד, הגעתי לשחק. נבחרתי להיות חלוץ של קבוצת הגדולים. המשחקים - אני צריך להתכונן למכות. מאחורי הגב ומסמנים לי שעוד מעט יש משחק. ובמשחק כמו בכל כשהגדולים ראו אותי מסתובב ודוחף כיסא גלגלים - היו צוחקים החלון, שיבהה. לשכונה. חצי שעה של הליכה זריזה ואז שוב ממקם את אבא מול חובתי היחידה בבית. הוצאתי מדי יום את אבא לטיול מסביב כשהייתי חוזר מבית הספר, קצת לפני הכדורגל, הייתי ממלא את אחת יחזיר להם בשמי. הפסקתי לחלום על היום שמישהו יעמוד לצידי. מישהו שיבוא ופעם אחים לא היו לי והתמודדות עם המכות הפכו לעניין שבשגרה. לא למנהג לשקר ולאשר. הביתה חבול כהרגלי. "עוד פעם כדורגל?" אימא שאלה וזה הפך לי לפעמים שהיו תופסים אותי סתם ברחוב, מחוץ למגרש, הייתי חוזר מפורסם". "משקיע בכדורגל יותר מהשיעורים. לא נורא, יגדל יהיה שחקן "תראה את הבן שלך, חולה כדורגל " - היא כרגיל פנתה לאבא. הכנסת גולים?" אימא הייתה מנסה