קצת. עכשיו אתה מוכן לשמוע אותי, כן אני משיב אבל תדעי לך שבדרך כלל אני לא סובל שירה ובטח לא מבין אבל אני אהיה סבלני, אני מקווה. טוב אני אתחיל עכשיו ובסוף השיר אנתק, אבל אני רוצה שתדע לך שאני מתנצלת וגם עוד אוהבת למרות שמלפני שעה הדירה שלנו ריקה לחלוטין. מה שבטוח שעוד ניפגש, הלא יש לנו ילד אי שם היא צוחקת, אני רק שותה קצת מים ומתחילה. מנסה לשמור על האישה/ שלי, עוד מעט כשאהיה/ נכה היא תבוא, תקלף/ מעליה מכנס עור סגול צר ואחריו/ תחתון שחור עם סיסמה מדליקה/ תעלה למיטת המשותק /ותתיישב קצת לאט./ שוב ארגיש את הורוד החם אלקק,/ אחרוט ואנעץ בו תותבות היא תכריז / מאה ועשרים ותקום להשתין./ בנוזל חיטוי תנקה את עצמה / תמזוג כוסית ותבקש את הכסף / מתוך הכסף שבכוס./ מאה ועשרים שקלים אחרונים היא / לוקחת ואפילו הבטיחה שתשלח גם / מכתבים. אני מוכן, שותה / מהכוס חושב, מתעלף ונרדם./ סופסוף קצת שקט, סופסוף מזור.  את יותר מדי תיאטרלית אני צועק לתוך צליל הניתוק ופורץ בבכי של בזבוז החיים, אני חושב שהבנתי את השיר שירלי. אחרי כשעה של מחשבות אני מצליח להירדם. למחרת בעיתון של קפה הבוקר אני נתקע על ידיעה קטנה בשולי טור