תחת זרועך, העוני והדוחק, תנני הערב לשבוע מעט מן הנחת בין הבריות. אלימלך: יש אשר יכנום בריות, אינני רואה  סביבי אלא עדת בהמות. מלכה: [מוציאה כרסה] : ישימני ריבונו אף פרה ולא בת לוויה של הטיפה המרה. אלימלך:הסי. מרה היא מנת חלקי ועל כך דיינו, וטיפה מכה וכה אינה מספקת. היש בנמצא מן השכר שכר הזה? מלכה: יש שכר דינו ואין שכר דינו ואף גיהנום דינו. יקחך השד עוד בימינו... אלימלך: הבל... אה... מלכה: דיינו! אלימלך: לא יאה לך המקטרגת, פוצה פה, נותנת בי דופי  ומרבה גנות. יעידו כל באי עולם הזה כי אין פסול במעט יין ויעידו כל באי העולם הבא, כי גם המלאכים בהסבם לשולחן אבינו אברהם לא חסכו מגרונם דבר משקה. הנני פיקח [מועד] ללא צל של ספק [מגהק]. מלכה: ספק אחד בליבי והינו מדוע אתה  בעלי. אלימלך: וכי לא אהבתיך די? מלכה: אהבת גם אהבת... אלימלך: וכי לא הערצתיך והוקרתיך? מלכה: הערצת גם רוצצת. אלימלך: וכי לא רק לך פיללתי בכל לב? מלכה: פיללת, הושפלת, נותרת רעב. אלימלך: [מגמגם] וכי אין אני בעל למופת. מלכה: אללי - דומה אשת אביון לאשת המת. אלימלך: תצלנה אוזני, אינני מוכן לשמוע עוד הלצותיך בת- לצון, השבח לאל ריבון