תיפסק. אני כבר מתורגל ומצליח לא להשאיר שום סימן מאחורי. שוטף את החתך במי הברז, מחטא, סופג ולוחץ את הגזה כדי שהזרימה שמאל לארון התרופות ומוציא משם פד גזה ובקבוקון אלכוהול. אני הקר כשהדם עדיין מטפטף לתוכו. אחר כך אני קם ומושיט את יד אני יושב כמה זמן על שפת האמבטיה ופשוט נח עם הראש על הכיור מוצצי דם. רואה את אמא שלי ומעווה את הפה בחיוך שטני. ערפד בן ערפדים לחתוך, ויש לי כוח לעמוד בזה. אני רע. אני מסתכל שוב במראה, לא גוף ובכל זאת, הדם הוא הוכחה שיש פה משהו בפנים. אני יכול מציאות. אין לי משקל פתאום. הראש שלי יותר גבוה ומנותק. אני של החרסינה סביבי ואור הפלורסנט החוזר ממנו. זו תחושה של חוסר מרגיש את הדופק ויש לי בראש תחושת סחרחורת נעימה כשהלבן הבוהק אני גם מלקק וטועם אותו. אני רוצה שהדם יזרום ויטפטף. אני השריפה בעור. אני אוהב לראות את הצבע האדום של הדם, לפעמים חלאה, אתה מכוער - מגיע לך. מגיע לך." אני מתחיל להרגיש את המילים: "אתה טיפש, אתה מלוכלך ומסריח, אתה סוטה מין, אתה אני עושה את זה מעל לכיור ונזהר שלא ללכלך. אני חוזר על אחרי כמה שניות. אני כבר יודע איזה לחץ רצוי כדי שהדם יזרום. שבוע. אני