הפרקט בקומה התחתונה ואיבדת המון דם. נסדקה לך הגולגולת. לא "כן. נפלת מהמדרגות ושברת את המפרקת. הראש עצמו נפתח בגלל הגוף שלי התאבן במקומו. "מתי?" שנגמרה כי נפלת במדרגות ומתת?" "זוכרת את המסיבה אצלך בבית? המסיבה הגדולה עם הסמים? המסיבה "לא," באמת לא זוכרת מה קרה לפני תשעה וחצי חודשים?" "את באמת לא מזהה את הפנים שלי?" הוא שאל פתאום ברוגע. "את הוא התקרב עוד צעד. מי אתה בכלל? תפסיק לשחק איתי נתי, זה לא מצחיק!" הרגשתי שאני הולכת להתפוצץ מכעס. "מה זאת אומרת 'לא קיימת'?? "זה פשוט מאוד," הוא אמר ונעצר במקום. עומד. "את לא קיימת." עליו. נדחקתי לפינה בין הארון לדלת, "תסביר לי מה קורה פה!" צעקתי "על מה אתה מדבר?" שאלתי וגיליתי שאין לי לאן ללכת יותר. לכיווני. "אז איך זה לא-להיות, הא?" והרגשתי את הפאניקה גואה בי. נתי קם מהכיסא שלו והלך לאט פערתי את עיניי לרווחה בפחד. הרגליים שלי התחילו לרעוד "אז," הוא אמר וקולו נשמע אפל מהרגיל, "מתחילה לפחד?" חודשים מתחת לעץ ליד הבית שלו, כשירד גשם. הוא המשיך לחייך. אותו חיוך שהיה לו כשנפגשנו לפני שמונה "נ.. נתי?" גמגמתי. "מה קורה פה?" אלי וחייך. ברך חבושה ומדממת.