האחרון שלו. הוא היה בטוח מעדיפים לשכוח אותו, משפחתו הניו-זילנדית הרחוקה אינה מודעת התחיל לתהות מי יתאבל עליו אם ימות, החברים שלו בעבודה למהירות המותרת )בפעם הראשונה בחייו( עברו פרצופים בראשו. נתיני השטן לצלילי גיטרות רעשניות. בזמן שנסע ולא שם לב שלא אהב, יותר מכך, מוזיקה שלא שמע בחייו, אנשים שצועקים כמו הפעיל את האוטו, הדליק מוזיקה רועשת על פול-ווליום, מוזיקה "לעזאזל עם זה" וזרק את הרישיון על הרצפה. והלך לכיוון הדלת. לאחר מחשבה של כמה שניות מלמל משהו כגון: שיניים לפחות. תפס את המפתחות, חיטט בארנק והוציא את הרישיון נפולים, לא התגלח ימים מספר, נראה כי גם לא התקלח או צחצח כן חפיסות הסיגריות ושקיות הצ'יטוס. הייאוש ניצח אותו, פניו עדיין לא התרוקנה. למרבה ההפתעה, כל הבקבוקים היו ריקים, כמו נידחת והחל לגשש אחר בקבוק ויסקי על הרצפה, אחד אשר תכולתו נגמרו לו כל התמונות באלבום. התייאש, זרק את האלבום לפינה לה תשומת לב, כל אלה אשר לא נראה מאושר בהן זרק לאש. במהרה בכמה אלבומי תמונות שלקח איתו. הוא הסתכל על כל תמונה והקדיש בצימר קטן וביתי. את ימיו שם בזבז על שתייה, עישון וצפייה מהעולם." וכך עשה, לקח