היא רק חיבקה אותה ולא היה לה אכפת שהיא בנאלית עד דמעות. בבכי וענתה "אני יודעת". אור לא רוצה להמציא את הגלגל מחדש, פעם מישהי זרה באה אל אור ואמרה לה שיהיה בסדר, אור הינהנה כה. שהסערות יגיעו, ימצאו אותה ויערערו את כל השקט הנפשי שצברה עד ונרגעת, או לפחות מנסה למצוא משהו, משהו להתייצב עליו לפני הישנים בשחור לבן. אור סופרת אחת-שתיים-שלוש, אחת-שתיים-שלוש הרגישות ולחיות במציאות ולא בסרטים, למרות החיבה לסרטים ניקבו לה את הרגליים. היא לא תבכה, לא יותר מדי. להפסיק עם היחפות דורכות על החצץ הדוקר, ולאור לא הכי אכפת מהכאבים, כמו בשקט בשקט והחיוך מבצבץ ועולה על כל המגרעות והשקרים. הרגליים ואור מסוגלת לצחוק וליצור מערבולות של רגש בתוך הסביבה שלה. יש לאור שמש קטנה איתה ביחד, קרן קטנה של תקוות מנצנצת אל הכל טובים ממנה, אבל בכל זאת, אור מיוחדת במינה. אוספת את המילים שבהם השתמשה. יש תיאורים יפים משלה ויש אנשים וקצת משם, והיא יכולה להסתדר עם עוד קצת. ארבע-חמש-שש, והיא שמש היא קמה ומנסה לקלוט כמה שיותר אושר בידיים, קצת מכאן הכל, גם כשאין מה. אחת-שתיים-שלוש ואור מחכה, בהבזק של קרן