כמו בסרטים של הסביבה החדשה שלו, גם כיפת המתכת נעלמה, למרות שבצורה הרבה המשונה, שהייתה רכה וחמה למגע. כאשר רק התחיל להתרגל לרעיון התחשמלות. אבל אלה לא באו, ובמקומם באה רק הרגשת המתכת קל נגע בקיר באצבע מושטת, מוכן לכאב כלשהו, כוויה או אולי חוסר איזון והתמצאות הוא החל בוחן את הסביבה שלו, ולאחר היסוס מתכת ענקית. אחרי כמה שניות של תדהמה מוחלטת וכמה דקות של החפצים התאדו באוויר, והוא נותר עומד במרכז מה שנראה ככיפת "כרצונך", הדהד קול ברחבי הבית, ופתאום הקירות נעלמו כלא היו, שניתן להגדירו רק כרגע של אקסטזה. "תביאו עליי את כל מה שיש לכם!" הוא צעק אל קירות ביתו, במה פיקטיביות. ברגע זה, במקום הזה, הוא מרגיש בלתי מנוצח. אינו אלא מוח בקופסה המחובר לאלקטרודות שמפיקות בשבילו חוויות גבר, שיבואו חבריו לעבודה ויגלו לו שהוא לא באמת קיים, והוא המפלצות הנוראות והמלאכים, שתבוא אשתו ותספר לו שהיא בעצם נוסעי הזמן, הערפדים, המבקרים מעולמות ויקומים מקבילים, העולם, הוא יוכל להתמודד איתו בהגיון ובשכל ישר. שיבואו כל והוא ידע בוודאות משונה שלא משנה איזה מבחן או בעיה יציב לו כסלע ענק, הר בגובה קילומטרים שאין בו אפילו