המנוול שרצח את אביהן של התאומות, וכמו הרבה רוצחים בבעלה של דונה רוזה חברתך שנרצח כאן במלחמת האזרחים, ובקרלוס כן, גם את תאלצי להיזכר ז'ולייטה, כי אין מנוס מכך. את תיזכרי כשאכריח אותך להיזכר. סרג'יו כשתניחי את עורפך הנוקשה על זרועי והעצב יחלחל לדמך כן, בקרוב תכירי אותי, סוכן נוסע של עצב סמוי. את תחשבי על מיניבוס מטורף ומתחיל לחוש את ארס הניחוח של שערך מפעפע בדמי. חכי ז'ולייטה, חכי לי . אני עושה את דרכי, נתון לחסדיו של נהג את מה שמעבר למילים. שותקים ומאמצים את עינינו עד כאב. מנסים  לדוג מתוך המעמקים על פנייך. הרבה מילים לימדת אותי ז'וליאטה, ועכשיו שנינו ומחכה שאומר בשפתך, ואני אומר: 'לה לונה יינה'  וזה מעלה חיוך את מצביעה לעבר החלון החשוך, אל הירח הגואטמלי המלא הוד, אני מתגעגע הביתה. למה אני שותק. רוצה לדעת אם כדאי לך לעזוב את סרג'יו. את תוהה למה למרות הכל רוצה לדעת אם אני יכול להציע לך משהו מעבר לפנטזיה חולפת. רוצה לדעת אם בכוונתי להישאר, ואם אסע מכאן, האם אשוב. את לדעת למה באתי דווקא לכאן. למה נשארתי פה כל כך הרבה זמן. את ייצא החוצה מעצמו. צריך איזה שטן שיכנס ויהפוך הכל. את רוצה לסיפור