הפעם במקום לרכב על סוס אחד קצת זקן הוא טורח ויוצא  לשדות המרעה של סוסי הפרא, שם הוא מוצא חד קרן לבן כשלג, גבוה ונמרץ "תני לו שם הוא זורק קצרות לאליזבט, "תני לו שם ויהיה שלך לתמיד." אליזבט מתבוננת ביצור הפלאי  וקובעת  "אנדי, יתאים לו להפליא." שקטים רכבו לתוך היער אל עבר העיר הגדולה שהולכת ומתפתחת במרחק. להפתעתם הרחש הרגיל של היער נעלם. נעלמו ציוצי ציפורים, ואין המיית צרצרים אפילו הצפרדעים שותקות. "זה לא מוצא חן בעיני," לוחש האב, מחליק מסוסו ומניח אזנו על האדמה הרכה. במרחק הוא שומע רעש הולך ומתגבר קצבי ומתואם. ליבו מאבד פעימה ועוד אחת. נצטרך לשוב על עקבותינו, כנראה שמשהו נורא קורא בעיר הגדולה. עתה מחליקה גם אליזבט מסוסה השחור מניחה ידה על האדמה הרכה וחשה את הרעד העדין. ועד מעט וגם אזניהם יכולים לשמוע צעקות רמות צחצוח חרבות וזעקת אנשים. "מתקיפים לנו את העיר שלנו," לוחש האב, "עלינו לשוב על עקבותינו, ולהציל את נפשותינו." "לא," זועקת אליזבט, עדיין זוכרת את ההמיה שחשה כשהשכיבה את עלם החמודות על הקרקע עליה לראות מה קורה לו. ולפני שהיא נותנת דין וחשבון לעצמה היא שורקת שריקה גדולה, וממתינה. עוד