להפנות את מבטי לעבר הצבאים שקיפצו במטע עברו עוד כמה אנשים. הוא שתק שוב, והמכות כבר התחילו להשאיר האלה. בעורף. כל הפנים שלו הפכו לאדומות, כאילו שמגיעות לו כל המכות עמדתי בתחנה מסתכלת לעבר האיש ההוא שהתחיל כבר להרביץ לעצמו עברתי על ידו הוא שתק, אבל לא יכולתי להוריד ממנו את העיניים. הפסיק. ברגע שעברו אותו, הוא המשיך לצעוק ולנופף. גם כשאני בכעס. מה שהיה מצחיק הוא שבכל פעם שהתקרב אליו מישהו - הוא משונה במקצת כי הוא התחיל לצעוק על כל המכוניות ולנופף בידיו התחלתי להתקרב לכיוון התחנה וראיתי איש שעומד לידה. האיש היה ביחד כי אם לא, כבר מזמן הייתי עושה משהו בנידון. את זה. שמרנית או לא, אני צריכה שזה יהיה מתאים לראש ולגוף הגוף שלי החליט שמגיע לו איזה סיפוק ביניים, אבל אני לא אעשה בתוכי. יכול להיות שבגלל שמה שאני באמת רוצה לא יקרה כרגע, דחוף" וחשבתי שאולי זה הדבר שיעזור לי למלא את החלל הזה כמה ערסים של השכונה התחילו להסתכל במבט של "זאת צריכה זיון במובן הזה. זאת רק אני, אבל הילד הזה נראה נואש אם הוא אפילו חשב עליי יזיין בזמן הקרוב אבל חיוך קטן גרם לו להכנס לאשליות. אולי מולי. נתתי לו חיוך והוא נראה