מסוקס, לבוש בבגדי מעצבים, קצת "סנוב", קצת נדיב... ככה הולכים יחד מול השקיעה הוא עם מכנסי פשתן לבנים שמקופלים עד הברך, הסנדלים ביד, ואת השרירים מסתירה/ לא מסתירה חולצה מכופתרת שהכפתורים שלו פתוחים כמעט עד הסוף, אבל את החלומות קוטעת שוב המפקדת שלי שמניחה לפניי ערימות אין סופיות של דו"חות שאומרת שגם היום אני אשן בבסיס ואני שוב מסבירה לה שהמהות של ג'ובניקים, זה ללכת הביתה בחמש, אבל זה לא עוזר. אני מתעצבנת, קמה אחריה ונועלת את דלת המשרד שלפחות לא יהיו עוד הפרעות,או לחילופין שהיא לא תיזכר במשהו נוסף. הלילה היה נחמד, סיימתי את העבודה בערך בחצות, אבל הייתי עייפה מכדי לנסוע הביתה אז החלטתי להישאר, מה שנתן לי זמן לחשוב, מה שנקרא "לישון על זה".ואכן חשבתי על זה והחלטתי לתת לזה צ'אנס, חיכיתי וחיכיתי לשיחה שלו כל היום אבל היא לא באה גם למחרת הוא לא התקשר, חיכיתי עד סוף היום ובסופו של דבר התקשרתי למשרד שלו, העוזרת שלו ענתה... "איפה אליאור?"שאלתי,"לא נמצא", היא ענתה, ונדמה שהיא מנסה להקשות "איפה הוא?"   "לא הגיע"." בחופש?" ניסיתי להתעקש... "לא" היא ענתה... בשלב הזה כבר ממש כעסתי וכל הרוע שבי יצא,