אך עדיין מתפתלת מגרגיר של אפונה אלף שכבות על מיטה מכושלת דמעות על ציפית סטאן עדינה העיניים מתגלגלות, המציאות מתערטלת נאנחת מכאב, לא מספיקה לשלוט במורא השחור הכל נבלע איך ניתן להמשיך. להיות. גשם או דם כבר לא מבדילה עד לגזר הדין המשוער ספק מתה ספק שורדת לפתע הכל נעצר נושמת, רוטטת, רועדת אוחזת במציאות בעל כורחי את השמיכה מעל פניי מושכת ממשיכה ליפול לתוכי