נשבע לך!", ניסה פיש להישמע תקיף, "שאם עוד פעם אחת אתה נשמה?". היה שקט מהכיוון של פיש. אביחי הציץ למטה, "שוק, נרדמת ישבנו בלילה, וכמו כל ערב, צחקנו על כל מני שטויות. פיש ממש התעצבן כשהוא קרה לו ככה. אף אחד והיה לבן כמו קיר. רבאק!". הוא קרא לו שוק, כי ביום הראשון שלו הוא לא דיבר עם "שוק! כפרה עליך, כמה אפשר לקרוא?! איזה תולעת ספרים ינעל כל העיתון של היום בלי להרים ממנו את הראש אפילו לשנייה. ישב על המיטה וקרא אסופת סיפורים של אדגר אלן פו או ש"בלע" את קיבוצניק, אשכנזי קטן וחנון, עם קול ומראה ילדותי שרוב הזמן שכאלה. פיש היה המודל להתלבשות מסוג כזה, במיוחד ל"אביחי חדדים" לקח לו רק כמה שעות להתלבש על פיש. ממנו ממש כמו הפרשה טבעית. ב"יא מניאק", "נשמה" וכמובן, "שיזדיינו", שזו הייתה נפלטת אין לו אוצר מילים מפותח במיוחד ורוב מה שיוצא לו מהפה מסתכם ואני רק מחייך אליו וממשיך לכתוב. "שמנץ! מה אתה רושם? מה אתה רושם שם כל הזמן ינעל רבאק!", ברגעים אלו ממש הוא שוכב מיטה לידי, צוחק כמו דביל ושואל וכולם השתעשעו ממנו, צחקו ממנו, אבל איפה שהוא גם פחדו ממנו. )מה עיצבן אותי! שיזדיין, מי הוא בכלל שיכניס אותי