כשמגיע ערב הוא יושב לבד, עצוב,  חושב מה יביא לו גורלו  הוא התפלל ולא חלם שאבא יכנס  כועס שוב לחדרו.  כל יום אצלו זה כמו סיוט  שורד לבד במציאות, שהיא טעות -  ממנה אי אפשר לברוח,  לא במוח, לא בכוח, ולילד אין מנוח  איפה הצדק, האמת כל מה שהיה כבר מת.  מי אמר שהחיים הם מתנה  ולמה זה אני סובל כל השנה  כל מכה כואבת לי בנשמה  ואין לי דרך לחזור בחזרה  שהגיע הלילה והרגע בו צריך לנשום  להפריח חלומות  נכנס מתחת לשמיכה שלו ומסתתר  מעשר המכות  אולי היום זה לא יקרה  הלוואי ואבא ישתנה  ולי יהיה שוב חופש, מנוחה מכל ה...  "אבא די, אבא כואב לי,  הייתי ילד טוב היום, תוותר לי, אבא לא מצטער"  עוד יום של פחד ששוב סוגר  מי אמר שהחיים הם מתנה...