לבדוק את הבלמים. פתעום נזכרתי מה שכחתי. הייתי צריך ללכת למוסכניק שלי כדי הכי נפוץ זה מוות." "יש לי הרבה שמות, אולי אפילו שמעת כמה מהם. אבל "מי אתה ולמה אני צריך ללכת איתך?" "טוב,טוב, עכשיו בואו איתי," אמר לי. "כן נראה לי שכן," עניתי לו. שנקראים פריקים. אבל ממש רזה, כבן  61-51, לבוש רק בשחור -  כנראה והוא מאלו שמעתי מישהו אומר. הסתובבתי לראות מי זה. לפני עמד נער רזה, "וואו ממש הצלחת לכסח את המכוניית ש'ך," "סוכן הביטוח שלי לא יאהב את זה," חשבתי לעצמי. ממש גמורה, גלגל פה, גלגל שם, השמשה הקדמית מרוסקת לגמרי, לי. כנראה יצאתי מזה ממש בזול. הסתכלתי על המכונית. היא הייתה ורק כמה שריטות. יצאתי מהמכונית ושמתי לב ששום דבר לא כואב התעוררתי במכונית אחרי כמה דקות, לא היה נראה לי שיש לי שברים " פאקין אווופס". בכל המהירות בגדר ועפתי דרכה מהצוק. מחשבה בודדה הבליחה בראשי הפעם. כשהגעתי לסיבוב ניסיתי לבלום אבל לא ממש יצא לי, נכנסתי ברירה, ותמיד אני מוריד את המהירות כשאני מגיע אליו אבל לא למטה יש סיבוב חד כזה שבו כולם מפחדים לנסוע אבל חייבים בלית להטריד אותי, אבל הדלקתי את הטייפ והפסקתי לחשוב על זה. בדרך