היחידה שנחשפה בחיים. כה יומיומי, כה פשוט. בריבוע מודגש בתחתית העמוד, החשיפה הקרוב." לטובה, קפצה נערה למותה. המשפחה תיחקר ותשובות יפורסמו בזמן את סיפורה: "אמש באחת השכונות היוקרתיות שלנו בעירנו הידועה כמו זו של מודעות האבל, כותרת בינונית ושורות ספורות מספרות תשומת לבי. בדף האחד לפני אחרון בתחתית העמוד במסגרת שחורה בדרך לבית ספר אני מדפדפת בעיתון בחיפוש אחר פרסום שיתפוס את היום שלהן, כמו רשימת למכולת שתיזרק לפח בתום הקנייה. הפסקה, אך ברור שהנושא ישכח מחר ויעזוב את הנושאים שעל סדר הייתה כל-כך צעירה. האב עזב, בעיות בלימודים" הן מפטפטות בלי למחרת השכם בבוקר אני שומעת את אימא שלי שוב מרכלת: "היא ללא הצלחה. וזקנות טרדניות, מקיפים את המקום. אני מנסה להציץ במתרחש, אך ובאפיסת כוחות מתרוממת לחלון הפונה לרחוב, כמה שכנים מבוהלים ומשמעת בילדיו, צליל אמבולנס מפלח את האוויר. אני זזה במיטתי לבעל המכה את אשתו, הגר מעליי, נגמרו הכוחות להשליט סדר ימים ספורים לאחר הציפייה לבואה, בשעת לילה מאוחרת שאפילו נעלם מזיכרוננו. כבר חודש ימים היא לא מבקרת כאן, לאט-לאט, פרט אחר פרט מדמותה היא מסדרת את הספרים לשיעור