הגדושה. היא קוראת, דמעה יורדת מעיניה, והיא בטוב לבה מחבקת ומנחמת אותי מרחוק. כל כך אהבתי אותה, עד שלא רציתי 'לחלל את תומתה' בשום דבר מיני, רק להיות לידה, להריח אותה, לחבק אותה, לחשוף את כתפה, לנשק לה את תנוך האוזן, ואם תרשה לי, ללקק את שפתיה היבשות והסדוקות.  לא עבר זמן רב ודליה השיבה לי. מכתב רגיל, כמעט ולא התייחסה למכתבי, רק הביעה משאלה שאמשיך ואכתוב. היא ספרה שהיא מאושרת בקיבוץ, ואם היא רוצה לדבר שיחות נפש, יש לה עם מי. הבנתי את הרמז ולא נפגעתי, ולמה אפגע, הרי ידעתי שאנחנו לא באותה ליגה. אבל בעצם לא חשוב מה היה כתוב שם, היו לי שוב אותיות בכתב ידה. הרחתי, ליטפתי ונשקתי למכתב ולמעטפה, ולכל מה שדליה נגעה בו, והרעיפה עליו מאצילות רוחה.  התבגרתי קצת, והבנתי שיש דמות אידיאלית אבל אצטרך להסתפק בתחליפים.  מקדש  מעט את היית המקדש ומשחרבת, כל האחרות,  מקדש מעט התגייסתי, תהליך הגיוס כלל גם מבחני אינטליגנציה, כושר ביטוי והבנת הנקרא, ובגלל הרושם הטוב שעשו אלה על הבוחנים, הוזמנתי מיד למבחני קצונה, קורס מכ"ים ומפקדים קרביים. וצריך הייתי לספר שאני לא מוכן לקבל אחריות על אף אחד אחר, ולא אקח מעולם את