בצאתה את הבית,  שלחה מייד מבט אל לול הילדים, כשהבעת תדהמה מתפשטת על  פניה. לול הילדים היה ריק לגמרי. התינוקת שלה, אורלי, פשוט לא הייתה שם. לרגע נבהלה ממש, אך מייד התעשתה. "נו, לא קרה שום דבר. כנראה השכנה, הגברת סגל, לקחה אותה אליה" - אמרה בטון לגמרי רגוע. בשלב זה, לא התאפקו בני הזוג כספי ופרצו בצחוק מתגלגל. "בואי, בואי איתנו. אנחנו יודעים איפה נמצאת התינוקת שלך" - אמר משה כספי בטון מבודח, והשלושה ירדו למטה, ואחרי כן פנו אל החצר האחורית של הבית, שם המתין להם סלומון המבודח אף הוא, כשבזרועותיו הוא אוחז בתינוקת החטופה, אורלי. לאחר מכן, במשך השבת כולה, לא נרגעו הרוחות לגמרי מסיפור מעשה החטיפה, ואפילו משחק הקלפים שנמשך עד לשעות הערב, לא הסיח את דעת הארבעה מסיפור מעשה הקונדס הזה. בשעות הערב הלכו לכיכר רמב"ם לארוחת הערב הקבועה של מוצ"ש, לטעום מנת  פלאפל הגונה, עם הרבה טחינה והרבה "חמוצים".  בימים הקרובים, באחד מימי החול בשבוע שלאחר סיפור "החטיפה", הופתעה דניאלה לגלות בבוקר אחד, כי על הכיסא, ליד מיטתה, היו מונחים מסודרים בגדי השבת שלה. "לאן אנחנו נוסעים היום?" שאלה את אמה בעליצות. "היום אנחנו