אדם אני מרגיש ככה? הרי רק שיחקתי איתם, אני אפילו לא יודע ל-מה אגרוף בלב. חושך בעיניים. מחנק בגרון. מה איתי? למה לעזאזל לא משנה, סיכומו של דבר הוא- לא התקבלת, מצטערים."    בום. ביניהם מבטים ואז ויקטור האמיתי הסתכל עלי בעיון ואמר: "עזוב, למשפט כזה לא ציפיתי. "מה הבעיה?" שאלתי בבלבול. הם החליפו לנו בעייה איתך", התחיל לומר ויקטור בלי השפם ואז השתתק. דומה לו, גם נמוך ומוצק, רק בלי שפם. התיישבתי מולם. "טוב, יש מהיר בין האנשים מצאתי אותו, יושב בשולחן הפינתי עם עוד מישהו בשעה 51:81 בדיוק פסעתי לתוך קפה נואר ולאחר רפרוף מבט נואר באחד העם. נתראה". השיחה, כמובן. ויקטור, כהרגלו, היה תמציתי: "מחר, 51:81, קפה שלי ואמרה שמישהו בשם ויקטור מבקש לדבר איתי. קיבלתי את שלי, שעכשיו שיעמם אותי אפילו יותר מקודם, זמזמה לי המזכירה יום למחרת, שתי דקות לפני חמש, ממש לפני שיצאתי מהמשרד סוף, משהו טוב הולך לקרות בחיים שלי. שנתראה בקרוב", היא לחשה לי בחיוך, ואני הרגשתי פתאום שסוף יצאנו משם אחרי שעה ורביד החזירה אותי למשרד. "מקווה שהוא רצה לראות וכתבתי את המשפטים המתאימים. בעיון לכל מילה, לחייך בשביעות רצון. ציירתי לו