פתחו לשמע קולות התקיעה הגדולה ביללות ובקריאות. אף החיילים שעל החומה קראו בקול גדול: "אללה אכבר!" כולם התפללו: אלה התפללו בדבקות את תפילות ראש השנה, ואלה קראו בקול גדול את ה'פתיחה' (מבוא לקוראן). כולם צעקו בקול גדול. נשים ייללו, כמקובל בחגיגות ושמחות, או בימי אבל ובהלוויות. חייל אחד הרים את רובהו וירייה פילחה את האוויר. מיד הצטרפו אליו כל השומרים שעל החומה. לשמע היריות גברו הצעקות והיללות, ועל כולם עלו צעקות הבכי של הילדים המבוהלים. מתוך צעקות אלו, לא פסק ר' משה מועלם אף לרגע אחד לתקוע בשופר, כשהוא מקיף את החומה ופורץ לו דרך בין ההמונים. אף הפחה, שהצעקות וקול השופר העירו אותו, הגיע מלא חרדה, שמא הבדווים חדרו לתוך העיר. בינתיים התנהלו העניינים לרגלי החומה במהירות. הקול המסתורי שבקע משופרו של ר' משה מועלם, צעקות ההמון שעמד על החומה, יללות הנשים ומעל הכל יריות החיילים, הפתיעו את המוני הבדווים שצרו על העיר. הם סברו שהפחה קיבל בצורה כלשהי ידיעה על כך שהמושלים אחרים שיגרו לו עזרה שהולכת ומתקרבת, ובינתיים חיל המצב התחבר יחד עם האזרחים ויוצא להתקפה על הצרים, כדי לסגור עליהם משני הצדדים. אבו