זה בזה בפוליפוניה וללא כל בושה. גדול וממקום אחר לגמרי מגיע זרם חזק, שזורם בגאון ללא מעצורים אני מרגיש שאני נשאב, כמו כשהים נסוג בדיוק לפני שמגיע גל אל מחשבותיו של מישהו אחר. באוויר, אך מסתבר שזאת רק הסחה והצלילים ממשיכים בדרכם הנפרדת האקורד מתחיל להתהוות מתוך אוסף הצלילים המוחזקים מרחפים אל הקלימקס, אל השיא שלא היתה בו קודם, ופתאום זה מגיע, מחכה, מנסה לצפות מהיכן תבוא המכה, מאיזה צליל תמריא היצירה מינור, אולי זה מוטיב כלשהו? אני מחפש סביב בעיניים עצומות - מעופפים מפוזרים, רמזים לאקורדים, סימני שאלה ספק מז'ור ספק פרופיל ונוצר שקט )הנראה כ(לפני הסערה. שקט מתוח, תווים עכשיו מורגש מתח באוויר. המוטיב כבר מוכר וכל הנגינה מורידה לאורך מסדרון של תווים. ואי נעימות נעלמים אל הרקע המרוחק של תמונה ענקית הפרוסה קונוטציה מוזיקלית למחשבה ומשם להרגשה. אני נסחף הלאה  כל כאב כורחם( את באך או בטהובן לאורגיית הצלילים הזו  אני מדלג בין ואני ממשיך לתת לעצמי לזרום דרך הפסנתר. לעתים אני מצרף )בעל אופוריה - עוד לפני הנצחון. ויוצרים שכבה נעימה ועדינה באופן מפתיע המצטרפות למעין ענן של האכזריים שלהם מתפוגגות