מהלכת לבדי בשביל של סוף. מתה בין החיים הפסיקו מלהישמע נהימות הסבל של ליבי משחררת את גופי לכאב זהו - הפסקתי להלחם - מרגישה איך שפיותי חומקת ממני אט אט . . . זועקת לעזרה בדממה מוחלטת נאבקת מבפנים עם הקולות נטולת כל ברירה נאלצת לשתוק צריך לחוש קודם בעצבות. שבכדי להרגיש את האושר מישהו אמר לי פעם נכנעת לטירוף אז הנה אני בוכה עכשיו איני יכולה עוד לראות. אלוהים שייפסק כבר ! ועיניי, מכוסות דמעות. מלאה בצרור קללות כל נשימה שיוצאת מפי כל חלק בגופי אובד עצות את אותה התהייה של מתי כל זה ישתנה? אך כל יום את אותה האכזבה יהיה יום חדש... מקווה בכל נשמתי שהיום יהייה שונה כל יום הדמעות יורדות לי ללא מאמץ נכתב לפני 4 שנים.