לשבת על זה?" שאלתי, מנענע בעדינות את המשענת כדי שהיא תראה על מה אני מדבר. היא בדיוק פנתה שמאלה ברחוב הנביאים ואמרה: "תראה, הם בדיוק נכנסים לאוטו והם מכניסים עוד מזוודה. אני הולכת לעשות סיבוב כדי שנהיה מאחוריהם." "את רוצה אולי לשבת על זה?" "אל תבלבל אותי עכשיו, טוב, אני נוהגת." ליד הפניה לבית הלל היא הסתובבה עם האוטו ואני ישבתי שם, מחזיק משענת של מושב, מסתכל על הכביש ומנסה לחזור אל המציאות. והמציאות היא שטניה גולדברג בגובה מטר וחצי בלי רישיון נוהגת באוטו של אמא כדי לעקוב אחרי שוש ורבורג. אללה יסתור.  חנינו מאחוריהם. לא קרוב מדי אבל גם לא ממש רחוק. אם היינו בסרט בלשים אני מניח שהיו מפטרים אותנו עכשיו והסרט היה נגמר אבל הנה זה ממשיך. אריה ורבורג תופס את שוש, מרים אותה עד שהיא יושבת בחיקו, מכניס אותה אל המושב ליד הנהג ומקפל את הכסא לאט, כאילו אין לו סיבה אמיתית לנסוע ואין זמן שבו הוא צריך להגיע. בסוף הוא עשה את זה, סגר את הדלת ונכנס לנהוג. אולי גם אריה ורבורג לא ממש מבין איפה הוא נמצא כרגע ולאן הוא נוסע. הם התחילו לנסוע. ברמזור של ארלוזרוב הם פנו ימינה לתוך הרחוב, שזה דבר די משונה לעשות אם