עלינו להכין נס-קפה, אבל נראה שאדוני מסתדר עם זה היטב. בוודאי, בוודאי, הוא עונה, הרי זה כל הקסם, מכינים מים לרתיחה, כפיות קפה נמס וסוכר, מעט חלב, מוזגים את המים הרותחים, ומבלבלים את כל העסק. הוא לוגם מהקפה, הו, איזה קפה טוב, הוא אומר, אני הכנתי קפה טוב, קפה טוב מאוד. - גם אנחנו היינו רוצים לדעת להכין קפה כזה טוב, הם אומרים. בטח שהייתם רוצים, הוא אומר, אבל אתם לא יכולים ולא יודעים, והוא מחייך וחושף שיניים. - זה נכון מה שאתה אומר, הם אומרים, הרי דרוש ידע כלל עולמי בין-יבשתי על מנת להנדס נס-קפה ראוי לשמו. - בוודאי, הוא עונה, ומציין לעצמו שהם לומדים מהר.  אבל בעצם הוא לבד, והטלפון מצלצל. אבא שלו שואל אותו אם יש לחם ומבטיח להכין שקשוקה. הוא רוצה להגיד לו שיש לו חברים דמיוניים שתמיד מפרגנים לו, אבל אבא לא יבין. אז הוא רק אומר טוב ובסדר, והכול טוב וטוב עדיין כשהוא סוגר את הטלפון ומביט בצג המחשב ומעשן את הסיגריה. - בכל זאת נס-הקפה היה טעים, הוא מציין לעצמו. נכון שאתם חושבים ככה גם? הוא שואל, אבל הפעם אף-אחד לא עונה לו. אז הוא מדליק את הרדיו, מקיש על מקשי המחשב ומתגעגע לקיץ כמו כולם, אולי כולם,