בצומת טייסים הוא מתעורר בפתאומיות ומזנק החוצה. לפחות הוא לא מזיין לי את השכל בדיבורי צבא של אוטובוס. כמו תינוק. איך שעלה על האוטובוס, תקע את הראש בחלון ונרדם. יום ראשון היום, הלחץ בכבישים מטמטם אותי. החייל שלידי ישן בשבילי הסבון בעיניים עובד לא רע עד עכשיו. ועולה על ההסעה לבסיס. שמעתי שיש כאלה שבולעים גיר, אבל בירושלים, נכנסת לשירותים, שוטפת את העיניים עם קצת סבון אז עכשיו אני בעניין של גימלים. איך שאני מגיעה לתחנה המרכזית אני לא מרגישה שאני ממצה את עצמי וכו'. עוד אחד שלא שם עליי. אח"כ הייתי בוכה למ"פ כל שני וחמישי על זה שלא טוב לי בפלוגה, שלי אסטמתי בלה בלה בלה, אבל המש"קית ת"ש שמה עליי קצוץ. הלכתי בהתחלה על הקטע שאמא שלי חולה, אבא שלי לא מתפקד והאח להוציא עוד גימל ולחזור הביתה. בוקר מסריח של פקקים. מתה כבר להגיע לבסיס, לרדת למרפאה,