אני רוצה לצרוח, אבל אני פוחד שאף אחד לא ישמע.. לי עכשיו. בשום מקום שמצא בגבולות היקום, חלקם מבחוץ... וזהו, זה מה שיש אני אשאר לי בתוך הערפל, מקשיב לקולות מעולמות אחרים, חלקם לא סימני שאלה, על איזה מהם לענות קודם?... שוכבות בתחתית קבר רקוב, נאכלות ע"י תולעים? עוד ועוד ועוד חלקיקי הגוף שלי אחרי עידן ועידנים בהם העצמות היבשות שלי מלהתקיים? המודעות שלי לעצמי שעושה אותי אני תעלם עם הרוח כמו הרעיון? אני חיי בשביל למות? ומה אז? אני אעלם? אחדל לאן כולם רצים? עבודה, משפחה, ביתספר, חברים, בתי קפה... מה אני כמעט כבר לא יכול יותר... מרצד בחשכת הלילה. אתרים, עם תמונות, ציורים, פורנו, לקרוא מוסד לחולי נפש שהטבע מתחיל להשתלט עליו בחזרה על גבי מסך ענן, עם הטלוויזיה, והמחשב, רואה חיים נטושים, כמו בנייני אני מפחד ממה שיקרה אם אני לא אמצא אחת. אני אשאר לי פה, בתוך אני מעדיף אולי להשאר בערפל, לא לצאת לחפש את הסיבה שלי, אולי מדיי סימני שאלה עושים לי כאב ראש... כמו החלקים החתוכים גרוע של פאזל של מאה אלף חתיכות. יותר מה? מה המטרה? בשביל מה אני נמצא פה? אני לא שייך, לא מתאים, תואר ראשון, שני, שלישי, דוקטורט,