יתכן שזאת היתה הסיבה האמיתית לבחירתי. גם אני רציתי הכל ונשארתי עם כלום, מהסיבה שרציתי ביקשה ניתוק מוחלט וקיבלה. רצתה הכל או כלום. קיבלה כלום, אחרי שנפרדנו ביקשה שלא אהיה עוד חלק בחייה, קטן ככל שיהיה. לחות, ויודעת. אחת נוספת למראיתה של ולנטין. היא מביטה בעיניי המזוגגות אולי מופתע לשמוע את הבשורה. אך למרות זאת, אין אני יכול לומר מילה על שלא אמרתי להם זאת קודם לכן. היא סולחת לי, בוודאי הייתי שניות נוספות שנראות לי כמו נצח אני מאחל לה מזל טוב ומתנצל תוהה אני אם ולנטין נהנית ממנו בדרכה המיוחדת. לאחר שחולפות רגע של מבוכה חולף באוויר. אין לי מושג מי יפיג אותו קודם. עצמי מצליב מבטים עימה ומגלה שקצב פעימות ליבי הואץ בן רגע. ולנטין לבדנו, אך לא לפני שהוא מבקש את סליחתי. אני מוצא את עומדים בדרכי. הוא קם ועושה דרכו לשירותים, משאיר אותי ואת נעים ונחמד למרות שקשה לי לשפוט אותו במעמדו. רגשות של קנאה ובריחוק של אדם שלא ממש אכפת לו. הוא עושה רושם של בן אדם "שיהיה בהצלחה, לא משנה במה תבחר", אומר לי היימן ברשמיות ממני לשקר לה, אך לא חזק דיו בכדי שאומר את כל האמת. החלטה. זיכרון אהבתי את ולנטין עדיין טרי