עולם אפור מופלא. שלי. נראה. העולם שלי מחדש. העולם האפור שלי. בו אני קובע איך כל דבר אחר. מחפש עוד כמה גוונים אפורים מהסביבה, ומתחיל לצייר לי את ואני לוקח דלי של צבע אפור. מנסה לערבב אותו עם גוון אפור כוח היא קיבלה מהסביבה החדשה-ישנה. רק הבדידות נשארה אפורה כמו קודם. צורתה לא השתנה.אבל יותר באפור, עם חיוכים אפורים על רקע אפור. גם הן איבדו את הצבע והפכו לאפורות. נשארו שם אנשים שמחים המוזיקה שמתנגנת קרוב אלי, היא אפורה. התמונות השמחות מפעם, וגם אם היא תאהב אותי באמת, כמו שהיא אומרת. אפילו היא. היא לא יכולה להחזיר לי את הצבע גם אם היא תרצה, אפילו קצת. איפה הם? האנשים עם הצבע. הם לקחו את כל הצבע ולא השאירו לי נותן פרטיות. בפנים. ועדיין כלום לא השתנה. אבל בפנים הכל עדיין מחניק וקר, לא אני פותח את העיניים, בוהה בתקרה עוד קצת, ועדיין שמש בחוץ. שמתחתי. גלים של ערפל ממשיכים להכות ללא רחמים. הצבע נזל גם מהאדמה ערפל שמאיים לחנוק. שכבר חונק.. את המוח במחשבות אפורות. אין דרך לברוח, הכל מכוסה בערפל. מכל כיוון, בכל צעד. אותו אצלי כל הצמחים נובלים, והצבע נוזל מהם עד שהם מתים לחלוטין. אני קם, מחפש מפלט.