עולים בו, עליהם היא יכולה לגבור. אך החירות עצמה היא הקובעת אותם הכרחית, משום שהחירות יכולה להתגשם רק בהימצא נתונים מתנגדים אלו פועל האדם - החירות היא הגבול של עצמה. הגבלה זו היא שחייבת היא להיות קונקרטית, קובעת את גבולותיה ובתוך גבולות סובייקטיבי לאחר תפיסתו לפי התוכנית. ההתכוונות עצמה, משום התכלית היא זו הקובעת ומפרשת את המצב. המצב קיים רק כנתון זהו היפוך של הראייה המקובלת - המצב אינו זה שקובע ומתנה, אלא חופשית. כך שהתוכנית למעשה קובעת את המצב בתוכו היא פועלת. את עצמה - והנתון נמצא רק בתור כזה המועדף על ידי תוכנית סארטר מסביר שהחירות דורשת עובדתיות נתונה, כדי שתוכל להגשים ויוצרות בכך את מצבו, ישותו - עובדתיותו. לחיות את כל בחירותיו - כל אותן תוכניות אשר מצטרפות לעברו בחירה מעלה את האבסורדיות שבחירות, ומדגיש אותה. משום שעל אדם מניעים, פרט לאין,  לבחור באפשרות כלשהי - כך שכל אקט של קודם לכן, פעולת הבחירה עצמה היא אבסורדית משום שאין שום יסודי של החירות בתור יוצרת העולם והאדם עצמו. אך כפי שצוין מנסחת את המניעים בהגדרת דרכי הביצוע, אלא יש בה גם אלמנט התוכנית היא אקט של בחירה באפשרות