סמיאס - אין לי קשר עם הוא סמיאס, כותב - כל הדודים כבר עזבו ברכבות, איננו יודעים גרמניה נבדק ונחתם בברלין בידי הצנזור, ואבא של רות, שמעון שנסע ב-0491 לפלשתינה דרך בלגרד ואיסטנבול, ולפני צאתו את הנה הם בפלשתינה ארץ ישראל ומתקבל מכתב מאבא של רות, מכתב יותר, וחברים, כמו שאומרים אצלנו - בני מחזור, בני כיתה. וילדיהם. יושבי שולחנות ליל הסדר הארוכים. קרובי משפחה רחוקים אלא נשאר שם. מאחוריהם. ההורים, האחיות, דודות ודודים את המילה. פליטים שיש לפניהם שנים של דאגה לכל מי שלא בא אתם חרדים. פליטים מוכי אימה. פליטים. פליטים. פליטים. עשהאל שונה בהכרזות - מה הם היו אם לא פליטים. פליטים מפוחדים, מבוהלים, שמבעד לכל ההסוואות שהם יצרו במילים, ברעיונות, בדבקויות, תופס. יודע. לא, לא יודע, הוא ידע. מכיר. אולי זאת המילה. המכתש הקטן, בערוץ של נחל חצרה, ורק עכשיו הוא תופס, לא, לא ועשהאל שהוא בחור גדול, עכשיו טמון לו בשק שינה בנגב, על פי סיפונה יבואו לפלשתינה ארץ ישראל. הסתובבו בטריאסט בימים שנותרו להם עד להפלגת האנייה שעל באיטליה. שיכורים, טובי לבב, חופשיים, קלי תנועה כפרפרים על הבדיקות במעברי הגבול. איזו הקלה