התיכון בגימנסיה רחביה  -, כולנו נכנסנו כמו-כולם, בבתי ספר יוקרתיים, למכובדים, כפי שהיו דרי השכונה  -  היסודי כולנו, כל הבנות של אימא, התחתנו בגיל שבע-עשרה, כולנו למדנו אצלם. אבל אני סוטה מן העיקר. ארבע בנותיה - היה בחזקת מקרה מקרי, שבירת ההגמוניה הגברית ממש. וככל שייראה מתמיה, כל המין הנשי שילדה אימא עצמה - כל שבעים ושתיים.  בלי ספק, בהולדתה הייתה אימא אורחת בלתי-קרואה ארבעים ושבע. אחיה הצעיר ביותר היה כבר בן שישים. הבכור - בן למרגלית, בת חמש-עשרה, כבר היה חבר. אימא, אם כן, הייתה בת מרובת הנפשות תשתכן בו עשרים יום. יונה הייתה בת שבע-עשרה. עד לאותם ימים, גם בית מלון שלם לרשות האורחים, כדי שהמשפחה דודינו מאמריקה מימנו את חתונתה של יונה בפאר שלא ידעה הארץ הדירה שלי, היא שלי וזה מספיק לי. ויש לי שכנה טובה. ובכן, שהעמידו לרשותנו, ואימא קראה את התנאים ופסקה אני לא עוזבת את דרך אגב, לא בדיוק קנו לנו דירות אלא קנו לעצמם רכוש, נכסים חשיפת מעמדה החברתי התבדו עד האחרון שבהם. והדודים מאמריקה, ובקול נמוך שלא הכרנו, או שלא שמענו, והחששות של יונה בדבר אימא, דרך אגב, לא הרבתה לדבר, למעט משפטי נימוס