אותי כועס. ראיתי אותו מנשק לך את הצוואר בעצלתיים והמחשבה הזאת עשתה שאני ימצא לעצמי מטרה בחיים, חשבתי גם על החבר הזה שלך שהיום ובינתיים במקום אחר בכלל, אני הלכתי ברחוב וחשבתי שהגיע הזמן אז, הוא ידע, זה כבר לא ממש ישנה. את דירות הנייר של אנשי העסקים, גם אלו שמזיינים וגם אלו שלא. יום אחד הוא ידע, ההר יתפרץ ועשרות טונות של לבה רותחת ישרפו הוא נהג לאונן במחשבה על כך בדירת הנייר שלו ליד הר פוג'י, שקרוב לוודאי ששמו היה אושימטו אונארי לא היו חברות לזיין אבל תוך כדי שהוא מפיל חתיכות אורז על השולחן. ליפני הנ"ל מבוגר, הוא הרכיב משקפיים, ואכל את הסושי שלו בזללנות מסויימת היפני השני שישב במסעדה היה נמוך יותר,  קצת יותר שמן ויותר נהג לזיין בקביעות בדירת הנייר שלו ליד הר פוג'י. כללי, היו לו הרבה חברות חלקן יפניות וחלקן מאירופה שאותן הוא הטקאשי הזה היה לבוש חליפה שחורה וסגורה והיה טיפוס נאה באופן סתומה על כך שמצב העולם בכלל והבורסה בפרט הוא בכי רע. אחד מהם שסביר להניח ששמו הפרטי היה טקאשי משהו, דיבר ביפנית