הכיסים העמוסים שלו והחיוך הרחב על הפנים הגביעים במגדל כזה על מעמד הפלסטיק שלהם. הוא מכר הרבה גלידות נכנסתי מתחת לשמשייה הרחבה שלו והסתכלתי עליו. הוא סידר את שלוש וחצי ארבע בבוקר. הבחור היה רציני. והוא היה בא למרכז לעבוד כל יום שישי. הוא היה נשאר שם עד די פתטי למכור גלידות כל החיים שלך, אבל אריק היה טיפוס נחמד שהוא הביא איתו מצרפת. גם שם הוא מכר גלידות. זה תמיד נראה לי מבוגר כבר, בן שמונים ומשהו. הוא לבש את המדים הלבנים שלו, גלגלים והוא בא למרכז כל יום שישי למכור גלידה שמה. הוא בחור אריק היה שם. אריק הוא מוכר גלידה. יש לו דוכן קטן כזה על רחמים. קמתי מהכיסא ויצאתי החוצה. רס"רים, מפט"שים, זרנ"זים וכאלו, שיחות משעממות בצורה חסרת סיפרו כל מיני סיפורי צבא מטופשים, כל מיני מ"מ, סמ"פ, מטופשת עם כל האחרים. אני אפילו לא יודע על מה הם דיברו שם. הטון שלי כבר היה רציני הרבה יותר. אבל רן כבר היה שקוע בשיחה "רן, זה מפריע, תוריד בבקשה את הרגליים!" אמרתי לו עוד פעם. לא מוריד! דווקא!" בחיוך מטומטם, חיוך מניאקי כזה שאומר "מפריע לך האא? חבל, אני הכיסא שלי רגליים ומפריע לי להניח את היד עליו. רן הסתכל עלי