ונהיה "מה זאת אומרת נפלנו? אז עכשיו אני מת?!" גפרור בודד הדולק כבר 3 דקות בערך: "נפלנו?!" גימגמתי בכבדות הצלחתי לפתוח את הפה רק אחרי דקה בערך, דקה קפואה של שקט לרקע שלה ייעלם ושאני אשאר לבד, אז ניסיתי לענות הכי מהר שיכולתי. לא ידעתי מה לענות. לא ידעתי מה לחשוב. כל הזמן פחדתי שהקול יותר ממה לפחד." שוב נשמע אותו צחוק מתוק בחלל השחור "נפלנו. עכשיו כבר אין לך נשמעה כל תגובה. -"עפנו? מה קרה? איפה את???" חיפשתי אותה בקולי אך שוב לא -"אתה עדיין מפחד לעוף?" -"איפה את? את פה?" לא היתה תשובה. -"נו, זה היה כ"כ נורא?" אמרה בקול מתוק וצחקה. חזרו אלי, אני לא יודע מאיזה קיר בדיוק. בראשי שמעתי אותה: פעימות הלב שלי, שעדיין לא נרגע, הדהדו ברחבי החלל השחור, הייתי בטוח שהיא הדליקה את הגפרור אבל היא כבר לא היתה שם. פתאום ניצת גפרור ויכולתי לראות את כפות ידי. אבל היא נעלמה. שקט שחור ירד על העולם. משולבת בידי היא משכה אותי אל המערבולת בשלווה מדהימה. לאור הירח המלא. עם יד אחת פרושה כמו כנף של מלאך ויד שנייה חיוך רחב של סיפוק ניסך על פניה הלבנים ועיניה הכחולות הבריקו ליפול". מבין שיניים קפואות ונוקשות ללא הרף,