את הדמעות שמילאו את עיניה מתחושת ההחמצה ימים של בלבול וחוסר החלטה. ימים בהם סירבה לסלוח לעצמה. ידעה רגעי כאב ופחד, רגעי צער ואובדן. היא זכרה רגעים של כאב חזק. זכרה את נשימתה הקטועה. היא ידעה ימים בהם הגיפה את תריסיה ולא זיהתה יום ולילה על מה שתלמד היום. מתרגשת מהמחשבה על הדברים הקטנים שיחלפו לידיה מחכה להפתעות שהיום החדש צופן לה שהלילה הופך ליום. עיניה עדיין עצומות, מתרפקת היא על הדקות האחרונות לפני נושמת לתוכה חלקיקי אויר זוהר היא פרסה את ידיה מחבקת את הרגע הפרטי אותה בתקווה. השמש הקלילה שנכנסה לחדרה יצרה הילה זהובה, רכה מסביבה, שעטפה מקדמות בברכה את יומה החדש מלטפות את פניה ברוך חמים