לא היו להם ילדים. בשכונה אמרו שהם שורדי שואה, שלא ברור מה קרה להם שם, והתלחשו שזה היה נורא. לא ידעו אם הם נשאו באירופה או בארץ, מאיזו ארץ עלו, מה החזיק אותם יחד. היא אמנית מעופפת, צבעונית, שונה ומשונה, שביתה היה יצירת אמנות אחת גדולה. ציורים, פסלים, אביזרים, חפצים, ריהוט, ריפוד, כל מה שנמצא בבית היה מקורי ומיוחד, לאו דווקא שימושי. ערב-רב של פריטים בגוונים ובצורות ומחומרים שונים. נדרשת לכמה וכמה ביקורים כדי לזכור מה ראית, לו רצית.  היא דיברה במבטא שלא יכולת להחליט אם גרמני או הונגרי הוא, וקראו לה הלנה. ליאו(פולד) היה ההפך. רופא. ראו שהוא אוהב אותה והיא אותו, אבל כל מילה שהיא אמרה גרמה לו כיווצים בפנים ובפנים. היא אמרה המון שטויות. הוא היה רציונלי ומשכיל מאוד. אולי היו להם ילדים פעם, שם, אז, ואולי לא. בשכונה אמרו שאולי עיקרו אותה, או אותו, או הילדים הומתו מול עיניהם, או נעלמו. סוד מוזר אפף אותם. והיא קראה לו פולדי, לא כמו כולם. היא גידלה חתולים, בין אלפי החפצים בדירתם. עשרות חתולים. פרוות וזנבות וצלוחיות וחול וגרגרים וגירגורים, ביום ובליל. היא דיברה עם החתולים שלה בגרמנונגרית, ליטפה