הדוגמנים של בוי?" היא חייכה, קורנת. פתחתי התיישבה. וראיתי אותה, מחויכת, מצביעה על המושב שמולי. הנהנתי, היא לסובב את ראשי. הפסיעות פסקו לצד מושבי. כעת סובבתי את ראשי, פסיעות מאחורי, הנחתי שההוא צועד לעבר השירותים. לא טרחתי סובבתי את הראש והתכוונתי להמשיך ברוגע את נסיעתי. שמעתי סובבה את ראשה, מבטנו הצטלבו. חייכנו. עקבתי אחריו עם מבטי, ראיתי שגם היא נועצת בו את עיניה. היא עצרנו, עוד תחנה. לקרון נכנס אחד, שעבר על פניי ונחר בבוז. כמוני. נמצאים פה רק אני, ועוד אחת שיושבת מאחורי, נראית כבורחת, שהקרון התרוקן. כשיצאנו, הוא היה מלא באנשים כמוהם, עכשיו עיניי מתרגלות לחשכה, אף פעם לא אהבתי חושך. אני מבחין בכך יש פתרון אחד ברור? חשוך, אני לא יודע מה לעשות עכשיו, האם להאזין שוב לדיסק? האם פקחתי את עיניי בבהלה, הדיסק כבר נגמר, כנראה שדי מזמן. בחוץ להתנתק, עכשיו זה רק נושאי המגבעת ואני. התחנה הראשונה מאחורי, צעד ראשון בבריחה, צעד ראשון בניסיון שליטה על זה. האם כדאי לי לנסות ולתפוס תנומה קלה, או ארוכה, אין לי ממש