בעצם קשה היתה המחלה לריפוי. לי מה ללכת, התשובות לעד תהינה זהות, ואין זה משנה עד כמה סירבתי בנימוס ויצאתי את מרפאתו, ידעתי שלחוות דעת שנייה אין מולי. הרופא, במבט כנוע, שאל אם אפשר לקנות כרטיס. אותו ברק, כה עולץ וכה אכזרי השתחרר החוצה והשתלט על היושב בתמונה שעל השולחן, ולפתע באמצע הפרידה משהו בו דמה להישבר. לבסוף נפרדנו בדברי נעימויות, כאשר מבטו נעוץ היטב ובכפייה ניצוץ שהתעקש שוב  ושוב להופיע בעיניו. שמנסה הוא בכל אונו להניע את עיניו מגרוני ולהסתיר את אותו ע"י צהלות ילדים שבקעו מחיכי, כאשר כל אותו זמן ניכר על הרופא מעין כמוה, לונה פארק" השיחה נמשכה לעוד זמן מה לעתים מופרעת "כולם מתים בסוף" אמר "אבל כשאתה תמות תיתן לעולם מתת חשובה אך סירבתי, הרי כאב לי הגרון. הראשון בארצי, הוא ניסה לעודדני, אף הציע לי מעט אוכל, שתייה הוא הסביר לי שמדובר המחלה מאוד נדירה, למעשה אני המקרה "אני מבין" אמרתי, והשפלתי את מבטי. בליעה עמוקה של רוק, "כן". עיני לגרוני לתמונה הממוסגרת שנחה לה על השולחן ענה הוא לאחר לומר בבטחון, דבר אחד כן אוכל להבטיח כל אותו זמן מבטו רץ בין הוא השתהה עם התשובה, זמן רב עבר או שמא