הפתעה. אפשר, יחסת לשני בנים שפניהם היו קפואים על הבעת טמטום תמידית קראב וגויל, משני צדדיו, נראו המומים לחלוטין, ופניהם - אם שם. סלית'רין באולם הגדול, והחל להעמיס על צלחתו מרוב האוכל שהיה הוא החליק בזריזות למקומו, כשהוא הגיע לבסוף אל שולחן עדיין לא ידע( לפני זמן שנראה כל כך כל כך מזמן... אותו חזרה לספריה, המקום שבו הוא מצא את הספר )שאת שמו הוא שהכל סביבו הבהיק באור מוזר, ודילג בקלילות במדרגות שהובילו היה לו זמן למקלחת. הוא יצא במהירות מהחדר, מתעלם מהעובדה משתדל לסדר את גלימותיו המקומטות ולהחליק את שערו שנפרע. לא הצהריים תעלם מעל השולחנות העמוסים, ולכן הוא קפץ על רגליו, הוא הסתכל בשעונו וגילה שיש לו בדיוק עוד חצי שעה עד שארוחת המייסדים... והוא. חזר אליו. הספר. דיאנה. הארווי. מיסלטוויט. הוגוורטס. ולא הבין איפה הוא נמצא. הוא הביט סביבו בבלבול ולאט לאט הכל בשעות הצהריים המוקדמות, נער בשם דראקו מאלפוי פקח את עיניו קם. שניה, וכשהבוקר הבהיר ושטוף השמש הפציע לבסוף, הוא פשוט לא סביבו את השמיכות המעופשות שהוא מצא בסביבה ונרדם תוך חצי "לילה טוב", הוא מלמל, מוסיף - "נוקס" - לעבר שרביטו, סידר ולמה