לאולם, והיא ניסתה ללמד אותי "חפיף", היא אמרה. "הריקוד הוא לא משהו שאני מתמחה בו", עניתי לה בכנות. "כן. למה לא הצטרפת אלי?", היא שאלה אותי. "היי מה שלומך? ראיתי שרקדת", אמרתי. את עצמי. התקרבתי אליה ופתחתי בשיחה. הכרתי אותי, והיא אף הכירה אותי, ולכן לא היה כל צורך שאציג בחוץ, ראיתי אותה, הולכת לאט, מתנשפת, כנראה מהריקוד המאמץ. יצאתי מהאולם. היא הייתה מרוכזת במוסיקה, כל כולה צעק יופי וקלילות. נעה בכזו קלילות, עם כל כך הרבה חן. ראשי הסתחרר.