אני כמעט מאבד עשתונות, אבל נצמד לתרגולת. אני מכניס   מחסנית של כדורי  גומי, תוך כדי שכיבה על האדמה. אני מנסה   לירות  באוויר אבל אבן כבדה מפוצצת לי את היד ואני כמעט לא   יכול להזיז את האצבעות. אני לא מצליח להפעיל את הנשק.    אני צועק, אבל אף אחד לא שומע אותי בתוך הטרוף הזה.    חמישה ילדים שעומדים בקצה  הסימטה  שלידי מזהים את זה.     'בן זונה!!' , הם צועקים -  'אנחנו נפתח לך את הצורה יא    יהוד מסריח!'  והם מתחילים להתקרב אליי. שוויג הבחין בי   והתעשת. הוא ירה חמש יריות באוויר, הרחוב התנקה. אחד    הילדים הגיע עד פחות מחמישה מטרים ממני. ראיתי את זיק    האימה שלו בעיניים כשהוא הבין שאני מזנק עכשיו מהרצפה    ומגיע אליו, שאין לו סיכוי בכלל.  הוא נעצר בתדהמה, אני    חושב שהוא השתין  במכנסיים." -"אתה יכול להסביר לי למה אנחנו נכנסים לזה עכשיו?" - שאלתי. -"אני קם, אני רץ אליו, אני לא מתעניין בכלום. הילד הזה רצ  להרוג אותי, זה הדבר היחיד שרץ לי בראש, הילד הזה רצה   לקחת אותי מהילדה שלי, מההורים שלי, אני רותח. אני שומע  את הצעדים של שוויג, של קישלס, הם כולם אחריי.  אני לא   מרגיש כלום, אני לא