אני יכול להריח אותך. אני יכול לשמוע אותך, דרך כל יציקות המחשבות כואבות לי עכשיו. את שומעת?! כואבות לי! הרבה זמן לא שוטטתי כך ברחובות, עסוק בהליכה ובמחשבות. את קצבם. תיפוף צעדיי מפר את השקט הקצוב של הלילה וגורם לי להאט במעט אך השינה מתאכזרת אליי. מוטב שאצא אלייך כבר עכשיו, למרות התמוססו בגופי, שבולעים אותי ומשייכם אותי אליהם ואל הלילה במהירות. מזמן לוקח את מעילי ומדרדר את עצמי במדרגות אל הרחובות הריקים, יכול לסיים את חייך כבר מחר, מסירה ממני שנים בקצב השעון. אותי רק לפני שעה לנסות לנוח קצת. המחשבה שהניתוח הנורא הזה