תיפול! השכבה הראשונה חלכסות בחול! בחצות הלילה, לאור הזרקור - מאושרים הבחירים שעליהם לחפור בשביל אלפים, שיבוא -בור. לאורך הקבר עובדים מאות, וביניהם משגיח, שבידו רק שוט. ואיש לא יחשוב את המלאכה להניח ובידיים ריקות לחנוק את המשגיח, במאה מכושים את ראשו לרוצץ, הרי בין כך הערב יבוא הקץ- הרי בין כך..אך איש אינו מאמין, שגם בשבילו יבוא יום הדין. ואם אפילו יפלו- הרי זה אחר, הרי זה רק זה שעומד בתור בחצר, הרי מישהו מוכרח לחפור תעלות, ואלה שיפלו בחול לכסות. הרי מישהו מוכרח את הגוויות לשרוף, ועדיין לשורה הארוכה אין סוף, כי אלה שאין להם כל תפקיד- אותם הטבח הראשי ישמיד! פרופסורים, דוקטורים, בעלי עט, סופרים, שאינם יודעים מכוש להרים... חוסלו בתי מלאכה ובתי חרושת קטנים, בוטלו תעודות-עבודה ובוטלו האנשים. כל בית-מלאכה מעתה מיותר, וכל העובד בו הופך למספר, ומי שחושב שטאבנס, שולץ אה.איה.גה         יצילו את חייו- הרי הוא שוגה! כל אלה הם רק שאלת הזמן: מארזי הלבנון ועד אזוב הקטן  - = = במסילת הברזל הצדדית קרון משא מוכן = = כי לחם אין בשביל כולם, והחיילים הפצועים זקוקים לדם. אך מי עוד חזק על אף הרעב - עומד וקברות