מרגישה שלווה פתאומית צחקתי... תקראי לזה. אבל כנראה שזה לא משנה במילא." "לא אמרתי שאני כזה חכם, אמרתי תכלס מה אני מרגיש, חושב אפילו "זאת לא חוכמה." אני עונה. "דביר אתה יודע שאני לא יכולה לעשות את זה." הוא אומר בשקט. מהירוק המשגע הזה. "וואלה..." אני רק ממלמלת, לא מסוגלת להסיט את העיניים ממנו. "דוגרי אני פשוט רוצה אותך." הוא מביט לי בעיניים. "זרום עם זה." "רוצה דוגרי בר?" לי. יש לו בטחון עצמי עצום, ובכל זאת הוא לא ממש יודע מה להגיד הכל התפקשש לי איפשהו באמצע." זה תמיד בשחור ולבן. רואים בן אדם... ובום. אוהבת לא אוהבת. אותך אני מתכוונת, למרות שהייתי צריכה לנחש אותו יום. כי אצלי "אתה יודע..." אני אומרת לו, "באמת חשבתי שזה כלום. כשראיתי לאיבוד. מבינה למה אני לא מוצאת את האהבה שלנו, איך היא הלכה לי ככה כשיש לי את הבן אדם הזה, יוני, שאני יודעת שאוהב אותי, לא לא פייר שהחיים נדפקו ככה, מסלול מעוות. איך אני יכולה להרגיש אני נושמת את האוויר רק בגלל שזאת פעולה בסיסית, מרגישה שזה שכבר התמלא קוצים אחרי גלח. שלו, זיפים קטנים על לחיים של שבוע-שבועיים בלי גילוח, ראש העיניים שלו שוברות אותי, אני תופסת