ותתעלמי מקיומו, כי זה לא אמורה לדעת את זה, אבל היא תקרא את המכתב הזה, ובבקשה אל וזה כואב לי לראות אותה ככה, פגועה מדברים שאני אומר לה, היא שברתי מאז שהיא הייתה שלי. כשהכל מסתדר לי בחיים, ואני שובר שיאים מחדש ! שיאים שלא לי בחזרה לגרון מתי שאני הכי לא רוצה שזה יעלה ? למה ? למה דווקא אני הייתי צריך להתאהב בה ? למה זה הכל עולה הבינו. טרטורים של לילות שצווחתי ובכיתי וחתכתי ושתקתי, כי הם לא לזה עתיד רגשות יעלו ויציפו אותי בשניה, אבל זה גם דועך בשניה, כי אין ואנחנו נעשה את השיחות האלה שוב ושוב ושוב, ונחשוב על זה. אז מה ? אין יותר מה להגיד ? בטח שיש, ותמיד יהיה מה להגיד, העיקר שהבנו אחד את השני, וההבטחות שלנו זה דבר מקודש. יומיים. אז שנינו, עברנו את אותו דבר, לי זה לקח חודשים, לה זה לקח ולא משנה על מה שנדבר תמיד ניגרר לאותו נושא, לשנינו.