מהתמונה הזו ומבטי נחת על יצירה של קנדינסקי, חגיגת הצבעים שהגיעה אלי הוציאה ממני אנחה של ריגוש. מבוייש מעט נוכח תגובת הנוכחים מיהרתי להודות למוכר ולהסתלק משם. אחרי הכל לא היה טעם להמשיך ולהסתכל בתמונה. כל מבט נוסף היה מוריד את החוויה הרגשית לרמה אנליטית. יצאתי שוב לעשן בחמש בערב ושוב פגשתי בברנרד, זה היה בדרכו להדפיס את כרטיס הטיסה שלו וביקש ממני להמתין לו. הקור בחוץ הבריח אותי אל תוך הלובי. גק ירד לשם אף הוא ומזג לעמו יין. דברנו מעט די בביישנות. כשברנרד חזר השיחה זרמה יותר בחופשיות ואז דיי להפעתי מסר לידי את כרטיס הביקור שלו. לא הייתי יכול לבקש המלצה טובה מזו. ג'ק, שהיה מסוייג מעט עד אז, נפתח אליי ואחרי כמה דקות כבר קבענו לארוחת ערב. הלכנו למסעדה באותו רחוב של המלון. המקום היה הומה אדם ונאלצנו להמתין כרבע שעה למרות שעדין היה מואר בחוץ. לפחות הגענו למקום טוב הסכמנו בינינו. ג'ק היה בחור כלבבי. אוהב לשתות. היציע שנחלוק בקבוק יין למרות שכבר הספיק לשתות שתי כוסות בלובי (את השניה כבר שתינו יחד- שרדונה בטעם ריזלינג). סיפרתי לו שבעבר נהגתי לקנות ברי כדי שאוכל לשתות יין וכמובן הסכמתי. כשהמלצרית