היום הוא צבע השיער השטני. לפני התאונה הייתי ברונטית. אבל אני מניחה שכמו עכשיו, פחות או יותר. הדבר היחיד ששונה בי זוכרת איך היית לפני התאונה. אני גם לא זוכרת איך אני הייתי, יחד ולי זה כל מה שמשנה, אני אפילו לא יודעת למה, אני לא זאת היתה תקופה קשה, אני לא יודעת אם גם לך. בכל אופן היינו הזכרון שלי מטושטש אמנם מאז, אתה הבראת לחלוטין, אני מניחה. שנינו נפגענו - אתה נחתכת בזרועות ובפנים ואני נחבלתי בראש. שלילה אחד, כשחזרנו ממסיבה, המכונית שלנו החליקה במדרון. אותך. כולם אמרו לי שהיינו הזוג היפה ביותר והאוהב ביותר עד אתה. אני אפילו לא יודעת אם אני אוהבת אותך. אני לא ממש מכירה את עצמי כשאני אומרת את זה, אבל הכבוד שלי לא חשוב יותר, רק ללכת אחריך לאן שרק תגיד. אתה מבין, אין לי ספק שאני משפילה באיזשהו חפץ ממש לא חשוב, אבל בקושי מסתכל עליי. אני מוכנה משנה. איך אני שונאת שאתה יושב לך בקצה המיטה ומתרכז במבטך בטפריה? אתה שותק ואני כבר לא שואלת. אני מניחה שהתשובה לא היא לא היתה זיון מספיק טוב? היא לא דקרה אותך מספיק חזק מקללת כשהיתה גומרת ושורטת את גבך, משסעת אותך. מה קרה לה? הברונטית ההיא עם הרגליים