אמרתי לך בקשר לארוחת ממשיך להתקרב, כאילו שזה יוכל להגן עלי. הוא אומר, בטון הנמוך עלי. אני נחפזת להתעטף בוילון האמבטיה בעוד המים זורמים והוא הידית מסתובבת ואני שומעת את הדלת חורקת. המים כבר לא יחפו רק יעבור ליד, בדרך לחדר שלו... הצעדים מתקרבים. הנה, אני שומעת את צעדיו המתקרבים לאמבטיה. ואולי, אולי הוא אני והמים החמים שזורמים עלי. יש משהו מנחם בזרם של מים חמים. רציתי לשמוע. הוספתי עוד מים חמים, והזרם גבר. שיישאר ככה, רק איה! האוכל קר! איה!", והשאר התערבל עם המים. או שפשוט לא הדלת ואת הצעדים שלו. שמעתי גם איך הוא צועק את שמי, "איה! כשהוא הגיע הייתי במקלחת. דרך המים הזורמים שמעתי את טריקת הכלים של אבא, אם הוא יהיה רעב כשהוא יחזור. אכלתי ושטפתי את הכלים שלי. השארתי את הספגטי והרוטב ואת כבר תשע וחצי ואבא עדיין לא בבית. הארוחה התקררה, ואני כבר אחות. עדיף ככה. לפחות היתה עוזרת לי, שלא אהיה כל כך לבד... לא, אני לא רוצה בעצם, אולי אם היתה לי אחות היא איכשהו היתה מאחדת אותנו? או יראו איך המשפחה מתפרקת והכל מתפורר, ולא יוכלו לעשות כלום. זה לא בגלל שהפסקתי לרצות, פשוט אני לא הייתי רוצה שגם הם שאין