היא החבר הכי טוב שלי.  לילית סיפרה לי שהיא מבבלי ושהיא עובדת בקרי לילה כבר שנים ושבסך-הכל אין לה הרבה תלונות. צריך לקום נורא מוקדם, ויש בדרך-כלל די הרבה עבודה, בעיקר במגזר הדתי אבל גם בכלל, במיוחד עכשיו שהתחילו לתת סרטים קצת כחולים מאוחר בלילה ביום חמישי בכבלים. היא סיפרה לי שהיא היתה פעם נשואה עם מישהו שהיא הכירה עוד בגן, אבל שהם התגרשו בגלל שלא הסתדרו במיטה ואבא שלו סידר לו מישהי אחרת, והיא אף-פעם לא קיבלה ממנו מזונות, אבל לא כל-כך איכפת לה כי העבודה שלה מחזיקה אותה טוב. היא אמרה לי שהיה לה עוד בחור, מישהו משכונה לא הכי טובה שהיה מסוכסך חזק עם הרשויות, ושהיא עזבה אותו כי חוץ מלחפש דרכים לדפוק את הממסד לא היה לו זמן לכלום, לא לה ולא לילדים.  "יש לך ילדים?" לא האמנתי. היה לה גוף כמעט של ילדה, וחוץ משני קפלים מתחת לעיניים, לא היו עליה שום סימנים של גיל.  "המון," היא ענתה, ונישמעה רצינית. אחר-כך היא לקחה שלוק מהקולה וחייכה אלי. "תגיד, עשית את זה פעם בכביש?"  עמד לי כמו עצם, והבנתי פתאום שזה לא קורה באמת, ושהיא לא בחורה מופרעת ומקסימה בשר ודם. הבנתי במכה מה היא אמרה לי עד עכשיו ומי היא