אני מובא לך במגש הוא כסוף ויפה, את כל כולי ארזתי פה מתחת למכסה: סודותיי, אהבותיי הרהוריי -  כל חיי  ואת ממאנת לפתוח, ליטול אבריי...  זה בסדר, אני מבין, אף אחד לא מושלם: בעינייך, מנה מבוזבזת והמחיר?   כבר שולם! להחזיר אותי לתנור כבר לא תבחרי -  חם שם, לוהט, גיהנום אמיתי  את בוחרת במקום לעזוב אותי ארוז, חייבת ללכת לא מתאים לך בלו"ז... אני מצחין פה בפנים מעלה עובש ואבק -    רוצצת את כולי לבליל אפר דק! ואת בשלך רצה סביב השעון, עד שככה פתאום בא לך קצת תיאבון  והמגש הכסוף שוב נראה כה יפה: מבטיח, נוצץ, מתאים עם קפה... מרימה אותי כך בזהירות אופיינית, רק לגלות -   אני כבר לא בתפריט.