ירפא את זה, אבל ידעתי שמעכשיו ייקח לדברים יותר זמן להירפא. לא שרד את הטיסה, היא הייתה קשה מדי בשבילו. כולם אמרו שהזמן מעמיקות או לפעמים אפילו סתם במשחק קלפים רגוע ונחמד. אבל סבא הוא ישב לידי בטיסה והעביר איתי את הזמן בדיבורים, שיחות ארץ עברתי, ליבשה אחרת, בסוף העולם.  לקחתי את סבא איתי למסע, ולא משהו רציני במיוחד, עברתי בית, עברתי רחוב, עיר, ואפילו הזמן למדתי להסתדר לבד, כי שוב, תמיד היו רק הדלקויות קטנות שהייתי צריכה ממנו, אבל מדי פעם תמיד צריך עזרה ותמיכה. במשך עבר הזמן, וסבא קפץ לביקור מדי פעם, לא היו דברים רציניים שכחתי ממנו, תמיד סבא עמד לצדי. על החתיך של הכיתה, תוך שבוע ממתי שהוא סירב לרקוד איתי כבר לי, אם קיבלתי מכה תוך דקה כבר לא כאב, כשפעם ראשונה נדלקתי שלך, מתוקה שלי" ככה אמא תמיד אמרה. והיא צדקה, תמיד הוא עזר