סליחה. ו...יהונתן? צריכה להגיד תודה... בסדר... ונגיד שאת צודקת... זה לא עוזר להרגשה... אה, אני "תמיד ידעתי שאת שונה, את ילדה מיוחדת" לא מצליחה לכתוב לו מבלי להשמע ילדה קטנה ומטומטמת אבל שום דבר לא יוצא לי במציאות המסריחה הזאת שאני חושבת שהוא אחד האנשים החכמים היחידים שנשארו כאן שאני אוהבת ומעריכה אותו הרבה מעבר לזה לומר לו שמצטערת, שזה לא היה אמור להיות ככה. כבר שנתיים שרציתי לכתוב לו מכתב בסוף יצאה לי עבודה שטחית, ביוגרפיה וציטוטים. הכתיבה, הנושאים, הדרך חשיבה, מה עבר עליו, הכל. הרגשות שלי, מכניס אותי לדיכאון ומוציא כל כך מהר, רציתי לדבר על יהונתן כבנאדם, אמן מוכשר שכותב בדיוק את אני רציתי לבקש סליחה. "איזה ילדה מוצלחת יש לנו, מקבלת נשיקה מיהונתן גפן" אבא ואמא חייכו הוא נישק לי את המצח אחרת... אני רציתי לבכות ולהגיד שמצטערת, שזה בכלל היה צריך להיות נתתי לו העתק של העבודה ואז הוא הסתכל עליי וחיבק אותי. באדישות מבלי להסתכל עליי. כשראיתי אותו ביקשתי ממנו לחתום לי על כמה ספרים, הוא חתם שבועיים אח"כ היה שבוע הספר, נסעתי לכיכר כי ידעתי שיהיה שם. 001. לבסוף העבודה שוכתבה והפכה למזוייפת, הרבה