ובמקומה דמעות אינספור אמצא. שוטף הוא ממני כל זכר של אהבה, מעיין עצום של ביקורת שאת ליבי קורע  ועמוק עמוק מתהום תוככי נובע, אכנס אל עצמי, עם דמעה מודחקת. אצא לאדמת פרא לא מוכרת, כל שנותר לי הוא למצוא סיבה. וכמו שאר האומללים חסרי האהבה, עם דמעה מודחקת בפינה נשארתי. ומאותו משחק שובה לב הורחקתי, מאוהבים אחד בשני עד מעל לראשם, ונדמה שמסביב כל אנשי העולם עם דמעה מודחקת מהרהר במר גורלי. עגמומי ובודד נמצא אנכי, שכינת מאויי עוד לא טרחה להופיע.