אבל ברגע אחד - נמחק כולנו. כולם קיימים. חיים, בנשמתם. ועד אותו רגע שיבוא, נמחה. נמחק. ואז פתאום, ברגע אחד, ונשאל אחד את השני - איך? עד שלבסוף ניוותר אתה ואני ועוד אחד ועוד אחד. וכל יום, עוד אחד. לא הייתה קיימת ולא מובארת. שסיבת מותם לא הייתה מוצדקת. אנשים שמותם היה לשווא. של כולם, של אותם. לא נשכח, לא נמחה זכרם.