מר מלירו בקוצר רוח איתך." כי היא לא הייתה קיימת בו מן הסתם. "רציתי לבקש ממנה פגישה שהייתה קיימת בו. "אני עיכבתי אותה," אמר מקס בהפגנת נדיבות שאנג'ל לא ידעה כמעט נאבקה בו "אני -" אנג'ל הביטה בו. זועפת על כך שהוא משפיל אותה בפני זה שהיא באותו הטון "למה לא נכנסת למכונית?" "ההרגשה היא כלל לא הדדית לצערך." אמר האב בקור ופנה אל אנג'ל חנפן. חנפן לקקן מגעיל... להכיר אותך לבסוף." "מר מלירו?" הוא שאל, חיוך מנומס על פניו. "אני כל כך שמח שאנג'ל חייבת את עזרתו של אבא שלה. הבעתו של מקס למרבה הפלא הייתה שבעת רצון. כמובן. הריי הוכיח ביציבות על האדמה. במקום בו הונחו אצבעותיו. אנג'ל חשה שהיא אט אט חוזרת לעמוד מקס הסיר את ידו מפרק ידה של אנג'ל. סימנים כחולים הופיעו הפתעה, אכזבה והקלה. " - מהבת שלי" קפוא מקפוא מאחוריהם. אנג'ל נאנחה אנחה שהיו מעורבים בה "האם תואיל בטובך להוריד את היד שלך -" נשמע קול קפוא, יותר "מקס...." היא החלה להרגיש את הזעם עוטף אותה. משהו אסור?" "למה...?" היא שאל וחיוכו המלגלג התרחב "את מתכוונת לעשות אותנו בו" "לא פה..." היא סיננה, פניה קרות מאוד "נלך למקום שלא יראו ההומה הזה? צריכה