נכתב ב-011002. אמיתיים מהסיבה שאזלו לי השמות של אנשים בדויים. למי שמכיר אותי אישית: לשמות בסיפור אין משמעות, והם של אנשים רונן, סיפור מעולה דרך אגב. הסיפור נכתב בעקבות השראה שקיבלתי מ-חיים הוא שמן של ארז מספר הערות: לגופה של עידית בריקודי הסלואו, הם נהנו מאוד. לרקוד, ולמרות שעומר בקושי הצליח לכרוך את ידיו הרזות מסביב לצאת. ועומר, שמההלם בקושי יכל לדבר פלט מייד כן. והם יצאו הימים של י"א, באה אליו עידית, הילדה השמנמנה, והזמינה אותו עדיין טרי בזכרונו, וכל פעם הוא השתפן. ולמרבה הפתעתו, באחד עידית, והיא הייתה מעט שמנמנה. אבל הזכרון הכואב משירה היה ובי"א, הגיעה עוד ילדה לכיתה שעומר שם עליה את העין. קראו לה לחלוטין. וככה עברה כיתה י', שמלבד האכזבה עם שירה הייתה ממוצעת "אין מה לעשות, וככה זה" סינן לעצמו. להשמין. לאחר הניסיון הכואב )פיזית( הזה עומר החליט לוותר לנסות הטבעת. האלה בפעם אחת, יגרום לסתימה באסלה בנוסף לכאבים נוראיים בפי כמה הוא יתאכזב כשהוא יגיע הביתה, יוציא את כל שלושת הארוחות הוא הלך הביתה בתחושה שהוא עשה את זה. הוא השמין. הוא לא ידע כל הדרך הביתה, באיטיות, עדיין קשה לו ללכת מכל