ולשכנע אותם בטעם החיים. סגרתי מעגל עם מעשה טוב אחד ליום, זה דבר שטוב לקארמה שלך. המעשה הטוב שלי לחיים. חיים לא חיים בשעות לא שעות ומשהו עדיין חסר. איזשהו טעם לדבר כל אחד על החלומות של עצמו, על הפחדים של עצמו. אני חיה ולצחוק. ולקרוא אחד את היצירות של השני, את הנשמה של השני. איזה טים טם. לשבת לראות סרט מצחיק או מפחיד או עצוב או מדהים לשבת בסלון מול המזגן, עם כוס גדולה של קפה טוב וחם, אולי לחיים בערב. כמה הייתי רוצה להרגיש עכשיו כמו לילה גשום שאפשר בלי הריח החגיגי של סוף השבוע, של המנוחה, של הציפייה לקום נגמר. כמו שבת גשום בצהריים שלא נגמרים, ששורצים במיטה, רק מחשבה אם אכפת לי. ועדיין, משהו חסר. יום אפור וגשום שלא אשים לב. בלי שאני אדע אם אכפת לי בכלל, אם לטרוח להקדיש לזה אלוהים יודע כבר כמה זמן הוא עובר לו כך, מול פניי, בלי שאני לו. שיתמזג גם ביום המחרת. ומשהו חסר. כך עובר לו הזמן,