שלי. בלב נפעם עקבתי אחריה השני. שיכורת כוח הייתה. ואני, שנפשי יצאה אליה, התבוננתי איך יתרון זה עד תומו. היא רצה על פני הלוח, מכה בחיילי אחד אחרי היא שעטה קדימה לעבר הממלכה שלי. מודעת ליתרונה עליי, ניצלה כוחות הנפש לעצור אותה. החולשה שלי. אך מהרגע שנתן למלכה שלו לפרוץ קדימה- לא היו לי למלך שלה, ואני הייתי שבוי בקסמה. יריבי עוד לא ידע על נקודת מובהקת. אך המלכה ארבה לי מצדו השני של הלוח. היא נותרה נאמנה זמן, הובלתי בשני חיילים ובסוס, ולכאורה הייתי בעמדת יתרון כנגד יריבים חזקים וטובים, ומחשבתי הייתה בהירה. לאחר פרק מהנקודה בה הסיג את המלכה, הפך המשחק לשקול. ניסיון רב היה לי מלכודת שאינו מבין. לאחור. אולי חש שמשהו אינו כשורה. אולי חשב שאני טומן לו יכולה להכותו בקלות. ואז קרה משהו מפתיע: יריבי הסיג את מלכתו היה זה צעד חסר הגיון כיוון שהחייל היה חשוף לגמרי. היא הייתה קידמתי את אחד מחיילי באופן כזה שהוא איים על המלכה של היריב. נעלם משך אותי פנימה. אי שם במוחי הדהד הקול המוכר שקרא להתרחק ולהיזהר. אך כוח המשחק. וכך נהגתי גם אני. אך עתה, נדמה היה, שנמשכתי לסכנה. "שומר נפשו ירחק מהן"- כך אמר לי