אולי שם היא תמצא את עצמה. אולי שם תמצא את התשובה לכל השאלות ששאלה מאז אותה שנה נוראה. כמוה. היא מתחילה לשקוע בתוך החלומות המקום החם היחידי שנותר לילדה היא הפסידה למרות כל המאמצים שהיא השקיעה בחיים. מתיישבת על הספסל, עוצמת עיניים, שום דבר כבר לא יציל אותה חושבת לעצמה ... את עצמה, ואין מענה בקו השני, "לא האמנתי שאני אגיע לזה" היא המקשים המלוכלכים, "איפה איבדת את עצמך עכשיו..." היא שואלת היא מגיעה לטלפון, מוציאה את הכרטיס נוגעת באצבעותיה הקרות על עכשיו בתוך מיטה חמה  לדעת שחזרתי לעצמי..." היא מדברת לעצמה. עכשיו....יש בי את הרצון אבל הכוח נעלם....אני רוצה רק להירדם שלא מוותרת עלי ...הייתי עושה הכל לצאת מעולם שאני חייה בו פנימיים חולים...זה לא האושר שאני בורחת ממנו, זאת הבדידות שהלא התממשו, אני זאת כבר לא אני, אין בתוכי כלום חוץ מאברים "איבדתי הכל, בזבזתי את כל הילדות שהייתה לי על משחקי מבוגרים טלפון ציבורי. היא קמה מחייכת חיוך קצר, עונה שכן וממשיכה בדרכה בחיפוש אחר בסדר. לידה וחלון הרכב יורד...ראש מציץ מבעד לפתח ושואל אם היא חבורת אנשים עוברת לידה, והקולות מהדהדים בראשה. מכונית עוצרת את