מחלל שבת אני, כבוד הרב, וכבר הזכרתי זאת במכתבי המקורי אליך. הרבה, הרבה מאוד, מהחולשות האנושיות לא פסחו עלי... אין צורך לפרטם, אלוהים יודע אותם. עם זאת, כבוד הרב, ברצוני לציין שאני עם שתי הרגליים על האדמה. מציאותי אני. לא הייתי מרשה לעצמי בשום פנים לרשום את מה שכתבתי לעיל ובחומר המצורף - אם לא היו קורים "דברים מוחשיים" שהם מעבר להבנתי, מעבר לקיומי כאדם חושב ומחושב. התייחסתי לחלק מ"הדברים" האלה באחד המסמכים הנלווים, והאמן לי - לא היה לי קל. כי אני יודע מה משקלם מזווית מסוימת שאני מאוד מודע לה, ומאידך אני יודע את משקלם האמיתי. מתחיל להבין את משקלם האמיתי. מנסה, ואני מרגיש שאני רק בתחילת הדרך. אני מקבל שיעורים פרטיים, כבוד הרב, בצורה מאוד מתוחכמת, מאוד יפה, עדינה, והכי מתחשבת... לקח לי בכתיבת המכתב המקורי אליך בן ארבעים ואחד העמודים, לקח בדיוק את אותו הזמן להעברתו מטיוטה אל דפים לבנים ויפים. קצב הכתיבה שלי, גם אם הוא איטי ביותר, לא מסתדר עם קצב המחשבה. ניסוח המכתב, על כל מונחיו והיבטיו, השתלשלות המחשבות והקשר ביניהם... כפי שאני מכיר את עצמי, כבוד הרב, בשביל לכתוב את ראשי הפרקים של המכתב