הזמן רץ וכאילו הייתי שם רק 5 דקות וכבר הגיע כמה זמן אבל בחוץ התחילה להחשיך שנינו הסתכלנו על השקיעה זה וגם אני לא ידעתי מה להגיד גם ככה. ישבנו בשקט אני לא יודע היא אמרה 'הי' עניתי והתיישבתי לידה  היא הסתכלה עלי ושתקה נראתה רזה וקטנה יותר, היא הסתכלה עלי בעיניים עייפות 'הי' פעם אלא פגיעה ושבירה הפנים שלה היו לבנות וחסרות צבע היא פתחתי את דלת החדר שלה, היא נראתה שונה היא לא נראתה חזקה כמו אמר לי קול בפנים. לעצמי בקול ונעצרתי ליד הדלת עמדתי שם כמה שניות 'אתה חייב' שלי ויצא בוכה גם ואז הגיע תורי להיכנס 'אני לא יכול' אמרתי נכנסו ראשונים וכעבור כמה דקות יצאו בוכים אחר כך נכנס חבר להיכנס אליה?' שאלתי 'כן אבל אחד אחד' אמרה האחות ההורים שלה מסוגלת להתמודד איתו יותר היא עייפה באמת שניסינו הכול' 'אפשר הרופא 'כן זה היה נראה ככה אבל הוא חזר ובעוצמה גדולה היא לא מצטער' 'אבל מה קרה? אמרתם שהגוש כמעט נעלם' שאל חבר שלי את שלה את הרופא 'אני מצטער אבל היא לא תחיה עד הלילה, אני באמת הרופא עם האחות 'מה קרה? היא מרגישה יותר טוב?' שאלו ההורים הספה הזמן זחל והרגשתי שאני לא יכול יותר כעבור שעתים יצא היא הייתה