השיער שלי מתבדר ברוח, אני הם גם רוצים להתנשק אתי תמורת 5 שקלים. שורקים, ולפעממים מקללים, לפעמים הם קוראים לי "זונה" לפעמים בדיוק כמו הגברים, רק במבט יותר נבוך ומגושם. לפעמים הם חולפת ע"פ המגרש - ששם יושבים כל הבנים המטופשים שבוהים בי ומעשנים, ומסתכלים עליי, דופקים אותי בדמיון שלהם  ואח"כ אני יוצאת ועושה עיניים לכל הגברים המשועממים שיושבים על הספסלים חצאית מתנפנפת ורגליים יחפות. גופייה דקה ואוורירית, אני יפה ואני לא שמה על אף אחד, אני יוצאת החוצה מהבית שלי עם אבל אני באמת יפה. שיער אדמוני גולש, עיניים ירוקות, אני לא מתכוונת להשוויץ, ומורדת. וגדלתי להיות נערה משועממת ויפה, נחשקת ונזקקת, מעצבנת פראית  שמעדיפה ללכת לקטוף כלניות מאשר ללכת לבית ספר. כן, אני זוכרת את ימי הילדות המאושרים שלי פה, מין ילדת טבע זה עוד כלב , ועוד אמא עם 2 ילדים שקיפצו לפניה. קיוותי למצוא משהו מעניין, אבל הדבר היחיד שראיתי מתקרב אליי מסתתרים סיפורים מאוד מאוד מלוכלכים... ונוצצים מעבר לאופק להטעות אתכם  כי מאחורי כל הפנטזיה היפה אל תתנו לנוף הזה של שדות, הרים, ומדברות צהבהבים משתפלים כפר? אפשר לקרוא לזה המקום הקטן