נבלעת אל מול האופק השחור, מביטה בעיניך ושוב יודעת כי נפש אדם יקר נרצחה כעת. הצצה קצרה בעיניך ועדיין - סודך המרתק נפלא מתבונתי. נדמתי בחצר ביתך ושוב חוזר התו שניגנת בנשמתי, ושוב חוזרת ההבנה כי סודך שמור מפניי, ונראה כעת כי לעולם לא ייפתח הוא מולי, ולעולם תידום נפשי בתוכך.