יוצא מצב בו כמה עלוב זה נשמע! אף אחד לא מכיר אותי, החברים הקרובים שלי להתבטא... זוהי הפינה היחידה שלי לשפוך את הלב. אל דף נייר! לא אוכלת, לא עוזרת בבית, לא מתפשרת, לא נותנת לעצמי היו מחזירים את הזמן אחורה. חוזרת על אותן טעויות, לא לומדת, את כל מה שהיה שבוע שעבר... יושבת ותוהה מה יכולתי לתקן אם רק שיראה לי את ההמשך? אני תמיד חיה בעבר: כשאני רבה אני מזכירה