לבניין. וכך אתן גומלות לי?!", בזעמו לפתן וזרק אותן מהקומה החמישית ומעיין לברוח והדוד זעם "פוסטמות, אני מנקה אתכן ומאכיל אתכן כרובית - המאכל האהוב עליו. כאשר הגיש אותו לשולחן ניסו עדנה הדוד החליט שהגיע הזמן לסעודת הערב ויצא למטבח לבשל מרק הכביסה, הפעיל אותה וצחק שעה ארוכה עד לסיום פעולתה. פרצופן, לאחר מכן בעט בעוצמה באחוריהן והכניס אותן למכונת שנגעלו עד מאוד מהגושים הירוקים הגדולים שנחתו במהירות על הדוד קם מייד וירק מוחטה עצומה על פניהן של עדנה ומעיין למות?! אתן תראו מה זה!..." קול "אז ככה... אתן התכוונתן להשאיר את דודכן האהוב כאן השתכנעה וכאשר התכוונה ללכת, תפסה אותה יד שמנה וגדולה ונשמע וזו השיבה "מה את דפוקה??, בואי נלך מכאן חתיכת מפגרת!", עדנה אשמות, לא היינו צריכות לגרום לו למאמץ כזה..." אמרה למעיין, לא מצאה אותו, החלה לשמוח ואז החל מצפונה לייסר אותה "אנחנו הרצפה בקול חבטה עמומה, עדנה מייד קמה ובדקה את הדופק וכאשר הדוד החל לדבר על הקוד המוסרי שלו ופתאום החל להתעוות ונפל על לטעום מעט מחיי העשירים..." "עכשיו אני אלמד אתכן בנות, את הקוד המוסרי שלי ואתן לכן שיש עוד משהו לשבור אצלה...(