לו. לא הייתי בעמדה טובה. רק חיכיתי שייגמר כבר.  אבל הזדקפתי ואפילו חייכתי קצת כדי להראות שאני אחד שיודע להפנים ביקורת בונה. בהמשך הטיול לא העזתי להסתכל בעיניים למי משלושת הבחורות שמצאו חן בעיני. אפילו שהכול היה לי עדיין מעורפל בראש, ולא בדיוק זכרתי מי הייתה בסדנה ומי לא. כשחזרתי לארץ חשבתי אולי להתלונן לעופר או באיגוד המאמנים, אם יש דבר כזה. בסוף ויתרתי, גם כי הייתה לי תקופה מטורפת בעבודה, וגם כי נזכרתי שכולם בסדנה צחקו. אם לאף אחד זה לא נראה כזה סיפור, כנראה שהבעיה היא אצלי שאני עדיין רגיש כל כך למרות כל ה והטיפולים. אחרת השיטה שלו הייתה עובדת גם עלי. זה בטוח. חמש שנים אחרי, אני שוכב על המיטה במלון באילת ואסי מתכונן לרדת לסדנה של עמי. הצצה חטופה מהחלון, אולי במקרה הסבתא חזרה לבריכה, והוא לוקח את הכרטיס מגנטי מהשידה וממהר לאולם ההרצאות. גם בסוף שבוע הקודם באילת לפני שנה לא הייתי באף סדנא, אפילו שאז עמי היה רק חלק מצוות של חמישה מאמנים, שכל אחד מהם עבד עם קבוצה קטנה. זה עדיין סיכוי של 20 אחוז להיתקל בו. מבחוץ נשמעות הטחות דלת ונקישות עקבים של בחורות, מבושמות ומאופרות מן הסתם, שיוצאות