כשאמרתי לו, "גיורא, לפחות תשתה כוס מים, בוא, את הראש שלו מהבר, אבל הוא המשיך והמשיך והמשיך ולא הסכים בוקר הוא ביקש את כל הבקבוק וגמר אותו. הוא בקושי יכל להרים היקרות וביקש וודקה, כפול. ידעתי שמשהו רע קרה. בשתיים לפנות היום כשהוא הגיע הוא ויתר על השוטים ועל כוסיות הוויסקי גיורא באמת ובתמים מאמין שהוא לא נועד להיות בן אדם. הבר אני קוראת לו גיורא התנין. רואים עליו שזה משמח אותו. שהוא תל אביבי משוגע עם נפש מיוסרת, אבל תמיד כשהוא מתיישב על קרוקודיל. הוא אומר שבגלל זה אף אחד לא מתעסק איתו. אני יודעת גיורא אומר שיש לו נשיכה בעוצמה של 052 קילוגרמים, כמו תקני את דמעות התנין שלי, אני בסך הכל חיה טורפת כמו כולם". אומר שלא אוכל להאמין גם בך". הוא אומר לי, "אל תאמיני, אל לי, "אל תתני אמון באף אחד" ואני עניתי לו, "אבל גיורא, זה כמו תמיד. אבל אתמול הוא התחיל לבכות בכוסית החמישית והוא אמר לטעום, הוא פשוט זורק אותו פנימה לגרון ומבקש את המנה השנייה. קצב, אבל הוא אפילו לא טורח להעביר את האלכוהול בפה שלו, חיים" ומחליק את השוט פנימה, שנינו עושים את זה בדיוק באותו כוסית, גיורא ואני צועקים, "לחיים!" וגיורא