לעולם בו ישנם רק אני ואתה. ונודדת לאט עם חוט מחשבה ועל סוף העולם על אדמה עתיקה היא מקשיבה לאותו סיפור הרפתקאה ושוב אותו ניסיון להחזיק לה את היד המבט המתנצל שמגיע מיד ואותן צעקות שמשחיטות את הלב הכעס שנתפס בך ואיננו עוזב והטעם שהיא מדמיינת על שפתה החיוך שאוחז בה לפני השינה ופורט על גיטרה עם שניים עשר מיתרים הקול שלך שר לה את אותן המילים לאהבה ומתחננת אליך היא שורדת עוד יום תחת מגע ידך ועיניה קוראות את מחשבתך היא מוצאת לה דרך להקשיב אל ליבך מנסה להתגונן והיא מילות הסליחה שלך מחלחלות אליה והשיר היפה שהקדשת לה מתנגן