הסיגריות... בשביל הצחוקים... וקצת בשביל ללמוד. בשביל ההפסקה. עשן אני כבר שם אולי אני אפילו אכנס לאיזה שיעור או שתיים, סתם לפעמים אני אלך הביתה. אולי אפילו לבית ספר להגיד שלום. ואם משתזפת... ואם לא אילת, אז בטוח ניצנים. החוף פה, קרוב.  גולשת, חושבת, באיזו יאכטה... ואם לא הודו, אז מינימום אילת. ישנה באיזו אכסניה, ממלצרת אז לפחות הייתי עוברת להודו. מטיילת, סביר להניח שגם מעשנת... גרה שם על החוף, פוגשת אנשים מעניינים...  ואם לא לאוסטרליה, הלימודים מאחורה  וטסה לארץ רחוקה, קרוב לוודאי שלאוסטרליה, הייתי יכולה, הייתי עפה מפה כל כך מהר. הייתי עוזבת את לי עוד שלושה שיעורים וגם ככה אין לי איך לחזור הביתה. אם מה השאיר אותו שם? אני למשל, אני הייתי מתה להסתלק, אבל נשארו אחרונות. אבל הוא נשאר לו על השיח. תברח מכאן, צעקתי לו בפנים, זה לא מקום אידיאלי לשעות העכורה. בחר לבלות כאן, בבית הספר שלנו. בין עשן הסיגריות לאווירה הפרפר הכתום בטח כבר גוסס. הוא עוד מעט ימות ואת סוף חייו הוא יום אחד. כתום על אחד מהשיחים. בדיוק שבוע שעבר למדנו שפרפרים חיים רק המורה, להעתיק שיעורים ולקטר שהם רוצים הביתה, קלטתי פרפר