גדולות ויפות כמו לך. גם את היית שמנמונת כשהיית בגיל שלה ותסתכלי על עצמך עכשיו, כבר ממש חתיכה." זה היה חסר תוחלת. עוד לא הייתי חתיכה ואורלי כבר לא היתה תינוקת. אמא אמרה תמיד "כשאת היית בגיל שלה..." וגם "יש ביניכן כמעט שלוש שנים...", והמשפטים האלה נטחנו חזור והטחן, אבל למרות שמדבריה של אמא אפשר היה להבין אחרת, הרי שהייתי גדולה מאחותי רק בשנה וחמישה חודשים.  טרם מלאו לי שמונה אז, התחלתי ללמוד בכיתה ג'. אורלי היתה בת שש וחצי והתחילה את שנתה השלישית בגן חובה. אהובה הגננת הפצירה באמא להשאיר את אורלי עוד שנה בגן, למרות שהיתה בין הגדולים בשנתון שלה, כדי שתבשיל עוד שנה בגן. גם המורה שלומית הנערצת הביעה את דעתה, וכנגד שני מאורות אלה נכנעה אמא כמעט מיד. מלכתחילה ברור היה לה שהקרב על כבודה של אורלי נידון מראש לכישלון. בקיץ ההוא, לאחר שנסתיימו שיחות שביתת הנשק בין אמא לבין מערכת החינוך, ולאחר שקיפלה אמא את כל דגלי המלחמה (כמעט. דגל אחד טרם קופל עדיין והוא ממתין בחצי התורן לחמדה ארזי.), נמתח לפתע פער הגילים ביני לבין אורלי והועמד על "כמעט שלוש שנים" - אני היא הגדולה והמוכשרת. ומה בקשר לאורלי? -