וחיבק אותי מאחור, עוטף ומריח את שערי, "לילה טוב". "לילה טוב", בקושי הצלחתי לבטא את באותה מיטה. הוא התקרב אליי והניח את פיו בשערי מנשק את ראשי עושה את אותם דברים? מספיק אני משתגעת מזה שאני שוכבת לידו למרפק. זה העביר בי צמרמורת. לא הייתי מסוגלת לנשום. למה הוא "מה?", לחשתי בחזרה. הוא העביר את היד שלו מהכתף שלי עד "הדר?", גיא לחש. כבר הזכרתי את זה שאני אוהבת שהוא לוחש? להרגיש אותו נושם לידי. ולרצות אותו כל כך. כל זה פשוט אסור. שלו מפוזר בחדר. להריח את השמיכה שלו שנדבק בה הריח שלו. לי להיות איתו עכשיו. לישון איתו באותה מיטה. להריח את הריח אוכלת עכשיו את הלב ויודעת שאני לא יכולה לגעת בו. ובכלל אסור הוא נוגע בה ואיך היא בו. הייתי אוכלת את הלב. כמו שאני בערך אותה פנים מול פנים. למזלי הרב. הייתי מתה עם הייתי רואה איך מסתובבים בשכונה. למזלי גיא לא ראה אותי אז לא יצא לי לפגוש חבר שלו. הם כבר חודש ביחד. ראיתי אותם כבר כמה פעמיים עדיין אוהבת אותו. ועכשיו, גם יש לו חברה. הוא הכיר אותה דרך דברנו על זה יותר. עד היום אני לא יודעת אם הוא יודע שאני אותו. בכיתי קצת הוא חיבק אותי והרגיע אותי. אחרי אותו יום