         הוא מנקה אותי, מהלכלוך האישי שלי. האוויר המלוכלך הזה, האוויר המלוכלך והמסריח של העיר... אני מציתה עוד סיגריה ונושמת, נושמת הכי עמוק שאני יכולה. את העולם. הגג של הרכב נסגר לאיטו והוא מתמזג עם החושך שהחל לרדת על הוא נושק לי על הלחי ואני יוצאת חזרה אל הספסל. "עומרי," אני לוחשת לו באוזן, "כל התודה שבעולם." הזה בחיים שלי. אני מתרוממת אליו ומחבקת אותו... מה הייתי עושה בלי הבן אדם מאמין בו, עליך הוא שומר." את... בסדר יהיה איתך, אלוהים שומר עליך יפיופה. כמה שאני לא "תשמעי נועה, מאוחר לי, תראי מה השעה... כבר חמש. חייב לעלות. "לא יהיה." כבר לא יודע מה אני אומר. אח, מה יהיה איתך, מה יהיה." הוא משתתק ומסתכל בי לשנייה במבט נורא רציני ואז מחייך, "אני אני צוחקת. יש דרך..." מה ילדונת, ככה? מה קרה? התכווץ לך המוח, ככה עושים דברים?? בדיוק כמו שאת כבר עשית מליון פעם, בדיוק כמו שאני עשיתי. אבל מוכן בשבילך, לשבת להקשיב לך שעות, בדיוק כמו שאת מוכנה, הוא מסתובב אלי, "את יודעת יפה מאוד שזה לא ככה את יודעת שהכל "צודק עומרי, מה לך ולחרא שלי." מתאים." "נועה, כמה שאני אוהב אותך, כל היום וחצי הזה פשוט לא