מעצמי אך ראה יותר מדי בדרך. כבר הייתי שייכת למוזות ולנימפות, והוא מבחינתי הציל אותי לא יהיו ילדים, לא תבוא לנו הנחלה שייחלנו לה. אני מבחינתו שלנו, עד שנגמר רגע החסד. לאטה התגנבה לה הידיעה שלאלרועי ולי עלי. לשבריר שניה יצרנו יקום שהוא רק של שנינו ושל הילדים הרגשתי בטוחה, שלמה ומאושרת כשהסתכלתי עליו וראיתי שהוא מסתכל שלנו."  לשבריר שניה האמנתי לו, ראיתי את התמונה ואהבתי אותה. שאלתי אותו מי אלה. "יאיר לבן ושחר לבת - השמות של הילדים יאיר", הוא פתאום אמר "יאיר ושחר". שכב מותש על המיטה, סופג את שאירע עליה עד לפני כמה דקות. " בסדין התיישבתי על אדן החלון הרחב והדלקתי סיגריה. הוא עוד לפנות בוקר ירושלמי ערפילי היה תפאורה מושלמת לבאות. עטופה הכניעו אותנו  השתייה שלו, הדיפרסיות שלי. אותי. ידעתי אז שהפכתי עצובה מדי, ארוכה מדי. השדים של שנינו תחילת הסוף שלנו הייתה כשהוא סיפר לי שאלו השירים שמזכירים לו ללניה. דיפ פרפל. בלאק. של פרל ג'אם. שלעולם לא אהיה שוב. להשמיע את השיר הזה. באותו הרגע הייתי שלו, טוטאלית כמו קצת אחרי שער הגיא היה דחוף לו להחליף דיסק, והיה ממש חשוב לו אלרועי הקדיש לי אותו בלי לדעת