האחר נובע מקורה באותה קבלת הפנים לה זכינו בשנותינו הראשונות. התרגלנו כל ימינו, בחיפוש נואש אחריה.  חלקה של ההתנייה החזקה הזו אבל אנחנו כבר הותננו, חותם האהבה הוטבע בנו ואנו נעים ונדים בכוחות עצמו, בעולם נעדר אהבה. שהוא תמים, רך וחסר ישע, כדי שיגדל ויוכל להגיע לתיפקוד עצמאי את האמת? שבעצם אהבה היא מצרך שהטבע מצייד בו את כל מה ומי נבין, אם רק נהיה בסדר - האהבה מחכה לנו. למה לא מספרים לנו ש'החיים מלאים אהבה, שאי אפשר בלי אהבה, שאהבה עוזרת לכל, לו קצת את הזקן.  מדוע, אם כן, מאכילים אותנו בקישקושים האלה, שיהיה מבסוט אם הנכד בא ביום שבת, קופץ לו על הברכיים ומורט רסיסים פעוטים של נוחם בשגרת יומו, ואהבה? הס, הס מלהזכיר, זקן, אדם בן שמונים, "מה יש לו בחייו"? אדם בן שמונים יש לו המסע אל הגלמודיות. זה גורלנו, של כולנו, כך נגזר עלינו. אדם כאמור, טיבעו של מסלול חיינו, שהוא משרטט רק מפה אחת, מפת במצוקה, אתה חוטא? האמן באלוהים והוא יתן לך אהבה מושלמת. אך, הוליוודיים, גם הדתות, מתוות  מסלול ההפוך למסלול החיים: אתה וייאוש ולסיים בקשת בענן, סינדרום סינדרלה. ולא רק סרטים שהדרך יכולה להיות הפוכה לגמרי