חזק באגרופו ורץ למעלה, חזרה הוא קרע בבהילות את העטיפה החומה המוכתמת בדם, ושלף מחובה תיבת הדואר. תבנית השם - אמי. הוא נעל את נעלי הבית שלו וירד לבדוק את הפזורים בדירה, שכעת נראה כאילו החלו נאספים ומתאגדים בתוך שערה השפוך על הכר של הראש. הוא הביט סביב בכל חלקי הגוף כאילו. תודה על המאמץ. להתראות." הוא ניתק את הטלפון והביט על "כן, לעזאזל. כן. אני בטוח. הכל בסדר עכשיו. המצאתי הכל, - אולי זה ארגון והכל." "אתה בטוח?" שאל השוטר. "לא, לא. אנחנו צריכים לתפוס את ה תמיד'. אמר. הוא חשב, 'אני רק עובד על מישהו בטלפון'. הוא חשב, 'כמו "זה הפסיק. הם כבר לא שולחים לי. זה בסדר. זה נגמר." הוא   "מה?" אמר השוטר. הוא הרגיש חכם. "לא צריך," אמר אדוארד. "בעצם לא צריך. זה הפסיק." הוא אמר. שבת, ככה. יום שבת נעשה את זה." "מה?" אמר הפקח. "לא. עוד לא עשינו את זה. אני חושב יום   "עוד לא עשיתם את זה?" הוא אמר. הוא לא ידע מה להגיד.   אדוארד שפשף את העיניים. הוא חשב מה לעשות. זהו. נעצור את המטרד ואתה תפסיק לקבל בדואר איברים." שאמרת, ואז נפשוט על הכתובת הכתובה על המעטפות שקיבלת, ונו - "זהו, אז פשוט מאוד - נסתכל על כתובת