ראשו המקריח ומציצה בספרון הקטן שמחזיק. -  איך אתם מוצאים אותם? -  את זה קשה לי לומר עכשיו. (הוא לוחש) -  מכל הארץ? מכל העולם? -  כרגע רק בתל אביב.  -  כרגע? מה בתכנית? -  מייד כשנאסוף מספיק נתונים - נמשיך. -  ומה כבר ידוע לך? גם אני כבר לוחשת עכשיו, בינתיים עוזב אביב, עורך הדין, את החדר הסמוך, עומד וממתין למעלית משים עצמו כאילו לא הבחין בנו. ברור לו שהיא לא תחזור, ושהמשחק הזה נגמר. דלת המעלית נפתחת והוא נבלע בתוכה. -  עצרנו כ-200 אנשים, מגיל 18 ועד 73. -  אבל הם היו מוכנים. -  בדרכם שלהם. -  כמה שוטרים יודעים על הפרויקט? -  שלושה ואנוכי. -  כמה שוטרים בצוות? -  כנ"ל. -  כמה שוטרות בצוות? -  אחת. -  משקיעים הרבה בשושו? -  לא משקיעים בכלל, הפרויקט לא מוגדר כסודי. הכל גלוי ואין שאלות. -  אין שאלות? -  את ראשונה. ואז הוא נפתח, והראה לי תמונה של שלט תלוי על גדר. בשלט היה כתוב: "עורך דין יקר, אתה מוזמן לסור לתחנת המשטרה הסמוכה בהקדם האפשרי, אם ניתן, נא גש בצירוף מסמכים, רצוי רלוונטיים" לא תמיד אני מתחבר להומור הזה של שני הג'ינג'ים, 50% מאוכלוסיית הצוות, רואים עצמם באופן קולקטיבי אחראים על