אי-אפשר לחיות בלי חברה. הוא חגג את מותו שלו. אותו לחלוטין מהעולם הזה שהתאכזר אליו כל-כך בחייו ולכן גם בקרבתו הנפשית ונשמרו ככל האפשר מקרבתו הפיזית. מותו שחרר אומלל- נלחם בכל החברה ולכן נשאר בודד ואנשים לא הסתובבו כל חייו מאז השיגעון שתקף אותו כמו מגיפה בעבר הרחוק, הוא היה אותו בחייו מאותה תקופה רחוקה שבה הוא השתגע. לוויה גם לא הייתה נחוצה  מותו היה לחגיגה, לו ולכל הסובבים לוויה לא הייתה לסמוראי, כי הוא היה בודד וללא איש בחייו. אבל נשקו שלו לביוב ונשבע שלעולם לא ישתמש יותר בנשק. בליווי חייו את גופו וטיפטף לאיטו לביוב  האיש הפשוט זרק את עבר עליו מכבש טועה ואת השלולית האדומה של נוזל החיים שעזב וכשראה את חלקי הגוף של קורבנו מפוזרים בשולי הכביש- כאילו למעלה  האיש הפשוט, לא ידע אפילו את חומרת הנזק שנשקו עושה לבסוף מהצד השני של ליבו לאחר שעשה מסע שלם מהבטן התחתונה היה כדור דום-דום שפגע בבטנו וערבל לו את כל הגוף, הוא יצא ואז הגיע סופו השמח- איש פשוט, ירה בו מפחד וחיסל אותו- זה שגזרו עליו. שהכניסה אותו למקום המזוויע ההוא  כולם אשמים בגזר הדין האיום בעיניו חפים מפשע, עכשיו היו אשמים כמו כולם-