הנהג, מתעלם מהפחד קהל שלי וגם מזה שבמושב הראשון, ממש צמוד למיקרופון, ישב אדון עמי שבן. " שמי נדב קלמן, רווק בן 40 מכפר סבא. אני עובד מהבית כעצמאי בתחום המחשבים. אוהב פאבים וסרטים טובים. מחפש מישהי נחמדה עד 38, וזהו פחות או יותר". קצר, אבל עברתי את זה לא רע איכשהו. נשמתי לרווחה וכבר חיפשתי בעיניים למי להעביר את החבילה, אבל אז מסיבה לא ברורה החזרתי את היד למיקרופון והמשכתי. " ועכשיו נעבור לחלק האמיתי. אני לא באמת מחפש קשר זוגי. בשלב הזה של החיים אני אסתפק בנשימה שקטה וסדירה. את רוב הזמן שאני לא מול המחשב אני מבלה בסיבובים בסלון וברעידות ופרכוסים קלים. אני מוגבל חברתית, מתעב סמול-טוקס, ארוחות משפחתיות, ומשפחות באופן כללי. חלק גדול מהפסיכולוגים בארץ לא היה מתקשה להצביע עלי במסדר זיהוי. הפרוזאק טיפה עוזר לפעמים, אבל גם גורם לי לפצעים גדולים ומוגלתיים בכל הגוף, למי שתזכה לראות אותי ללא בגדים אי פעם. המוח שלי מחורר מחרדות, ואני פוחד מהמוות כל יום מחדש. מהחיים אני פוחד עוד יותר. אני לא באמת אוהב לבלות, אני רק עושה את עצמי נחמד לפעמים, ובדמיון כבר הספקתי להרוג חלק מכם. לגבי היתר- סבלנות, סוף