לו הייתי פרש הרוכב בגאון על גב סוס אצילי, סוס רב כח ואון, בצדי הדרכים תעמודנה נשים, ותשלחנה פרחים בחיוך ובשיר. אך אני רץ, אני תמיד רק רץ, כי כך נגזר על עולמי וכך נחרץ, מן החזית אני מביא בשורות איוב לעורף, והד רגלי על הכבישים גורם לכם צמרמורת. לא יקבלוני בשמחה, רק אבל וקללה, ואך יראו אותי בעיר - תפרוץ היללה. על הדלתות אני מקיש כמכונה - מביא לאם מוכת יגון את כתונת בנה. לו הייתי פרש הגומא מרחקים, על גב סוס נהדר אתרומם לשחקים, ואביא למתים השוכנים במרומים את דמעות הפרחים מעיני היתומים. אך אני רץ, אני תמיד רק רץ, ומבשר על כי המוות שוב פרץ. פני קרות וחתומות כמסכה של קרח, מניח על השיש חלוקים ופרח. עתים צורחת אם - ילדי ! עתים זועק האב. אבל אני ממשיך לרוץ כרובוט מטורף. משדה הקרב אשא רק פחד ואימה, לרוץ, לרוץ, לרוץ, לרוץ כל עוד תחיה המלחמה.