'למה, מה הבעיה?' קולו של האב תוקפני. 'הייתי רוצה שתיקחו את הילד לבדיקה' אומרת ילנה לבסוף. ואז שקט. למטה ופוגע במרצפות בקרקוש. צורמים, ילנה מביאה רעשן צבעוני ומגישה לו ליד, הרעשן צונח עידית קוראת לו, נוקשת בלשונה ומשמיעה קולות רכים וקולות עמית שוכב על השמיכה. וילנה מיישרת. מסגרת מוגבהת, האם ממהרת ופורשת שוב ביד אחת שמיכה על השולחן 'תשכיבי את עמית פה, בבקשה' עידית מצביעה על שולחן עץ עם 'עמית'. שואלת. 'עוד כמה דקות' אומרת עידית. 'איך קוראים לחמוד הזה?' היא 'אפשר ללכת?' שואלת האם. צד ומכתיף אותו, מוכן לצאת. עמית לבוש לגמרי, האב תוחב את השמיכה הנוספת והחיתול לתוך תיק ומצטרפת אליה בחזרה אל הגרשונים. ילנה קמה וניגשת לעידית, לוחשת לה משהו באוזן ועידית מהנהנת פלסטיק שקופות. לענות, שולחת אותן לשירותים הקטנים שמאחורי הוילון עם כוסיות וחלבון בשתן. 'אני באתי לפניה' מישהי מוחה ועידית לא טורחת פותחת את הדלת ומזמינה שתי נשים בהריון לבדיקה שגרתית, שקילה של ילנה, מחלקת אותה לשתיים ומעבירה חצי לשולחנה שלה, אחר כך עידית מניחה את השקיות בצד ומסתכלת בערמת התיקים שעל השולחן ומוסיפה בקול קצת יותר רך 'אבל טוב