המלחמה ברקע החיים, והיא עדיין עובדת. בלילה מיילדת תינוקות בבית החולים המקומי, בבוקר  עוסקת בתרגום לגרמנית, לרוסית ולצרפתית, במשרד עורכי הדין של בלינדר ובניו. שולטת בשפות כאילו נולדה למשפחה קוסמופוליטית. פעם עוד הייתה יוצאת בערבים לאספות פוליטיות, להסביר את חשיבותה ויופייה של הדת החדשה, הקומוניזם. די מהר התפקחה, גם למדה לשמור דעותיה לעצמה, התבגרה. עבודתה בחדרי הלידה מאפשרת לה להביא  מזון למשפחתה. יש שיטענו כי לכסף אין תחליף אבל הביצים, העוף, והירקות טריים שמביאות היולדות כשי צנוע למיילדת שלהם, הם מצרכים יקרי מציאות. המזון מספיק לה, לאחותה הקטנה ולאימה המבולבלת. מה לעשות סניליות אינה רק תוצר של החברה המודרנית. גם בתקופת מלחמה היא משגשגת, אולי אף מחריפה. במשרד עורכי הדין היא עובדת בעיקר על מנת לשמור על שפיותה, לתרגל מיומנויות שנדמה לה שיסייעו לה בתקופה שאחרי המלחמה. היא עדיין אופטימית, בטוחה שיום יבוא והמלחמה הארורה הזו תסתיים והחיים יחזרו למסלולם. עדיין אינה מוכרת את מטבעות הזהב האחרונים שנותרו מהארגז ההוא, שסחבו במנוסתם הקודמת. נוצרת אותם בשקית קטנה  החבויה בחזיה, אפילו לאחותה לא סיפרה.