דוד יורד מהבימה וחוזר עם בחור בן גילו. זהו יצחק אייכל. משה: קדימה, לך תביא אותו. דוד: הוא בחוץ. מחכה. משה: ודאי, ודאי. )משה קם מכיסאו(. היכן הוא? להיפגש עימו? דוד: כן. הוא נמצא עכשיו פה בברלין, וחשבתי... האם אתה פנוי משה: כן, יצחק אייכל שמו, נכון? לכתוב ביוגרפיה עליך. דוד: זוכר שסיפרתי לך על מורה צעיר שמלמד את אחיי ומעוניין משה: דוד, איזו הפתעה. במה אני יכול לעזור לך? לאחריה נכנס דוד לבדו. רואים את משה יושב בכיסאו ומעלעל בספר. נשמעת נקישה בדלת. תמונה ח לוקח נשימה עמוקה. מהטוסט. הוא הבחין במכתבו של מנדלסון. הוא קורא אותו היטב ואז אוכל את הטוסט. הוא מעיין בעיתון ולפתע הוא קופא. הוא נחנק מספר שניות ואז הוא קם מכיסאו וקורא את העיתון בעמידה בעודו המשרתת מניחה את העיתון על השולחן ועוזבת. לאפאטר עובד את רגע. לאפאטר: תודה, עדנה, שימי אותו על השולחן, אני אקרא אותו עוד המשרתת: העיתון שלך, אבי. משרתת. לאפאטר עומד בחדרו. הוא אוכל טוסט בזמן שהוא עובד. נכנסת מנחם היימן מדסאו. ראויה לרגש של חיבה וכבוד? על החתום, מר משה מנדלסון, בן רבי לצאת לקרב זה ראית פחדנות וביישנות בלבד. האם אין חולשה שכזו פומבי