ועוד מספר חברים לתוך מועדון פרטי של נשים, אך זה כמעט גרם לכך שאיבדנו איברים קריטיים מגופנו. על כך אולי אספר בפעם אחרת. בכל מקרה, אפשר לומר שלשים את רומן איתי במצב בו הייתי באותו רגע היה כמו לאכול יוגורט עם פפריקה, ועוד איזו פפריקה. -"החיים טובים, החיים טובים!", נשמע קולו של רומן מצידו השני של הקו ואחריו צחוק גדול - הוא פשוט התפקע מצחוק בלי שום סיבה. דבר זה היה נראה לי כמוזר מאוד אצל כל אדם אחר, אך ממש לא אצל רומן. קיוויתי ששיחתנו תסתכם במחווה חביבה זו של התעניינות, אך תחושה אפלה שקיננה בבטני אמרה לי משהו אחר לגמרי. -"נו, אז אתה עושה משהו בערב?", שוב נשמע קולו העליז, אחרי שצחוקו דעך. נו, ידעתי שיש סיבה לתחושה האפלה הזאת. -"אח, אתה יודע. משלימים שעות שינה. נחים קצת", עניתי בתקווה שהוא יבין שאני לא מעוניין בהצעות אחרות. -"לא עושה כלום, מה? מצוין! תשמע, שמעתי פתחו איזה מועדון חדש באיזור. אתה חייב לבוא איתי!", הוא התלהב. לא עבד. -"תשמע, זה נשמע נחמד, אבל אתה יודע, נחמד לי פה בבית, פה על המיטה... אתה יודע, אני גם לא במצב רוח ליציאות והכל", המשכתי בניסיונותיי להבהיר לו את המסר. -"עזוב אותך!