במחשבות. שוקע במצולות ונרדם. כיוונו אותי. אולי מה שאני כותב עכשיו זה לא מה שקרה. שוקע נזכר בחלום שאט אט דוהה ממוחי. לא בטוח למה כיוונתי שם ולאן ומוצא עור חשוף. עור בריא. מחפש צלקת. מחפש. והוא לא היה. מתעורר בקפיצה. בעצמותיי זיכרון של אותה הרגשה. מתסכל בקרסול. שנייה אני ארגיש יותר טוב. אבל. בהתה. לא בטוח אם היא שמעה. ואני שוכב ונרדם. שמח בליבי שעוד שתעיר אותי אם יעבור האוטובוס שלי. והיא רק הנהנה והסתכלה ואני אומר שאני רק אשכב לנוח ואומר לאישה שישבה בקצה השני אבל אני לא יודע איפה לא יודע לאן. ונראה שהאוטובוס מאחר קצת. מחכה על ספסל. נראה לי תחנה. מחכה לאוטובוס שייקח אותי לנוח. לך תנוח. אתה צריך לנוח. לך תנוח. כך הם אומרים. ואני יושב ואולי זו מדינה קטנה נורא. שנראה לו שלא והלך. הלך. חשבתי אולי מהעיתון או בטלוויזיה המשך. ולבסוף כשהלך אמרתי לו שנראה שכבר נפגשנו. אבל הוא אמר לי תמונות והעלה אסוציאציות אז המשכנו בזה עוד זמן. והיה לו האמת את כולה. האמת היא שאני מרגיש נורא. אבל הוא שמע. הראה כאילו הבין. ואני חשבתי שנחשפתי. כי איך אוכל להסביר לו את כר. שאל שאלות אשיות. אני לא זוכר שאני עניתי. אבל