שלווה משרה עלי וקולו בגוונו היחידי שוב מסתכל סביב בעיניים מנומנמות וידו מרחפת על הנייר ומתנצח עם העט רוכן על הבלוק הוא מחייך ואני אליו מתנצל מסתכל עלי בפליאה חושב מחשבות מציאותיות על בלוק שקנה הוא אוחז בעטו ביום החם המנומנם להתקרב אליה בדמיונו מנסה הוא שוקל אותן