ותשכח הכול את החיבוק של אימא, את הגשם הראשון כל מה שיהיה, זה אור מסנוור ריק את כל הקושי אתה תשכח וגם את החספוס שהוא הביא אתה תהיה תינוק וזה יבוא כמו גשם בסתיו זה יהיה כל-כך נפלא וכל-כך עצוב איך שהכול נראה שונה וחדש בלי ניסיון קודם, בלי זיכרון. המוזיקה מזיזה אותנו ימינה ושמאלה במעגלים, לכל הכיוונים אם תרימי מבט, תראי אותי בוכה ומחייך אני לא מוציא את הגרביים מהארון הם לא מלאים בכסף יש להם ריח של שושנים כי אני שושן בעצמי מוזר איך הכול מתהפך תוך שניה כדי לקחת את הארון, צריך שני ידיים הם מתגלגלים במדרגות הרחק מהגוף והראש מתגלגל איתם כמו בקרוסלה שמימית משהו אני לא מבין איך זה את הלכת, ולא חזרת, למרות מה שאמרת אבל זה לא משנה, כי את מחוקה הלכת לבלי שוב, ורק אני נשארתי באותו מקום מרים את הבלטות עד מעל הראש מכסח את צרי העין יש לי מכתבים רבים וארוכים אלייך הם נכתבים כל הזמן, הם נזרקים לפח גם אני נזרק לפח כמו כל חולי הנפש בין קליפות של קלמנטינות ושאריות שומן מקולקל הרביצו לי, בעטו בי, וציפו ממני להגיד תודה זה לא יקרה, לא בחיים האלה. חלון פתוח אל קיר שום מחשבה חופשית לא נושבת בחלונות אלו העצים