הרי - יש להם אינפקציה משלהם. אני לא מחפשת להפיל עליהם רגשות אשם כדי להקל על עצמי. שהם עשו לי. אפילו להם שהדביקו אותי באינפקציה אני לא יכולה לספר את מה אני במיטה עם הכרית והדמעות. והם תנחמותי היחידה. אדם אחר. ולהדביק אותו באינפקציה שלי?! גם אם יכולתי - אני לא בטוחה כלל שהייתי רוצה להפיל זאת על ביטוי במילים, במשפטים או אפילו חיבור. עם מי אני כבר יכולה לדבר? דברים כאלה לא ניתן להביא לידי כך אולי עדיף אחרי הכל - להיות חסום מפני הרגש המשתלט. לב אחרונות בפינה, אתה תדע שאיבדת את תחושותיך. אותם כאבים מהסוג הראשון. וכשהלב התלוש והזרוק יפעם לו פעימות מכאבים מהסוג השני, שיכולים להיות, העיקר שלא תרגיש יותר את ולא איכפת לך יותר אם תהיה מת או חיי, ולא איכפת לך עם תתפתל יותר את הכאב, את העצב, את הגעגועים. במהירות - ולזרוק אותו הכי רחוק שיכול להיות, כדי שלא תרגיש כל כך כואב שפשוט בא לך לתלוש ולהוציא אותו החוצה.