                                   בראשה פרוע השיער. העצומות הנה היחידה המסתירה את הכוונות הרוקמות עור וגידים כאשר נסגרת הדלת מאחוריה וחשכת חדר המדרגות המכתמת עיניה להסב את תשומת לבו של איש מבני הבית ופולטת מלוא הריאות רק הכניסה, מחזיקה בשולי המכנס משניי צדדיו, עוצרת בנשימתה שלא המכנסיים האדומים מטה, מדדה כפיל כבד, מגששת אל הסלון אל דלת את המטבעות השקיעה בכיסים העוברים גדותיהם ומושכים את בד מטורף. בכוח עם כל פתיחה של חדרי הלב, שוטף את הגוף כנחיל דבורים ברכיים, דמה שועט בעורקים בזרימה פרועה ומשולחת רסן, הולם דלתה את המטבעות הזהובים והכסופים אחד אחד ברעד ידיים וכיפוף חודש בחדרה, על מדף של תכלת מעוטר ענני כבשה לבנים. גמד גינה מחויך הלועס קצה מקטרת שמנמנה אשר נקבע מקומו מזה מול רעש קרעיי החרס הגוועים לרגליה אשר פסקו מללבוש צורתו של הצליחה להלום בקופת החיסכון ולשברה, לעמוד נדהמת ועיוורת אל היה הדבר שרק בניסיונה השלישי, בעיניים דבוקות דבש זהוב, בעיניים שטופות נימי דם פועמים, בעייפות גדולה מאוד. ולכן כך כך התחיל לו כל בוקר  ברפיון של המוח והשריר, בנפש מרוקנת, האסלה. ובמאבק עקשני באוויר