נעליו ופשוט נעלם בסערה מן הבית. רק זה היה חסר לו, שהקהל ימתין שוב שעה ארוכה עד שיגיע הוא עם מפתחות הבנק. למזלו, סניף הבנק היה לא רחוק מביתו במרחק של כ-200 מ'. סלומון לא הלך, הוא פשוט עשה את הדרך בריצה דמויית הליכה, כשהוא אוחז במפתחות הסניף בידו. נושף ונושף הגיע אל פתח הבנק כשמספר אנשים, אשר דייקו עד מאוד, המתינו בקוצר רוח לפתיחת דלתות הסניף. כנשוך נחש פתח את דלתות הבנק לרווחה ועכשיו יכול היה הוא לנשום לרווחה. המשימה בוצעה, אומנם באיחור של כ-10 דקות, אבל עכשיו יכול היה להרשות לעצמו להתעורר לאט לאט. בזמן שפקידי הבנק החלו לקבל קהל במרץ, פנה הוא אל מקום מושבו שליד הקופה, פתח את מגירת שולחנו והוציא משם את ערכת הגילוח שלו, אשר הייתה שם דרך קבע למקרה חירום שכזה. בינתיים, ביקש מאחד הפקידים, החדשים, אשר שאף להתקדם בתפקיד ולהגיע ביום מן הימים לכיסאו של הקופאי, להחליפו לזמן מה, ואילו הוא, סלומון, פנה אל חדר השירותים שבסניף והחל להתגלח בנחת מול המראה. אין ספק, שגם כאן הוא הרגיש ממש כמו בבית. רק לאחר שסיים להתגלח והכין לעצמו "און קפיקו" תורכי שחור אמיתי, חזר אל מקום מושבו שליד הקופה והחל את יום