Сокотра

Сокотра (араб. سُقُطْرَىٰ, Suquṭrā; сок. ساقطري, Saqaṭri) — острів на північному заході Індійського океану. Є частиною однойменного архіпелагу, разом із ним складає мухафазу Сокотра Республіки Ємен. Головне місто острова Хадібо розташоване на північному узбережжі острова. За даними перепису 2004 року на острові жило 42 442 осіб, в тому числі 8 545 осіб — у Хадібо. Етимологія Думки вчених щодо походження назви острова різняться. Одна з теорій полягає в тому, що термін Сокотра може походити від грецької назви південноаравійського племені, згаданого в сабейських та хадрамітських написах як Зу-Шакурід (s³krd). Інша теорія полягає в тому, що назва походить від арабського слова «Сукутра», що розшифровується наступним чином: сук означає «ринок», а кутра — народна форма слова «катір», що означає кров дракона (смоли від драконового дерева, якого багато росте на острові). Тобто «ринок дракової крові». Природа Острів розташований біля східного виходу Аденської затоки приблизно за 250 км від Сомалійського півострова, а також приблизно за 350 км на південь від Аравійського півострова. Довжина острова — приблизно 133 км, ширина — до 42 км. Площа острова становить 3625 км². Найвища точка Сокотри — 1505 м. Геологія Сокотра — це не вулканічний острів, що піднявся з морських глибин, як Гаваї. Це шматок давнього суперконтиненту Гондвана. Приблизно 30–40 мільйонів років тому, під час формування Аденської затоки та Червоного моря, тектонічні сили відкололи цей фрагмент від Африканської плити. Ця колосальна часова ізоляція перетворила острів на еволюційну капсулу часу. Рослини та тварини розвивалися тут у повній ізоляції від материкового світу, адаптуючись до специфічного тутешнього ландшафту та клімату. Рельєф Попри відносно невелику площу, рельєф Сокотри неймовірно різноманітний. Він включає три основні геоморфологічні зони: вузькі прибережні рівнини, вкриті білосніжним піском еолового походження (нанесеним мусонами), що формує гігантські дюни (наприклад, дюни Архер — найбільшими береговими дюнами Землі); вапнякові плато — карстові плато, що займають більшу частину острова, поцятковані глибокими каньйонами, печерами та підземними річками. гори Хаггьєр — гранітний хребет у центрі острова, що піднімається на висоту понад 1500 метрів над рівнем моря; саме ці гори затримують вологу з хмар, забезпечуючи життя всьому острову. Клімат Клімат Сокотри класифікується як тропічний семіаридний та аридний (напівпустельний і пустельний). Проте це визначення не передає всієї складності місцевої метеорологічної системи, яка повністю підпорядкована мусонним вітрам: Південно-західний мусон (червень — вересень). Острів перетворюється на зону екстремальних вітрів. Швидкість поривів може перевищувати 80–110 км/год. У цей період море стає занадто бурхливим для судноплавства, а авіасполучення майже припиняється. Вітри приносять сухість прибережним зонам, але змушують вологу конденсуватися в горах. Північно-східний мусон (жовтень — лютий). Приносить вологу, помірніші температури та основну кількість опадів, яка, втім, рідко перевищує 150–250 мм на рік на рівнинах. Як же за такої низької кількості опадів на острові процвітає багата флора? Секрет полягає в орографічних туманах. Протягом багатьох місяців гори Хаггьєр загорнуті в густі хмари та тумани. Унікальні місцеві рослини навчилися «збирати» цю вологу безпосередньо з повітря за допомогою своїх крон і стовбурів, конденсуючи її та спрямовуючи в сухий ґрунт. Рослинний і тваринний світ В глибині острова і на гірських схилах можна зустріти густі зарості здебільшого ендемічної флори і таку ж ендемічну фауну. До місцевих видів належать огіркове дерево (Dendrosicyos socotranus), одна з небагатьох деревоподібних рослин родини гарбузових, і золотокрилий в'юрок. Сокотра — батьківщина драцени кіноварно-червоної (Dracaena cinnabari-Сокотрійське драконове дерево), релікта крейдяного періоду, деревна смола якого використовується для приготування природних ліків і ладану. До ендеміків острова Сокотра належить також Zygocarpum caeruleum. У 2003 році Сокотра разом з іншими островами архіпелагу була оголошена біосферним заповідником. Історія Доісторична доба На острові Сокотра знайдено знаряддя олдувайської культури. Перші знаряддя з окремілого сланцю знайшли у жовтні 2009 року на схід та захід від Хадібо. Античність У I тисячолітті до н.е. Сокотра опинилася під владою правителів Хадрамаутського царства. Деякі дослідники, такі як професор Мухаммад Мегалломатіс, вважають, що в цей період існувала єменська регіональна морська держава, яка домінувала в районі Аравії та Африканського Рогу. У 330 році до н.е. Александр Македонський посилає загін греків для захоплення Сокотри та забезпечення доступу до кращого у світі алое. Греки витісняють з острова ідійців (ймовірно з Чери чи Пандьї), що називали острів Двіпа сукхадхара («острів блаженства») і називають його Діоскорида (ΔιοσκουρίΔου νῆσος) за асоціацією з колишньою назвою і як посвячення його Діоскурам - братам Кастору і Поллуксі, мореплавцям. У своїй «Географії Аравійського півострова» (Сіфат Джазірат уль-Араб) Абу Мухаммад аль-Хамдані описує географію та лінгвістичну ситуацію Аравійського півострова та Сокотри, стверджуючи, що Александр Македонський відправив греків на Сокотру для вирощування алое. На початку II ст. до н.е. Сокотра опинилася на перехресті торгових шляхів, заснованих на мусонних вітрах. Ця морська торгівля об'єднувала міста і держави з індостанського узбережжя (Чери, Чола, Пандьї, Сатаваганів), Хім'яру та сомалійського узбережжя, а також спочатку Держави Птолемеїв, потім Римської імперії. Сокотра сприяла цій морській торгівлі панцирами черепах та смолами мірри, ладану та драконового дерева, які високо цінувалися як запашні ладан та широко використовувалися в медицині та косметиці. За часів еллінізму Сокотру називали «Благословенні острови», китайці — «Зесань». Наприкінці II ст. до н.е. Агатархід повідомляв, що торгівці з Потани (гирло Інду) прибували на острів для торгівлі з александрійськими купцями. У I столітті до н.е. Діодор Сицилійський вказував, що Сокотра є головним у світі постачальником ладану та мирри. Острів є початковою точкою Аравійської дороги пахощів: звідси коштовнісмоли та інші цінні товари морем доставляються в Аден і Кану. «Періпл Еритрейського моря» повідомляє, що у I ст. на острові переважно мешкали араби й індійці, частково греки, а сама Сокотра підпорядковувалася Хадрамауту. Печера Хок, розташована на північно-східному узбережжі острова, містить велику кількість написів, малюнків та археологічних предметів. Дослідження показало, що вони були залишені моряками, які відвідували острів між I та 6 століттям. Тексти написані індійською брахмі, південноаравійською, ефіопською, грецькою, пальмірською та бактрійською мовами. Цей корпус із майже 250 текстів та малюнків є одним з основних джерел для дослідження торговельних мереж Індійського океану того часу, що вказує на різноманітне походження тих, хто використовував Сокотру як торговельну базу в давнину. У 52 році мешканців острова було навернуто до християнства апостолом Фомою, який зазнав кораблетрощі біля берегів Сокотри під час своєї подорожі до Індії. Він збудував першу християнську церкву острова з уламків свого судна. У III ст. вейський мандрівник Юй Хуань повідомляв, що Соктора має свого царя, що підпорядковується Римській імперії й має тісні торгівельні контакти з Парфією. З IV століття попит на смоли знизився, поступаючись місцем скотарській економіці, організованій у кочових племенах. Найдавніша згадка про присутність християн на Сокотрі походить від візантійського купця Козьма Індикоплевст (582 року відвідав острів), який стверджув, що на острові, який колись заселили Птолемеї, все ще були грекомовні колоністи, що навернулися до християнства й підпорядковуються несторіанському каталікосу Вавилону. Середньовіччя У 880 році аксумський флот за наказом Дегнажена (за іншими відомостями — Ведем-Асфара) завоював острів, і було висвячено єпископа східної православної (монофізітської) церкви. Пізніше аксумітів на прохання арабської поетеси Фатіми аль-Сукутрійї вигнав флот, що було спрямовано оманським імамом Аль-Сальтом бін Маліком. Втім це конфлікт був більш між державами та народами, ніж релігійний. Це підтверджує зауваження поч. XIII ст. географа Якут аль-Хамаві, що більшість населення Соктори — християнські араби. Також за його відомостями торгівля пахощами тривала — звідти доставляли алое та смолу дерева, яке росте лише на цьому острові (мається на увагу «дракова кров»). Разом з тим у X столітті, арабський географ Аль Масуді зазначав, що Сокотра в його час була піратською базою. Єменський географ Ібн аль-Муджавір (1204-1291) повідомляв, що на острові існували дві групи людей: корінні гірські жителі та іноземні прибережні жителі. Сокотра також згадується у «Подорожах» Марко Поло. Хоча він не пропливав поблизу острова, він повідомляє, що «мешканці є охрещеними християнами та мають архієпископа», який «не має нічого спільного з Папою Римським у Римі, а підпорядковується архієпископу, який живе в Багдаді [Церква Сходу]». З 1220-х років Соктора опинилася під владою держави Расулідів, але зберегла внутрішню автономію, сплачуючи данину. У 1450- роках Расулідів змінив Тахірідський султанат. 1480 року південноєменське плем'я махрі захопило острів, який Тахіріди відвоювали 1482 року. Невдовзі тут встановив владу султанат Касірі, але вже 1488 року шейхи махрі знову стали тут панувати. Мореплавець цього періоду Ахмад ібн Маджид у своїй праці «Книга користь про основи та правила морської науки» повідомляє, що Сокотра, десятий за значимістю острів, населений християнами — нащадками греків. Населення острова – 20 тис. осіб. Островом володіють шейхи Махри з династії Бану Афрар. На острові є найвпливовіша жінка, яка здійснює суд серед місцевих християн. У 1503 році на острові побував, ймовірно, перший із західноєвропейських капітанів того часу — португалець Діогу Фернандіш Перейра, який спонував королівську владу до захоплення Сокотри. У квітні 1507 році флот 8-ї португальської Індійської Армади на чолі з Тріштаном да Кунья та Афонсу де Албукеркі завоював острів Сокотра. Португальці після жорстокого бою захопили тодішню столицю острова Суку і збудували в ній форт Сан-Мігел (порт. Forte de São Miguel de Socotorá), сподіваючись створити на Сокотрі стратегічну базу для нападів на арабську торгівлю між Червоним морем і Індійським узбережжям. Проте невдовзі португальці зрозуміли, що Сокотра була невдалим місцем для виконання поставленого завдання, оскільки через неродючість острова серед залоги фортеці розпочався голод. До того ж виявилось, що на острові немає зручних гаваней для зимової стоянки кораблів, через що декілька португальських кораблів загинули під час зимових ураганів на рейді острова. 1511 року португальці евакуювали свій гарнізон і християнське цивільне населення, зруйнували укріплення і покинули острів. Сокотра повернулася під владу махрі, а рештки населення прийняли іслам. 1543 року острів увійшов до султаната Махрі, що відколовся від султанату Касірі. Британська доба 1800 року один з загонів дірійського еміра Абдул-Азіза ібн Мухаммада захопив острів, але утримав лише близько місяця, загон махраського султана Саїда ібн Таварі. Після смерті останнього 1820 року внаслідок поділу султанату Сокотра став окреми володінням під орудою Султана ібн Амра. У 1834 році Британська Ост-Індська компанія розмістила залогу на Сокотрі в очікуванні, що новий султан Ахмад ібн Султан, який переніс резиденцію до Кішни на материку, прийме пропозицію продати острів. Відсутність хороших якірних стоянок виявилася такою ж проблемою як для британців, так і для португальців, і не було місця для вугільної станції, яку можна було б використовувати для нової пароплавної лінії на маршруті Суец-Бомбей. Зіткнувшись з несподіваною твердою відмовою султана продавати, британці залишили острів у 1835 році. Після захоплення Адена в 1839 році вони втратили будь-який інтерес до придбання Сокотри. У січні 1876 року, в обмін на виплату 3000 талерів та щорічну субсидію, султан Алі бін Абдаллах зобов'язався сам, своїм спадкоємцям та наступникам ніколи не поступатися, не продавати, не закладати чи іншим чином не передавати в оренду, окрім як британському уряду, островом Сокотра чи будь-якими з його залежних територій. Крім того, він зобов'язався допомогти будь-якому європейському судну, яке зазнає аварії на острові, та захистити екіпаж, пасажирів та вантаж в обмін на відповідну винагороду. На початку 1880 року перша дослідницька британська експедиція, очолювана професором Ісааком Бальфуром, прибула на острів Сокотра. Вчені мали намір зібрати колекції гірських порід тварин і рослин. Результати ботанічних досліджень вийшли приголомшливими: за 48 днів на Сокотрі виявили понад 200 видів невідомих науці рослин, частина яких належала до 20 нових родів. З тієї пори за островом міцно утвердилася слава ботанічного раю, його стали називати «Галапагос Індійського океану». 1886 року британський уряд уклав із султаном договір про протекторат, у якому він цього разу обіцяв «утримуватися від вступу в будь-яке листування, угоди чи договору з будь-якою іноземною державою чи державою, окрім як з відома та санкції британського уряду», та негайно повідомляти британського резидента в Адені про будь-яку спробу іншої держави втрутитися в справи Сокотри та її залежних територій. Окрім цих зобов'язань, цей превентивний договір про протекторат, розроблений, перш за все, для того, щоб ізолювати Сокотру від конкуренції з боку інших колоніальних держав, залишав султану контроль над островом. Основними доходами султанів від СМокотри були: щорічні британські виплати протекторатних зборів; оподаткування побічних продуктів (наприклад, топленого масла, фініків) відгалуження скотарства для натурального господарства зі стадами кіз, овець, корів та верблюдів, рибальством або вирощуванням фініків у майже безготівковій, а отже, бартерній економіці. XX сторіччя У жовтні 1967 року, після відходу британців з Адена та південної Аравії, султанат Махра було скасовано. 30 листопада того ж року Сокотра стала частиною мухафази (провінції) Махра Народної Демократичної Республіки Ємен. З моменту об'єднання Ємену в 1990 році Сокотра є частиною Республіки Ємен. XXI сторіччя Починаючи з 2015 року, ОАЕ почали збільшувати свою присутність на Сокотрі, спочатку надаючи гуманітарну допомогу після тропічних циклонів Чапала та Мег, а згодом встановивши військову присутність на острові. 30 квітня 2018 року ОАЕ, в рамках триваючої інтервенції під проводом Саудівської Аравії в Ємені, висадили війська на острові та взяли під контроль аеропорт і морський порт Сокотри. 14 травня 2018 року на острові також було розгорнуто саудівські війська, і між ОАЕ та Єменом було досягнуто угоди про спільні військові навчання та повернення адміністративного контролю над аеропортом і морським портом Ємену. У травні 2019 року єменський уряд звинуватив ОАЕ у висадці близько 100 сепаратистських військ на Сокотрі, що ОАЕ заперечували, що поглибило розкол між двома номінальними союзниками у громадянській війні в Ємені. У лютому 2020 року полк єменської армії, дислокований на Сокотрі, повстав і присягнув на вірність підтримуваній ОАЕ Південній перехідній раді (ППР) на Сокотрі, відмовившись від уряду Абдраббуха Мансура Хаді. Остання захопила контроль над островом у червні 2020 року. Мова Примітки Література Посилання