NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Национальный музей Кардиффа

Национальный музей в Кардиффе (валл. Amgueddfa Genedlaethol Caerdydd, англ. National Museum Cardiff) — музей и художественная галерея в Кардиффе, Уэльс, Великобритания, являющийся частью Национального музея Уэльса. Вход в музей бесплатный, а сам музей содержится на средства Ассамблеи Уэльса. Национальный музей Уэльса был основан в 1907 году, унаследовав коллекции музея Кардиффа, расположенного в здании Кардиффской центральной библиотеки. Строительство нового здания музея в Кардиффе началось в 1912 году в Катайс-парке, но из-за Первой мировой войны так и не было открыто для посетителей вплоть до 1927 года. Архитекторами выступили Арнольд Данбар Смит и Сесил Брюер, однако современный вид здания значительно изменён. В музее находятся коллекции по археологии, ботанике, изобразительному и прикладному искусствам, геологии и зоологии. Примечания Ссылки Официальный сайт музея (англ.) Сайт Национального музея Уэльса (англ.)
Національний музей Кардіффа

Національний музей в Кардіффі (валл. Amgueddfa Genedlaethol Caerdydd, англ. National Museum Cardiff) — музей і художня галерея в місті Кардіфф, Уельс, Велика Британія, є частиною Національного музею Уельсу. Вхід до музею безкоштовний, а сам музей утримується на кошти Ассамблеї Уельсу. Національний музей Уельсу заснований 1907 р., успадкував колекції музею Кардіффа, розташованого в будівлі Кардіффської центральної бібліотеки. Будівництво нової будівлі музею в Кардіффі розпочалося в 1912 р. в Катайс-парку, але через Першу світову війну так і не було завершено до 1927 р. Архітекторами були Арнольд Данбар Сміт і Сесіл Брюєр, однак сучасний вид споруди суттєво змінений. У музеї знаходяться колекції з археології, ботаніки, зоології, геології та образотворчого мистецтва. Колекції Геологічні експонати Живопис Примітки Посилання Офіційний сайт музею(англ.) Сайт Національного музею Уэльсу(англ.)
Treowen

Treowen vagy Tre-owen egy 17. századi udvarház a walesi Monmouthshire grófságban. A helyi művészettörténészek szerint „a grófság legjelentősebb 17. század eleji dzsentri háza”. Az udvarház a wonastowi egyházközséghez tartozik. Körülbelül egy fél mérföldnyire fekszik északkeletre Dingestow falutól és mintegy három mérföldnyire Monmouth városától. Az épület I. kategóriás brit műemléknek (British Listed Building) számít. Jelenleg konferencia-központként működik. Története Az épületet 1623 és 1627 között építtette William Jones egy 15. századi épület helyén. Jones rövid ideig, 1614-ben az angol parlament tagja volt, majd 1615-ben Monmouthshire főispánja (High Sheriff). A londoni, kereskedéssel foglalkozó nagybátyja jelentős vagyont hagyott rá végrendeletében. Az épület régi vöröshomokkő tömbökből épült fel, karamell színű terméskő valamint zöld színű bridgendi homokkő burkolattal. A helyi viszonyokhoz képest az épület rendkívül nagynak számított. John Newman helyi művészettörténész szerint „a frissen megépített ház magassága tekintélyt parancsoló volt, akárcsak kialakításának eltúlzott ismétlődő jellege”. Az eredetileg spártai kialakítású homlokzatot korán átépítették egy veranda hozzáadásával, amit a történészek „lehangolóan nyersnek” aposztrofáltak. Ekkor került fel a homlokzatra a Jones család címere is. A Jones család az 1670-es években költözött ki az épületből. A birtokot ezt követően farmként hasznosították. Az épületen csak kevés beavatkozást végeztek, ezek közül a legjelentősebb az első traktus felső szintjének elbontása volt a 18. század elején. A ház belső kialakítása is tekintélyt parancsoló. A földszinti helyiségek magassága eléri az 5,2 métert. Az egyik szoba eredeti tölgyfa-burkolata még látható. Továbbá fennmaradtak még stukkózott mennyezetek, valamint egy Jakab-kori kandalló és egy hetvenkét fokú díszlépcső. Az épületet és a hozzá tartozó birtokot 1945-ben vásárolták meg jelenlegi tulajdonosai és farmként használták 1993-ig. 1960-ban A birtokhoz tartozott egykoron egy Tudor-korabeli kert is, sétányokkal és dísztavakkal. Az épületet 1952-ben nyilvánították I. kategóriás brit műemléknek (British Listed Building). Az épület ma konferencia központként üzemel, valamint különféle üzleti- és magánesemények céljaira bérelhető ki (pld. esküvők). Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Treowen című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Faro de Trwyn Du

El Faro de Trwyn Du​ (en inglés: Trwyn Du Lighthouse) es un faro situado entre la punta Dinmor, cerca de Penmon y Ynys Seriol o Isla Puffin, al sudeste de Anglesey, en la entrada norte del estrecho de Menai (referencia: SH 6 44.815) y marcando el paso entre las dos islas en Gales, Reino Unido. Hubo una convocatoria para construir un faro en este lugar desde años atrás por parte de marineros en la cercana ciudad de Liverpool, especialmente después de que el barco de vapor Rothsay Castle encallase y se rompiera cerca en 1831 con el resultado de 130 personas muertas. El primer faro fue construido en 1838, con un coste de £ 11,589. El actual faro tiene 29 m de altura y fue diseñado por James Walker y construido entre 1835 y 1838. Véase también Faro Navegación Referencias
Phare de Trwyn Du

Le phare de Trwyn Du, également connu sous le nom de phare de Llandudno, est un phare maritime situé entre Dimor Point près de Penmon et Puffin Island (Anglesey), une île inhabitée à l'est d'Anglesey au Pays de Galles marquant le passage entre les deux. Le phare est géré par le Trinity House Lighthouse Service à Londres, l'organisation de l'aide maritime des côtes du Pays de Galles. Il est un Monument classé du Royaume-Uni Histoire Une demande de création d'un phare, entre l'extrémité de Penmon point et Puffin Island, était posée depuis de nombreuses années par les capitaines de bateau de la ville voisine de Liverpool, surtout après le naufrage du steamer Rothsay Castle à proximité de ce chenal en 1831 avec 130 victimes. Un premier phare a été érigé en 1838. Le phare actuel, de 29 mètres de haut, a été conçu par l'ingénieur écossais James Walker et construit entre 1835 et 1838. C'était sa première tour implantée en mer et qui devint un prototype pour ses constructions ultérieures. Le phare a une base étagée conçue pour résister à la houle qui avait endommagé des phares identiques un peu plus tôt sur le site. Les murs verticaux austères, à la place d'une ligne plus gracieuse, sont probablement une mesure d'économie. La tour a un parapet en pierre crénelé, de préférence aux rampes de fer sur la galerie, et elle se rétrécit dès son milieu. Ce sont des dispositifs utilisés par le concepteur pour ses autres réalisations. Il a aussi été pionnier dans la création d'une toilette à chasse d'eau à la base de la tour, mais sans véritable succès. La tour se distingue par ses trois bandes noires originales peintes sur fond blanc. Modernisation La lampe a été convertie à l'énergie solaire en 1996 et le phare fut considérablement modernisé en même temps. Maintenant, le phare émet une lumière de 15 000 candela qui peut être vue à 12 milles nautiques (22 km) et une cloche de brouillard de 178 kilogrammes retentit une fois toutes les trente secondes durant les phases de mauvaise visibilité. Il y eut aussi une station de canot de sauvetage construite en 1832, à proximité, mais qui ferma en 1915. Le phare est automatisé depuis 1922 et est vérifié à partir du centre de contrôle du port d'Holyhead. Accès et installations Dinmor Point est accessible par l'est à partir de Beaumaris par une route à péage qui mène au parc proche du phare. On y trouve un café, un magasin et des toilettes et c'est un coin de pêche réputé. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Point of Ayre Lighthouse » (voir la liste des auteurs). Hague, D., B., The Lighthouses of Wales Their Architecture and Archaeology (en:The Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Wales, Edited by Hughes, S., 1994) (ISBN 1-871184-08-8) Voir aussi Lien connexe Liste des phares du Pays de Galles Liens externes (en) Lighthouses of Wales Portail des phares Portail de l’océan Atlantique Portail du pays de Galles Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Trwyn Du-i világítótorony

A Trwyn Du-i világítótorony egy világítótorony a Penmonhoz közeli Dinmor Point és az Anglesey szigettől keletre lévő Ynys Seriol, más néven Puffin-sziget között. A torony a Menai-szoros bejáratánál van és a biztonságos átjárót mutatja a két sziget között. Története A környéken élő tengerészek már korábban szükségesnek érezték egy világítótorony felépítését, különösen miután 1831-ben a Rothsay Castle nevű gőzös megfeneklett és elsüllyedt az átjáróban 130 ember halálát okozva. Az első világítótornyot 1838-ban emelték, 11 589 angol fontból. A jelenlegi torony A mostani világítótorony 29 méter magas, James Walker tervezte, és 1835-ben építették. Ez volt az építész első olyan világítótornya, amelyet a tengerre építettek. A torony alapja lépcsőzetes kialakítású, hogy megtörje a víz erejét és ellenálljon a hatalmas hullámveréseknek, amelyeknek a korábbi világítótornyok voltak kitéve. Valószínűleg gazdasági megfontolásból a korábban a hasonló építményeknél megszokott kecses, karcsú formák helyett dísztelen, egyszerű, függőleges falak jellemzik az épületet. A torony felfelé félúton elkezd keskenyedni, a tetején pedig körben várfalszerű csipkézett mellvéd található a szokásos vas korlát helyett. Walker ezeket a jellemzőket használta más terveinél is. A festése most is az eredeti fehér alapon három fekete csík, amelyet régen is használtak. Walker kísérleti jelleggel beépített egy vízöblítéses illemhelyet is, elképzelése azonban később rossznak bizonyult. Egy speciálisan ide kitalált lefolyót tervezett, aminek a kivezetése a torony aljánál volt. A lépcsős alap segítette ugyan a szennyvíz távozását, azonban nagy viharokban a hullámok miatt lehetetlenné vált a használata. Modernizáció A lámpát 1996-óta napenergia működtetik és ezzel egyidőben az épületet is felújították. Jelenleg a világítótoronynak egy 15 000 kandela fényerősségű lámpája van, amit 12 tengeri mérföldről látható és egy 178 kg súlyú harangja, amit minden fél órában megkongatnak. 1832-ben egy életmentő állomás is működött itt, azonban ezt 1915-ben bezárták. Megközelíthetőség Dinmor Point elérhető Beaumarist kelet felé elhagyva Llangoeden keresztül. Egy kis összeg ellenében használható a fizetős útszakasz és nagyon közel lehet parkolni a toronyhoz, vagy pedig körülbelül egy mérföldre attól ingyen. Habár nagyon közel van a szárazföldhöz, nem lehet megközelíteni a világítótornyot szárazon. Jegyzetek Források Hague, D., B., The Lighthouses of Wales Their Architecture and Archaeology (The Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Wales, Edited by Hughes, S., 1994) ISBN 1-871184-08-8
Latarnia morska Trwyn Du

Latarnia morska Trwyn Du – latarnia morska położona na grupie skał około 2 kilometrów na wschód od wioski Penmon i około 6 kilometrów od miasta Beaumaris w hrabstwie Anglesey w Walii. Latarnia położona jest na wschodnim krańcu wyspy około pół mili od Puffin Island. Wskazuje drogę do Menai Strait. Latarnia jest wpisana na listę zabytków Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Wales. Po zatonięciu w 17 sierpnia 1831 roku płynącego z Liverpoolu parowca Rothsay Castle, na którego pokładzie śmierć poniosło 130 osób, żądania budowy latarni morskiej na wschodnim wybrzeżu Anglesey znacznie się nasiliły. W końcu lat trzydziestych XIX wieku Trinity House rozpoczął prace nad budową latarni według projektu Jamesa Walkera. 29-metrowa wieża o przekroju kolistym została ukończona i oddana do użytku w 1838 roku. Latarnia została zautomatyzowana w 1922 roku. W 1996 roku została przebudowana na latarnię zasilaną energią słoneczną. Latarnia jest sterowana z Holyhead Control Centre. Przypisy
Llyn Tegid

El Llyn Tegid (de vegades en anglès, Bala Lake) és un gran llac a Gwynedd, Gal·les. Abans que Thomas Telford n'alcés el nivell per ajudar el flux del canal d'Ellesmere, era el cos hídric natural més gran de Gal·les. Té 6,5 km de llarg per 1,6 km d'ample, i està sotmès a un règim de sobtades i perilloses crescudes. El riu Dee el creua i les seves aigües són famoses per la seva profunditat i claredat. La ciutat de Bala queda en el seu extrem septentrional i el ferrocarril de via estreta del llac Bala recorre alguns quilòmetres al llarg de la seva riba meridional. Nom George Borrow va escriure sobre aquest llac en el seu llibre Wild Wales el 1856, "El llac no té el seu nom, que significa "Llac de Bellesa", sense cap motiu". No obstant això, el nom anglès es pren de la ciutat ("Y Bala") que queda en el seu extrem oriental. Un "bala" és o bé un cap o potser un istme entre dos llacs o àrees d'aiguamolls. El nom gal·lès inclou el nom de persona "Tegid". Un nom antic en anglès, avui redundant, per a aquest llac és Pemble Mere o Pimble Mere - hi ha moltes variants en la forma d'escriure'l. Biologia Al llac hi trobem el coregonus pennantii, un peix únic llistat per la UICN com a espècie amenaçada en perill greu d'extinció a causa de la introducció de l'invasiu i no natiu gymnocephalus cernua. Referències Enllaços externs Guia del llac Bala fotografies del llac Bala i els voltants
Llyn Tegid

Llyn Tegid, englisch Bala Lake, ist das größte natürliche Gewässer in Wales und liegt an der Ostgrenze des Eryri-Nationalparks. Der See ist 6,4 km lang, 1,6 km breit, bis zu 42 m tief und wird vom Dee durchflossen. Am Nordufer befindet sich die knapp 2.000 Einwohner zählende Stadt Bala. Entlang des Sees verläuft die Schmalspurbahn Bala Lake Railway. Llyn Tegid ist berüchtigt für plötzlich auftretende Fluten. In seinen tiefen, klaren Wassern leben Hechte, Flussbarsche, Forellen, Aale und der nur hier vorkommende Gwyniad (Coregonus pennantii). In der Walisischen Mythologie wird als namensgebende Gottheit für den See der Wassergeist Tegid Foel genannt. Nach einer lokalen Sage soll es im See ein Monster geben, das der walisische Nationalheld Owain Glyndŵr als „gelben Christenfresser“ bezeichnet und ihm vor der Schlacht von Pumlumon ein Pferd versenkt haben soll. Weblinks
Lago Bala

El Llyn Tegid (a veces en inglés, Bala Lake)​ es un gran lago en Gwynedd, Gales. Era el más grande cuerpo hídrico natural de Gales antes de que se alzara el nivel por Thomas Telford para ayudar a apoyar la corriente del canal de Ellesmere. Tiene 6,5 km de largo por 1,6 km de ancho, y está sometido a un régimen de repentinas y peligrosas crecidas. El río Dee lo cruza y las aguas del lago son famosas por su profundidad y claridad. La ciudad de Bala queda en su extremo septentrional y el ferrocarril de vía estrecha ferrocarril del lago Bala recorre varios kilómetros a lo largo de la orilla meridional del lago.​ Nombre George Borrow escribió sobre este lago en su libro Wild Wales en 1856, "El lago no tiene su nombre, que significa "Lago de Belleza" por nada". Sin embargo, el nombre inglés se toma de la ciudad ("Y Bala") que queda en su extremo oriental. Un "bala" es o bien un cabo o quizá un istmo entre dos lagos o áreas de humedales. El nombre galés incluye el nombre de persona "Tegid". Un nombre antiguo en inglés, hoy redundante, para este lago es Pemble Mere o Pimble Mere - hay muchas variantes en la forma de escribirlo.​ Referencias Bala Lake en snowdoniaguide Enlaces externos Lago Bala Guía ilustrada del lago Bala www.geograph.co.uk: fotos del lago Bala y área que lo rodea
Lac Bala

Le lac Bala (Bala Lake en anglais, Llyn Tegid en gallois) est un lac situé au Gwynedd, un comté du pays de Galles. Le lac est le plus important lac naturel du pays de Galles. Il est alimenté par la Dee qui le traverse. Le lac a longtemps été la retenue d’eau la plus importante du pays de Galles, jusqu’à ce que le niveau du canal Ellesmere qui relie la Mersey à la Severn soit relevé par Thomas Telford au XIXe siècle. Le lac reste le plus important du pays. Dans ses plus grandes dimensions, le lac fait 5,95 km de long et 1 km de large. La ville de Bala est située au nord du lac et la voie historique et étroite de train du Bala Lake Railway longe sur quelques kilomètres la rive du lac entre Llanuwchllyn et Bala. Dans la tradition galloise liée à la légende arthurienne, la propriété de la sorcière Keridwen et de son mari Tegid Voel (Tegid « le Chauve ») se situait au bord du lac Bala. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Bala Lake » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressource relative à la géographie : Service d'information sur les Sites Ramsar Guide illustré sur le lac Bala Portail des lacs et cours d'eau Portail du pays de Galles
Lago di Bala

Il lago di Tegid (ufficialmente e in gallese: Llyn Tegid, a volte in inglese: Bala Lake,) è, con i suoi 4,84 km² di superficie, il più grande lago naturale del Galles . Si trova nel nord-est del Paese e, più precisamente, nella contea di Gwynedd e all'interno del parco nazionale di Snowdonia, a sud della cittadina di Bala, da cui prende il nome. Suo immissario ed emissario è il fiume Dee. Etimologia Il nome in gallese Llyn Tegid significa letteralmente "lago della serenità". Geografia Collocazione Il lago si trova lungo il margine nord-orientale del parco nazionale di Snowdonia. Località Le località situate lungo le sponde del lago sono: Bala Llanuwchllyn (villaggio il cui nome significa "località sul lago") Dimensioni Il Lago di Bala e lungo 4 miglia, largo circa 1 miglio ed ha una profondità massima di 40-45 metri.. Geologia Si tratta di un lago di origine glaciale. Si formò durante l'ultima era glaciale, quando la valle del fiume Dee fu ostruita dai detriti dei ghiacciai. Flora e fauna Fauna Il lago di Bala costituisce un'area faunistica protetta. Tra le specie che vivono nelle sue acque figurano il luccio, il pesce persico, la trota, l'anguilla, ecc. È inoltre l'unico lago in cui vive una rara specie di pesce bianco della famiglia dei salmonidi chiamato gwyniad (Coregonus pennantii). Leggende Secondo una leggenda, sul lago sorgeva il palazzo del principe Tegid, marito di Ceridwen, la madre di Taliesin (534-599 circa), il primo poeta in lingua gallese. Si racconta che il palazzo crollò e sprofondò nel lago durante un banchetto e che l'unico a salvarsi fu l'arpista che intratteneva i commensali, avvertito in tempo da un uccellino. Sui resti del palazzo dimorerebbe inoltre un mostro chiamato "Teggie". Trasporti La Bala Lake Railway Lungo la costa sud-orientale del lago scorre la Bala Lake Railway, una ferrovia a scartamento ridotto lunga 4,5 chilometri, aperta per i turisti nel 1971: è quanto rimane della ferrovia, aperta nel 1868 che collegava Bala a Dolgellau, dopo la chiusura, avvenuta nel 1965, della linea Ruabon - Barmouth. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su lago di Tegid Collegamenti esterni Bala Lake su Snowdonia Guide Bala Lake Railway - Sito ufficiale, su bala-lake-railway.co.uk.
Llyn Tegid

Llyn Tegid, Engels: Bala Lake, is het grootste natuurlijke meer in Wales; het ligt aan de oostgrens van het Nationaal park Snowdonia. Het meer is 6,4 km lang, 1,6 km breed en maximaal 42 m diep en de rivier de Dee loopt er dwars door heen. Aan de noordoever bevindt zich de plaats Bala met ongeveer 2000 inwoners. Langs het meer loopt een smalspoorbaan, de Bala Lake Railway. Het meer is berucht om de plotseling optredende waterpeilschommelingen. In het heldere water komen vissoorten als snoek, baars, meerforel, paling en de endemische houtingsoort Coregonus pennantii voor. In de mythologie van Wales wordt de watergeest Tegid Foel genoemd als naamgever van het meer. Ook speelt het meer een rol in verhalen rondom de legendarische laatste echte prins van Wales Owain Glyndŵr. Bron Dit artikel of een eerdere versie ervan is een (gedeeltelijke) vertaling van het artikel Llyn Tegid op de Duitstalige Wikipedia, dat onder de licentie Creative Commons Naamsvermelding/Gelijk delen valt. Zie de bewerkingsgeschiedenis aldaar.
Bala (jezioro)

Bala (ang. Bala Lake, wal. Llyn Tegid) – jezioro w północnej Walii (Wielka Brytania), w hrabstwie Gwynedd, w granicach Parku Narodowego Eryri (Snowdonia). Jest to największy pod względem powierzchni naturalny zbiornik wodny na terenie Walii (4,15 km²), ustępujący wielkością dwóm jeziorom antropogenicznym – Llyn Trawsfynydd i Vyrnwy (Llyn Efyrnwy). Jezioro o podłużnym kształcie, rozciąga się na długości około 5,5 km, szerokość sięga do około 1 km. Średnia głębokość wynosi 25,7 m, a głębokość maksymalna – 43,0 m. Lustro jeziora znajduje się na wysokości 158 m n.p.m. Objętość wynosi blisko 106,8 mln m³. Jezioro otoczone jest przez niskie góry. Przepływa przez nie rzeka Dee (Dyfrdwy). Nad północnym brzegiem położone jest miasto Bala (Y Bala). Wzdłuż wschodniego brzegu jeziora prowadzi linia zabytkowej kolei wąskotorowej Bala Lake Railway. Przypisy
Бала (озеро)

Бала (англ. Bala Lake) или Ллин-Тегид (валл. Llyn Tegid) — озеро в Уэльсе. Относится к водно-болотным угодьям международного значения под охраной Рамсарской конвенции. Находится на севере Уэльса в Гуинете. Площадь озера составляет 4,84 км², а максимальная глубина — 42 м. Максимальная длина достигает около 6,4 км, ширина — 1,6 км. В озеро впадает и вытекает река Ди. В озере водятся такие породы рыб как: щука, окунь, карп, форель, угорь. С начала 1990-х годов отмечались случаи бурного развития синезелёных водорослей. В настоящее время озеро Бала является популярным туристическим объектом. Несмотря на свои скромные размеры, Бала — крупнейшее озеро Уэльса, при этом оно меньше водохранилища Траусвинит. В XIX веке на нём были построены шлюзы, и оно уменьшилось в размерах. В 1950-х шлюзы демонтировали. Примечания
Llyn Tegid

Llyn Tegid (ibland in engelska: Bala Lake) är en sjö i Storbritannien. Den ligger i riksdelen Wales, i den södra delen av landet, 280 km nordväst om huvudstaden London. Llyn Tegid ligger 160 meter över havet. Arean är 4,8 kvadratkilometer. I omgivningarna runt Bala Lake växer i huvudsak blandskog. Den sträcker sig 4,5 kilometer i nord-sydlig riktning, och 3,9 kilometer i öst-västlig riktning. Följande samhällen ligger vid Llyn Tegid: Bala (cirka 2 000 invånare) Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Bala Lake.
Swansea Mosque

Swansea Mosque is located in two former terraced commercial buildings on St. Helen's Road in Swansea, Wales. It has served the Muslim community in Swansea since the 1980s. In order to cater for the needs of Swansea's growing Muslim community, a project is underway to redevelop a disused church building nearby on St. Helen's Road just yards away from the existing mosque. The new mosque building was founded in 1862 as St. Andrew's Church. Built in 1864 by Scottish immigrants working in the drapery trade, St. Andrew's was at that time Swansea's only Presbyterian Church. Designed by John Dickson, the façade has decorative twin towers and is located on St. Helen's Road. St. Andrew's later became the property of the United Reformed Church before falling into dereliction. After fire damage in 1964, the rear hall was redesigned and rebuilt. A Muslim charity (Kafel Fund UK) bought the building from a private owner in 1997. In 2004 following the merger of the charity with the mosque, the current restoration and renovation plans commenced. The new mosque project attracted controversy in 2004 when the British National Party circulated a leaflet in opposition to it. See also Islam in Wales Islamic schools and branches References External links Swansea Mosque Swansea's New Mosque Project