NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Latarnia morska South Bishop

Latarnia morska South Bishop – latarnia morska na wulkanicznej wyspie South Bishop na Kanale Świętego Jerzego. Wyspa jest położona około 8 km na zachód od przylądka St David's Head w hrabstwie Pembrokeshire, Walia. Latarnia jest wpisana na listę zabytków Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Wales pod numerem 126319. Latarnia jest położona na północ od latarnia morskiej Skokholm. Pierwsze starania Trinity House o budowę stacji latarni morskiej na skalistej wyspie pomiędzy Kanałem Bristolskim a Kanałem Świętego Jerzego na żądanie kupców z Cardigan miały miejsce w 1831 roku. Ostatecznie latarnia została zbudowana w 1839 roku według projektu Jamesa Walkera. Stacja została zelektryfikowana w 1959 a zautomatyzowana w 1983 roku, obecnie jest sterowana z Trinity House Operations Control Centrew Harwich. Przypisy
Биумарис (замък)

Замък Бомарис (на английски: Beaumaris Castle), разположен в град Биумарис, остров Ангълси, графство Гуинед, Северозападен Уелс, е замък, построен като част от кампанията на крал Едуард I Дългокраки за завладяване на Северен Уелс. Чертежите са на Джеймс от Сейнт Джордж, а строежът по самия замък започва през 1295 г., но не приключва успешно. Замък Бомарис се намира срещу Гарт Селин - дома на уелската принцеса, намиращ се на другия бряг. Замъкът е проектиран така, че заедно със замък Конуи и замък Карнарвън да засенчват уелския благороднически дом и център на съпротивата срещу английската власт. Външни препракти ((en)) Уеб-сайт на замъка Архив на оригинала от 2017-12-08 в Wayback Machine. ((en)) Официална страница в Cadw ((en)) Замък Биумарис, ЮНЕСКО ((en)) История и снимки на замъка ((en)) Снимки на замъка
Castell de Beaumaris

El castell de Beaumaris, localitzat a Beaumaris, Anglesey al País de Gal·les, està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1986 amb el nom de Castells i fortificacions del rei Eduard I a Gwynedd. Es va construir com a part de la campanya de conquesta del nord de Gal·les. Va ser dissenyat per James de St. George i es va començar el 1295, però mai es va completar. Referències
Beaumaris Castle

Beaumaris Castle er en middelalderborg i byen af samme navn på øen Anglesey i Wales. Den blev opført af Edvard 1. af England som en del af hans erobring af Wales i 1282. Planerne om at bygge borgen blev sandsynligvis allerede lavet i 1284, men de blev forsinket, fordi der ikke var midler til byggeriet, og det begyndte først i 1295 efter Madog ap Llywelyns oprør. Der blev ansat en betragtelig arbejdsstyrke til byggeriet, som foregik under arkitekten James af Saint George. Edwards invasion af Skotland begyndte snart efter at trække penge ud af projektet, og arbejdet blev stoppet for at blive genoptaget i 1306 efter en invasion. Da arbejdet standsede omkring 1330, var der blevet brugt omkring £15.000, hvilket var en enorm sum, og borgen var fortsat ikke helt færdig. Beaumaris Castle blev erobret af walisiske tropper i 1403 under deres oprør, der blev ledet af Owain Glyndŵr, men den blev generobret af englænderne i 1405. Efter udbruddet af den engelske borgerkrig i 1642 blev borgen brugt af royalisterne, der støttede Charles 1., og de holdt den til 1646, hvor de overgav sig til parlamentarikernes hær. På trods af at borgen var en del af et lokalt royalist-oprør i 1648, undgik den at blive ødelagt. Den blev holdt af rundhovederne, men begyndte at forfalde omkring 1660, og blev senere en del af et landsted i 1800-tallet. I 2000-tallet bliver ruinen drevet af Cadw som en turistattraktion. Historikeren Arnold Taylor beskrev Beaumaris Castle som Storbritanniens "mest perfekte eksempel på symmetrisk koncentrisk planlægning". Fæstningen er bygget af lokale sten med en voldgrav omkring den ydre borggård og tolv tårne, samt to porttårne. Den indre borggård ligger højere og har to store D-formede portbygninger og seks store tårn. Indergården blev designet til ta indeholde en række servicebygninger og beboelse beregnet til to store hushold. Den sydlige port kunne nås med skib, hvilket gjorde det muligt at få frisk forsyninger bragt direkte til borgen fra havet, hvilket var praktisk i forbindelse med belejringer. UNESCO betragter Harlech som værende "det fineste eksempel på sen 1200-tals og tidlig 1300-tals militærarkitektur i Europa", og det er klassificeret som et Verdensarvssted sammen med Edvard 1.'s andre borge og bymure i Gwynedd. Referencer Litteratur Eksterne henvisninger Cadw owner of Caernarfon Castle Sources on Caernarfon Castle
Beaumaris Castle

Beaumaris Castle ist die Ruine einer Burg im gleichnamigen Ort auf der Insel Anglesey in Wales. Die Burg wurde nie ganz fertiggestellt, ist ansonsten aber gut erhalten. Die Anlage ist ein „fast perfektes“ Beispiel für die englische Festungsarchitektur im 13. Jahrhundert. Insbesondere besitzt Beaumaris Castle eine aufwändige Zwingeranlage, welche die gesamte Kernburg umschließt. Kernburg und Zwinger haben einen quadratischen Grundriss. Das Torhaus der Kernburg ist mit einem flankierenden Turm auf jeder Seite stark befestigt und hat daher die Funktion eines Keeps. Beaumaris Castle wurde wie auch Harlech Castle und Caernarfon Castle von Eduard I. von England erbaut, um Wales zu beherrschen. Sie war die letzte für ihn von James of St. George konstruierte Burg. Als einzige unter den Burgen Eduards ist Beaumaris eine Wasserburg, mit einem Wassergraben rund um die äußere Ringmauer. Hier lebte die der Hexerei bezichtigte Eleanor Cobham bis 1452. Literatur Diane M. Williams: Burg Beaumaris. Cadw Welsh Historic Monuments, 1997, ISBN 978-1-85760-105-3. Reginald Allen Brown: Castles from the air. Cambridge University Press, Cambridge 1989, ISBN 978-0-521-32932-3. Weblinks Website der Burg Beaumaris Castle, World Heritage Site Einzelnachweise
Beaumarisi vár

A beaumarisi vár Észak-Wales egyik műemléke, Beaumaris városban, Anglesey szigeten, Gwynedd megyében. Beaumaris (beau mareys) jelentése "szép mocsár". I. Eduárd angol király észak-walesi hadjárata nyomán épült. Az építést James of St. George tervei alapján 1295-ben kezdték. Kettős fallal épült, vagyis a belső falat teljesen körülveszi egy külső fal. Ez a vár az utolsó az I. Eduárd által építtetett észak-walesi erődítmények sorában. A várat soha nem fejezték be teljesen, mivel az építőanyag és a pénz elfogyott, még mielőtt elérte volna végleges magasságát. A várat jelenleg a CADW, vagyis a walesi kormányzati műemlékvédelmi ügynökség gondozza. 1986 óta a vár három másik várral együtt a világörökség része I. Edward király várai és városfalai Gwynedd grófságban gyűjtőnéven. Források A vár honlapja A walesi CADW honlapja Beaumaris a világörökség honlapján
Castello di Beaumaris

Il castello di Beaumaris (in inglese: Beaumaris Castle; in gallese: Castell Biwmares) è un castello fortificato della cittadina di Beaumaris, nell'isola gallese di Anglesey (Galles nord-occidentale), costruito a partire dal 1295 per volere di Edoardo I d'Inghilterra (1272-1307) e su progetto di Giacomo Di San Giorgio. I lavori di costruzione si interruppero, senza giungere al completamento, nel 1320 o nel 1330. È la più recente e la più grande delle otto fortezze volute da Edoardo I durante la sua conquista del Galles e fa parte, assieme ai castelli di Caernarfon, di Conwy e di Harlech, del cosiddetto "Anello di Ferro" e come tale è inserito dall'UNESCO nel patrimonio dell'umanità dal 1986. L'edificio, uno dei castelli concentrici meglio conservati della Gran Bretagna, è ora posto sotto la tutela del Cadw. Origini del nome Il nome del castello, che ha dato anche il nome della località, deriva dal normanno beau mareys, che significa "vera palude" e fa riferimento al luogo in cui l'edificio fu costruito. Storia La costruzione fu decisa da Edoardo I d'Inghilterra nell'aprile del 1295 per arginare un'insurrezione da parte della popolazione del nord del Galles guidata da Madog ap Llywelyn iniziata nel 1294. Il progetto fu affidato al celebre architetto militare Giacomo Di San Giorgio e la costruzione iniziò nel 1295. Per realizzare l'edificio, eretto - come detto - su una palude, furono impiegate oltre 3.500 persone, ovvero circa 1 millesimo di quello che era allora l'intera popolazione dell'Inghilterra e del Galles messi insieme. Per trasportare il materiale usato per la costruzione fu sfruttato l'accesso dal mare. La costruzione, costata 14.400 sterline, terminò nel 1320 o nel 1330, ma rimase incompleta rispetto al progetto originale a causa della mancanza di fondi. Il castello fu assediato dai repubblicani nel 1648, nel corso della guerra civile inglese, ma si salvò dalla distruzione. Galleria d'immagini Note Voci correlate Castelli e mura cittadine di Re Edoardo a Gwynedd Storia del Galles Edoardo I d'Inghilterra Castello concentrico Castello di Caernarfon Castello di Conwy Castello di Harlech Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su castello di Beaumaris Collegamenti esterni Beaumaris Castle su Castles of Wales Beaumaris Castles su Castles.me Castello di Beaumaris su La favola della botte Beaumaris Castle Archiviato il 7 dicembre 2011 in Internet Archive. su Castles.org Beaumaris Castle Archiviato il 29 settembre 2011 in Internet Archive. su Great Castles of Wales
Beaumaris Castle

Beaumaris Castle is een kasteel in Beaumaris, Anglesey, Wales. Het werd gebouwd als onderdeel in de campagne van Koning Edward I tot het veroveren van Noord-Wales. Het kasteel werd ontworpen door James of St. George en de bouw begon in 1295, maar het kasteel werd nooit afgemaakt. Beaumaris Castle staat op de Werelderfgoedlijst als onderdeel van de inschrijving Kastelen en stadsmuren van Koning Edward I in Gwynedd waartoe ook de kastelen Caernarfon Castle, Conwy Castle en Harlech Castle behoren. Beaumaris Castle wordt door sommigen beschouwd als het architectonisch perfecte kasteel in Brittannië. Eleonora Cobham, echtgenote van Humfred van Gloucester overleed in 1452 in het kasteel. Externe links De website van Beaumaris Castle Officiële Cadw website https://www.anglesey-today.com/beaumaris-castle.html Geschiedenis en foto's van Beaumaris Castle www.geograph.co.uk : Goto's van Beaumaris Castle
Бомарис (замок)

Бомарис (англ. Beaumaris Castle, валл. Castell Biwmares) — средневековый замок, находится в одноименном городе, в графстве Англси в Уэльсе. История Бомарис — один из замков, построенных королём Эдуардом I для того, чтобы усилить английское влияние в Уэльсе. Строительство было начато в 1295 году, в рамках военной кампании в Уэльсе. Оно продолжалась в течение 35 лет, но не было завершено из-за начатой королём Шотландской кампании, сильно истощившей его финансовые средства. Руководителем работ был поставлен савойский архитектор Джеймс из Сент-Джорджа. Замок Бомарис был возведен по концентрическому проекту, в нем отсутствует донжон. Замок расположен на побережье острова Англси и запирает восточный вход в пролив Менай. Крепостной ров вокруг замка, раньше соединенный с морем, позволял крупным судам подходить почти вплотную и разгружаться у ворот замка. Второе кольцо стен и башен, более высоких и мощных, обеспечивало хорошую защищённость данной крепости. Замок хорошо сохранился. Название замка переводится как «Красивое болото». См. также Список замков Уэльса
Beaumaris Castle

Beaumaris Castle är en borg i den nordöstra delen av Beaumaris på ön Anglesey i norra Wales. Den började uppföras av kung Edvard I 1295 för att stärka det engelska försvaret. Liksom många av de övriga befästningarna som började att byggas blev Beaumaris aldrig helt färdigställt. Idag kan man besöka ruinerna efter slottet. Borgen är ett typexempel på koncentrisk borg och typisk för brittisk medeltida militärarkitektur. Referenser Externa länkar Officiell webbplats Wikimedia Commons har media som rör Beaumaris Castle.
Замък Конуи

Замъкът Конуи (Конуи Касъл, на английски: Conwy Castle; на уелски: Castell Conwy) е средновековно укрепление в град Конуи на северния бряг на Уелс, изградено между 1283 и 1289 година от архитекта Джеймс от Сейнт Джордж по нареждане на Едуард I по време на завоевателските му походи в Уелс. Замъкът е построен като част от по-мащабния проект по укрепване на целия град Конуи със солидни крепостни стени и през следващите няколко столетия играе важна роля в няколко последователни войни. През зимата на 1294-95 година удържа на обсадата на Мадог ап Хлъуелин (Madog ap Llywelyn), през 1399 година служи за временно убежище на Ричард II, а през 1401 година за няколко месеца се държи от сили, верни на Оуайн Глиндур (Owain Glyndŵr). Замъкът е изграден от местен и вносен камък върху естествен скален масив от сиви пясъчници и варовици на брега на река Конуи, осигуряващ добра видимост над околността. Крепостта е разделена на външен и вътрешен двор и отбранявана от четири високи кули, осем по-ниски и по-масивни кули и два барбакана. Задният вход на единия барбакан осигурява излаз на реката и доставки към укреплението по вода. В замъка се намират най-ранните оцелели до днес каменни машикули в Британия и някога портите са били защитени с герс. След избухването на Английската гражданска война през 1642 година, замъкът е окупиран от сили, верни на Чарлз I, които го удържат до 1646 година, когато е отстъпен на армиите на Парламента. Като последица, замъкът е частично разрушен от Парламента, за да не послужи отново за укрепление от страна на бунтовници. Процедурата по разрушаването му завършва през 1665 година, когато и последните железни и оловни елементи са премахнати от крепостта и разпродадени. В края на 18-и и началото на 19 век замъкът „Конуи“ става притегателен център за художници. С нарастването на броя на посетителите, започват и първите реставрационни дейности през втората половина на 19 век. Днес замъкът се стопанисва като туристически обект от „Каду“ – службата за съхранение на историческото наследство към Правителството на Уелс. ЮНЕСКО определя замъка Конуи като „един от най-изящните образци на европейската военна архитектура от края на 13-и и началото на 14 век“ и му дава статут на обект на световното културно наследство. Галерия Източници
Conwy (hrad)

Hrad Conwy (velšsky Castell Conwy) je středověké opevnění v obci Conwy na severním pobřeží Walesu. Byl postaven Eduardem I. během jeho dobývání Walesu v letech 1283 a 1289. Na jeho výstavbě se podílelo 1500 lidí a vznikal pět let. Byl postaven jako součást širšího projektu k vytvoření opevněného města Conwy, jehož celkové náklady činily 15 tisíc liber, což byla na svou dobu značná suma. Během následujících století hrál hrad důležitou roli v několika válkách. Odolal obléhání Madoga ap Llywelyna v zimě 1294 a 1295, sloužil jako dočasné útočiště pro Richarda II. roku 1399 a roku 1401 jej po několik měsíců držel velšský král Owain Glyndŵr. Po vypuknutí anglické občanské války v roce 1642 jej ovládala posádka loajální Karlovi I. a udržela jej až do roku 1646, kdy se vzdala parlamentním vojskům. Parlament poté rozhodl o částečném rozebrání opevnění, aby se zabránilo využití hradu k další revoltě. Roku 1665 byl hrad z velké části zničen a velká část stavebních materiálů byla rozprodána. Trosky hradu Conwy se v osmnáctém a devatenáctém století staly atraktivní destinací pro výtvarníky a ve druhé polovině devatenáctého století prošel velkou rekonstrukcí. V jedenadvacátém století se zřícenina hradu stala vyhledávanou turistickou destinací. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Conwy Castle na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Conwy na Wikimedia Commons
Conwy Castle

Conwy Castle (auch Conway Castle) ist die Ruine einer mittelalterlichen, zwischen 1283 und 1287 errichteten Burg in der Grafschaft Gwynedd am Ufer der Mündung des Flusses Conwy, die den Ortseingang der walisischen Stadt Conwy dominiert. 1986 wurde die Burg in die Liste der UNESCO-Kulturdenkmäler aufgenommen. Anlage Die Burg ist die erste von neun Burgen, die Eduard I. errichten ließ, um seinen Herrschaftsbereich in Wales zu sichern. Sie alle wurden von seinem Baumeister James of St. George, damals der führende Architekt von Verteidigungsanlagen, konstruiert. Sie diente als Ersatz der 1263 von Llywelyn ap Gruffydd zerstörten Burg Deganwy Castle Henrys III. von England. Conwy Castle ist eine Spornburg von etwa 90 mal 30 Metern Umfang und damit eine der größten Burgen in Wales. Sie liegt auf einem Hügel zwischen dem Conwy und einem seiner Nebenflüsse. Sie ist von unregelmäßiger gestreckter Form, da die Mauern dem Gelände folgen. Die noch voll intakte Ringmauer wird von acht nahezu identischen runden Wehrtürmen mit je zwölf Metern Durchmesser unterbrochen, von denen vier im Norden und vier im Süden angelegt sind. Der Burghof ist durch eine Mauer in zwei Abschnitte hintereinander geteilt. Die Anlage ähnelt der von Caernarfon Castle. Sie unterscheidet sich von den anderen vom gleichen Architekten entworfenen Burgen Harlech Castle und Beaumaris Castle, bei denen ein äußerer nahezu quadratischer Hof einen inneren konzentrisch umgibt. Auf diese Art von Zwingeranlage wurde in Conwy wegen des Geländes verzichtet. Ein Zwinger findet sich in Conwy nur an den beiden kurzen Abschnitten der Ringmauer als Torzwinger vor dem Haupttor und der Poterne am anderen Ende. Literatur David James Cathcart King: The Castle in England and Wales. An Interpretative History. Routledge, 1988, ISBN 0-918400-08-2. Kelly De Vries: Medieval Military Technology. Broadview Press, Peterborough [u. a.] 1992, ISBN 0-921149-74-3, S. 245 ff. Weblinks Informationen zur Besichtigung der Burg. (englisch). Ausführliche Beschreibung mit vielen Abbildungen. castlewales.com (englisch). Conwy Castle. Website des Welsh Assembly Governments (englisch). Conwy Castle als 3D-Modell im 3D Warehouse von SketchUp Einzelnachweise
Dvorac Conwy

Dvorac Conwy (velški: Castell Conwy) je srednjovjekovna utvrda u Conwyju, na sjevernoj obali Walesa. Nalazi se pod zaštitom UNESCO-a u skupini s još tri dvorca i gradskih zidina kralja Edvarda u Gwyneddu. To su iznimni primjerci vojne arhitekture iz 13. st., pa su 1986. god. upisani na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Europi. Izgrađen je za Edvarda I., tijekom njegovoga osvajanja Walesa, između 1283. i 1289. Izgrađen je kao dio šireg projekta, kako bi nastao utvrđeni grad Conwy. Kombinirana obrana koštala je oko 15.000 britanskih funti, ogroman iznos za to razdoblje. Tijekom sljedećih nekoliko stoljeća, dvorac je igrao važnu ulogu u nekoliko ratova. Izdržao je opsadu, koju je poduzeo Madog ap Llywelyn u zimi 1294.-'95., djelovao je kao privremeno utočište za Rikarda II. 1399., a nekoliko mjeseci bio je u posjedu snaga lojalnih Owainu Glyndŵru 1401. Nakon izbijanja engleskog građanskog rata 1642., dvorac je bio u posjedu snaga lojalnih Karlu I., do 1646., kada je predan vojsci odanoj Parlamentu. Dvorac je djelomično izgubio svoju funkciju, kako bi se spriječilo da se koristi u bilo kakve daljnje pobune, te je na kraju uništen 1665. Dvorac Conwy postao je atraktivna destinacija za slikare krajem 18. i početkom 19. stoljeća. Broj posjetitelja rastao je i početni restauratorski radovi provedeni su u drugoj polovici 19. stoljeća. UNESCO smatra Conwy jednim od "najboljih primjera kasnog 13. stoljeća i vojne arhitekture u Europi s početkom 14. stoljeća", pa je svrstan u svjetsku baštinu. Izvori
Conwy Castle

Conwy Castle (Welsh: Castell Conwy) is een kasteelruïne in Conwy, aan de noordkust van Wales. Conwy Castle staat op de Werelderfgoedlijst van UNESCO. De brug Conwy Suspension Bridge loopt vlak langs het kasteel. Geschiedenis Het kasteel werd gebouwd in 1283-1289 als onderdeel van koning Eduard I van Engelands tweede veldtocht in Noord-Wales. Zoals veel van de kastelen in dit gebied is het ontworpen door James of St. George. De bouw kostte 15.000 pond, het grootste bedrag dat Eduard aan zijn Welshe kastelen besteedde tussen 1277 en 1304. Tot de Engelse Burgeroorlog werd het kasteel nooit belegerd en alleen sporadisch gebruikt in de 14e eeuw. Eduard heeft er slechts een enkele keer korte tijd verbleven, toen hij werd gevangengenomen tijdens de Welshe opstand van 1294. Zijn eerste vrouw en koningin Eleonora van Castilië stierf in 1290, maar zij verbleef meestal in het buitenland en kan het kasteel alleen in aanbouw gezien hebben. In 1301 kwam de toekomstige troonopvolger Eduard II naar het kasteel en verbleef er een paar maanden. In 1665 werd al het hout, ijzer en lood uit het kasteel gehaald door William Milward in opdracht van de derde Lord Conway. In 1986 werd het kasteel opgenomen op de Werelderfgoedlijst als onderdeel van de inschrijving "Kastelen en stadsmuren van King Edward in Gwynedd", waartoe ook Beaumaris Castle, Caernarfon Castle en Harlech Castle behoren. Afbeeldingen Externe links (en) Informatie over Conwy Castle op de website van Cadw
Zamek w Conwy

Zamek w Conwy (ang. Conwy Castle, hist. Conway Castle) – średniowieczny zamek w północnej Walii, w mieście Conwy. Budowla stoi na jednym ze wzniesień. Zamek został zbudowany w latach 1283–1287 na zlecenie króla Anglii Edwarda I. Budowa zamku miała być jednym z elementów tzw. „żelaznego kręgu zamków walijskich”. Krąg miał być symbolem władzy Anglików nad Walijczykami. Historia Budowę zamku rozpoczęto w marcu 1283 roku, w wyniku zakończenia drugiej wojny walijskiej. Prace trwały pięć lat, do 1288 roku. Całkowity koszt budowy zamku wraz z murami miejskimi wyniósł 14 000 funtów w latach 1283–1287. Zamek wzniesiono na terenie, gdzie wcześniej znajdowało się cysterskie opactwo św. Marii, miejsce spoczynku Llywelyna Wielkiego. Opactwo zostało odbudowane w innym miejscu, a jego hala dostarczyła materiału budowlanego oraz służyła jako kwatera dla wysokich rangą urzędników podczas budowy. Nadzór nad budową sprawował Jamesa of St. George, wysłany do Walii w 1278 roku. Otrzymywał dwa szylingi dziennie, a w 1284 roku jego pensja wzrosła do trzech szylingów dożywotnio, wraz z dworem w północno-wschodniej Walii. W 1286 roku w Conwy przebywali zagraniczni mistrzowie rzemiosła, w tym John Francis (prawdopodobnie Sabaudczyk), Jules z Chalons, William z Seyssel i Peter Boulogne. Wśród angielskich mistrzów znalazł się główny inżynier Ryszard z Chester, wysłany w 1283 roku do Chester w celu zgromadzenia narzędzi do kruszenia skał oraz rekrutacji murarzy i kamieniarzy. Mistrzami ciesielskimi byli Henryk z Oksfordu i Wawrzyniec z Canterbury. Architektura Układ ogólny Zamek wzniesiono na planie nieregularnego obwodu obronnego, dostosowanego do topografii skalistego podłoża. Wewnętrzną strukturę podzielono ścianą poprzeczną na dwa dziedzińce. Zamek nie posiada głównego budynku bramnego, ale wejścia wschodnie i zachodnie są chronione przez sąsiednie cylindryczne wieże oraz barbakan. Wieże i mury Charakterystyczną cechą zamku jest osiem cylindrycznych wież przyściennych, których schodkowe zwieńczenia (blanki) zostały wyposażone w potrójne pinakle. U podstawy przedpiersia oraz wokół ganków obronnych wież widoczne są bruzdy świadczące o usunięciu ołowianych izolacji. Sugeruje to, że korony murów były pokryte ołowianą blachą, prawdopodobnie około 1346 roku.. Przypisy Bibliografia Christopher Gravett: The Castles of Edward I in Wales 1277–1307. Osprey Publishing, 2007. ISBN 978-1-84603-027-7.