NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ГЕС Сонг-Бунг 4

ГЕС Сонг-Бунг 4 — гідроелектростанція у центральній частині В'єтнаму. Знаходячись між ГЕС Сонг-Бунг 2 (вище за течією) та ГЕС Сонг-Бунг 4А (49 МВт), входить до складу каскаду на річці Бунг, лівій притоці Vu Gia, яка впадає до Південно-Китайського моря в районі Дананга, утворюючи спільну дельту із Thu Bon. У межах проекту річку перекрили греблею із ущільненого котком бетону висотою 114 метрів та довжиною 345 метрів. Вона утримує водосховище з площею поверхні 15,7 км2 та об'ємом 511 млн м3 (корисний об'єм 234 млн м3), в якому припустиме коливання рівня у операційному режимі між позначками 205 та 223 метри НРМ. Зі сховища через правобережний масив прокладено дериваційний тунель діаметром 7,2 метра до розташованого за 3,2 км наземного машинного залу. В системі також працює запобіжний балансувальний резервуар висотою 75 метрів, з яких 21 метр знаходиться над поверхею (діаметр підземної частини 15 метрів, наземної 24 метри). Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс загальною потужністю 156 МВт, які при напорі у 106 метрів повинні забезпечувати виробництво 586 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода повертається у річку по короткому (70 метрів) каналу. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Примітки
ГЕС Дак-Мі 4А

ГЕС Дак-Мі 4А — гідроелектростанція у центральній частині В'єтнаму. Знаходячись між ГЕС Дак-Мі 3 (вище по течії) та ГЕС Дак-Мі 4В (42 МВт), входить до складу каскаду на річці Дак-Мі — верхній течії Vu Gia, яка впадає до Південно-Китайського моря в районі Дананга, утворюючи спільну дельту із Thu Bon. У межах проекту річку перекрили греблею із ущільненого котком бетону висотою 90 метрів та довжиною 557 метрів. Вона утримує водосховище з площею поверхні 10,4 м2 та об'ємом 312,4 млн м3 (корисний об'єм 154,1 млн м3), в якому припустиме коливання рівня у операційному режимі між позначками 240 та 258 метрів НРМ (у випадку повені останній показник може зростати до 260 метрів НРМ). Зі сховища у східному напрямку прокладено дериваційний тунель довжиною 3,4 км, який проходить під водорозділом зі сточищем річки Ngon Thu, лівої притоки згаданої вище Thu Bon. Наземний машинний зал обладнали двома турбінами типу Френсіс потужністю по 74 МВт, які працюють при напорі у 131 метр. Відпрацьована вода прямує до ГЕС Дак-Мі 4В по наступній ділянці дериваційної траси довжиною 3,8 км, яка включає як канал, так і каналізоване русло природного водотоку. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Примітки
ГЕС Донг-Най 5

ГЕС Донг-Най 5 — гідроелектростанція у південній частині В'єтнаму. Знаходячись між ГЕС Донг-Най 4 (вище по течії) та ГЕС Трі-Ан, входить до складу каскаду на річці Донг-Най, яка починається на плато Lâm Viên та тече у західному і південному напрямках до злиття на околиці Хошиміна з річкою Сайгон (внаслідок цього формується Soài Rạp, котра за чотири десятки кілометрів досягає Південно-Китайського моря). Можливо відзначити, що нижче за течією планувалося спорудження ще кількох станцій (наприклад, Донг-Най 6 та Донг-Най 6А), проте ці проекти наразі відхилили. Під час зведення ГЕС річку перекрили греблею з ущільненого котком бетону висотою 72 метри, завдовжки 471 метр та шириною по гребеню 10 метрів, яка потребувала 625 тис. м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з площею поверхні 3,68 км2 та об'ємом 106 млн м3 (корисний об'єм 8,4 млн м3). Пригреблевий машинний зал обладнали двома турбінами типу Френсіс потужністю по 76,9 МВт, які забезпечують виробництво 604 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Примітки
ГЕС Ngoi Phat

ГЕС Ngoi Phat – гідроелектростанція у північній частині В’єтнаму. Знаходячись після ГЕС Muong Hum (32 МВт), становить нижній ступінь каскаду на річці Ngoi Phat, правій притоці Хонгхи (біля Хайфону впадає у Тонкінську затоку Південно-Китайського моря). В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 21 метр та довжиною 108 метрів, яка утримує водосховище з площею поверхні 2,1 км2. Звідси через правобережний масив прокладений дериваційний тунель довжиною 7,2 км з діаметром основної ділянки 3,4 метра. Завершальну частину траси складають дві напірні шахти висотою 148 та 109 метрів і напірний тунель довжиною 0,5 км з діаметром 2,6 метра. В системі також працює запобіжний балансувальний резервуар, який складається з верхньої камери висотою 55 метрів з діаметром 12 метрів та з’єднувальної шахти з діаметром 6 метрів. Машинний зал обладнали трьома турбінами типу Френсіс потужністю по 24,7 МВт, які при напорі у 302 метри повинні забезпечувати виробництво 314 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. У вересні 2017-го розпочали проект збільшення потужності станції на 12 МВт, завершити який розраховують за два роки. Примітки
ГЕС Đăk R’Tih 1

ГЕС Đăk R’Tih 1 – гідроелектростанція у південній частині В’єтнаму. Знаходячись перед ГЕС Đăk R’Tih 2, становить верхній ступінь дериваційного каскаду на основі ресурсі із річки Đăk R’Tih, правої притоки Донг-Най (тече у південному напрямку до злиття на околиці Хошиміна з річкою Сайгон, після чого під назвою Soài Rạp досягає Південно-Китайського моря). В межах проекту річку перекрили земляною греблею висотою 42 метри та довжиною 553 метри. Разом з трьома допоміжними дамбами вона утримує водосховище з площею поверхні 10 км2 та об’ємом 137,1 млн м3, в якому припустиме коливання рівня поверхні у операційному режимі між позначками 603 та 618 метрів НРМ. Зі сховища по лівобережжю прокладено канал довжиною біля 5 км, котрий веде до водозабірної споруди. Від останньої по водоводу довжиною біля 0,5 км ресурс потрапляє до наземного машинного залу, облаштованого на лівому березі Đăk R’Tih. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 41 МВт. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Примітки
ГЕС Quang Tri

ГЕС Quang Tri (Rào Quán) — гідроелектростанція у центральній частині В'єтнаму. Знаходячись перед малою ГЕС Hạ Rào Quán (6,4 МВт), становить верхній ступінь каскаду на річці Rao Quan, лівій притоці Thach Han (впадає у Південнокитайське море за 140 км на північний захід від Дананга). У межах проєкту річку перекрили кам'яно-накидною греблею з бетонним облицюванням висотою 78 метрів, довжиною 293 метри та товщиною по гребеню 8 метрів. Крім того, існує земляна дамба висотою 30 метрів та довжиною 200 метрів. Разом вони утримують водосховище з площею поверхні 8,6 км2 та об'ємом 163 млн м3 (корисний об'єм 141 млн м3). Зі сховища через правобережний масив прокладено дериваційний тунель довжиною 5,7 км з діаметром 3 метри, а на завершальному етапі ресурс прямує через прокладений по схилу відкритий водовід довжиною 0,6 км. Крім того, в системі працює запобіжний балансувальний резервуар. Машинний зал обладнали двома турбінами типу Френсіс загальною потужністю 64 МВт, які при напорі у 51 метр забезпечують виробництво 214 млн кВт·год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Окрім виробництва електроенергії, комплекс забезпечує зрошення 13,8 тисячі гектарів земель. Примітки
ГЕС Srok Phu Miêng

ГЕС Srok Phu Miêng — гідроелектростанція у південній частині В'єтнаму. Розташована після ГЕС Кан-Дон, становить нижній ступінь у каскаді на річці Бі, правій притоці Донг-Най (тече на цій ділянці у південному напрямку до злиття на околиці Хошиміна з річкою Сайгон, після чого під назвою Soài Rạp досягає Південно-Китайського моря). У межах проекту долину річки перекрили греблею висотою 31 метр, довжиною 2200 метрів та шириною по гребеню 10 метрів. Вона утримує водосховище з площею поверхні 16,4 км2 та об'ємом 99,3 млн м3 (корисний об'єм 28,6 млн м3), в якому припустиме коливання рівня поверхні в операційному режимі між позначками 70 та 72 метри НРМ (у випадку повені останній показник може зростати до 73,6 метра НРМ). Пригреблевий машинний зал обладнали двома турбінами типу Каплан потужністю по 25,5 МВт, які при напорі від 11 до 22 метрів (номінальний напір 19 метрів) забезпечують виробництво 228 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
ГЕС Ta Thang

ГЕС Ta Thang — гідроелектростанція у північній частині В'єтнаму, яка використовує ресурс із річки Ngoi Bo, правої притоки Хонгхи (біля Хайфона впадає в Тонкінську затоку Південнокитайського моря). У межах проєкту річку перекрили греблею, яка утримує лише невелике водосховище з площею поверхні 0,2 км2 та об'ємом 1,85 млн м3. Звідси ресурс подається через дериваційний тунель завдовжки 4,5 км, що переходить у напірний водовід довжиною 0,4 км. Машинний зал обладнали двома турбінами типу Френсіс потужністю по 30 МВт, які при напорі у 148 метрів повинні забезпечувати виробництво 245 млн кВт·год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
ГЕС Nhạn Hạc

ГЕС Nhạn Hạc — гідроелектростанція у північній частині В'єтнаму. Знаходячись між ГЕС Sông Quang (12 МВт, вище по течії) та ГЕС Châu Thắng (14 МВт), входить до складу каскаду на річці Hieu, лівій притоці Cả (впадає до Південнокитайського моря біля міста Вінь). У межах проєкту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 50 метрів та довжиною 173 метри. Вона утримує водосховище з площею поверхні 0,6 км2 та об'ємом 6,85 млн м3, в якому припустиме коливання рівня поверхні в операційному режимі між позначками 298 та 310 метрів НРМ. Зі сховища через лівобережний масив прокладено дериваційний тунель довжиною 2,5 км з перетином 6х6 метрів. Машинний зал обладнали гідроагрегатами загальною потужністю 55 МВт, які працюють при напорі у 182 метри. Крім того, в межах комплексу існує допоміжний зал з обладнанням потужністю 4 МВт, розрахованим на використання напору у 14 метрів. Разом вони забезпечують виробництво 206 млн кВт·год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
Đà Nẵng station

Đà Nẵng station is one of the main railway stations on the North–South Railway (Reunification Express) in Vietnam and one of the five largest stations in Vietnam. It serves the city of Đà Nẵng. Đà Nẵng station is one of the three largest train stations of Vietnam serving daily trains from the north to the south and vice versa that stop for long enough for a relatively large number of passengers to get on or off. The facilities of Đà Nẵng station are relatively modern, secure and hygienic. Besides North–South routes, the station serves provincial routes such as to Huế, Quảng Bình, Vinh, Quy Nhon, and Ho Chi Minh City. Passengers have diverse options with different classes to any of these stations: odd numbers (E1, S1, S3, S5, S7 and SD1) go from the north to the south coded, even numbers (E2, S2, S4, S6 and S8) go from the south to the north. History Đà Nẵng station was opened for the first time in 1902, and has been repaired and rebuilt many times. Due to this, the train station now looks completely different than it did in 1902, and no trace of the old architecture remains. References News and magazines External links Media related to Da Nang Station at Wikimedia Commons
Gare de Đà Nẵng

La gare de Đà Nẵng (vietnamien : Ga Đà Nẵng) est une gare ferroviaire vietnamienne située dans la ville de Đà Nẵng. Situation ferroviaire La gare de Đà Nẵng est située sur la Nord-Sud du Viêt Nam. Histoire Service des voyageurs Accueil Desserte Intermodalité Notes et références Voir aussi Articles connexes Transport ferroviaire au Việt Nam Liste de gares au Viêt Nam Portail du chemin de fer Portail du Vietnam
Đà Nẵng (stacja kolejowa)

Đà Nẵng (wiet. Ga Đà Nẵng) – stacja kolejowa w Đà Nẵng, w Regionie Wybrzeża Południowo-Środkowego, w Wietnamie. Znajduje się na linii kolejowej Północ-Południe. Została otwarta w 1902.
Université polytechnique de Hô Chi Minh-Ville

L'université polytechnique d'Hô Chi Minh-Ville (en vietnamien, Trường Đại học Bách khoa, Đại học Quốc gia Thành phố Hồ Chí Minh ; en anglais, Ho Chi Minh City University of Technology (HCMUT) ou Bach Khoa University (BKU) ; encore désignée par beaucoup sous le nom de Phu Tho) est une université membre de l'université nationale de Hô Chi Minh-Ville, située à Hô Chi Minh-Ville, la plus grande ville du Viêt Nam. Présentation L'établissement a été fondée le 29 juin 1957 sous le nom Phu Tho National Center of Technology. En 2005, l'université dispose notamment de 11 facultés et de 14 centres de recherche et développement. Notes et références Annexes Articles connexes Liste des universités à Hô Chi Minh-Ville Liens externes (en) Site officiel Portail des universités Portail d'Hô Chi Minh-Ville
Jardín botánico y zoológico de Saigón

El jardín botánico y zoológico de Saigón (en vietnamita: Thảo Cầm Viên Sài Gòn) es un parque zoológico y jardín botánico situado en el distrito 1, de la ciudad de Ho Chi Minh, (antes llamada Saigón) en Vietnam.​​ Se encuentra ubicado en la esquina de la calle Nguyen Binh Khiem y la calle Le Duan(enfrente del Palacio de la Reunificación ). La construcción del parque zoológico y jardín botánico de Saigón fue resuelto el 10 de junio de 1863 por el gobernador almirante de Indochina, Pierre-Paul La Grandière , quien nombró a los Germain, segunda fuerza expedicionaria a supervisar y dirigir el trabajo en 12 hectáreas de tierra cerca del canal Avanche (canal Thi Nghe). Véase también Jardín zoológico Anexo:Jardines zoológicos Referencias
Jardin botanique et zoologique de Saïgon

Le jardin zoologique et botanique de Saïgon (vietnamien: Thao Cam Vien Saigon - abréviation: Thao Cam Viên) est un jardin zoologique et botanique situé dans le 1er arrondissement, Hô Chi Minh-Ville, Viêt Nam. Il se trouve à l'angle de la rue de Nguyen Binh Khiem et de la rue de Le Duan (à l'opposé du palais de la réunification), en face du musée d'Histoire du Viêt Nam (ancien musée Blanchard-de-La-Brosse). Histoire Liste des dirigeants Jean Baptiste Louis Pierre : du 28 mars 1865 au 22 octobre 1877 Le botaniste français est envoyé en mission dans les villes de Batavia, Madras et Bombay. Il a la tâche de collecter des animaux et des plantes dans le sud du Vietnam et des trois pays d'Indochine pour les envoyer ensuite au Muséum national d'histoire naturelle à Paris. Le fruit de ses explorations donnera naissance à un important ouvrage « Flore forestière de Cochinchine » 1880-1900), financé par la colonie. On lui doit aussi un article « Sur les plantes à caoutchouc de l’Indochine » (publié dans la Revue des cultures coloniales, 1903) et la partie sur les Sapotacées dans les Notes botaniques (1890-1891). C’est lui que l’Histoire retiendra comme le véritable créateur du jardin botanique de Saigon. Eugène Haffner Charles Edouard Paul Rémy Morange (d) de 1909 au 10 octobre 1918 Collections Le zoo, quoique quelque peu délabré, héberge encore plus d'une centaine d'espèces de reptiles (e.a. crocodiles), mammifères (notamment éléphants) et oiseaux. Une petite girafe y est née pour la première fois début 2009. Orchidées, cactus, bonsaïs et arbres ornementaux font la réputation du jardin botanique. Voir aussi Bibliographie Auguste Chevalier, Institut scientifique de l'Indochine, Catalogue des plantes du Jardin botanique de Saïgon, Saïgon, Imprimerie nouvelle A. Portrail, 1919, 66 p. (OCLC 5235318, BNF 31939801) Liens externes Ressource relative au tourisme : Botanic Gardens Conservation International (en) Vietnam Time Line 1864-1865 Zoo and Botanical Garden, Ho Chi Minh City Notes et références Portail de l’histoire de la zoologie et de la botanique Portail d'Hô Chi Minh-Ville Portail du jardinage et de l’horticulture Article de Philippe CHAPLAIN :"Le Jardin zoologique et botanique de SAIGON a 160 ans" - 2024/03/23
Dierentuin en botanische tuin van Saigon

De dierentuin en botanische tuin van Saigon (Vietnamees: Thảo Cầm Viên Sài Gòn) ligt in het eerste arrondissement van Ho Chi Minhstad, de grootste stad van Vietnam. Het bevindt zich op de hoek van Nguyen Binh Khiem en Le Duan tegenover het Herenigingspaleis en aan de voorzijde van het Historisch Museum van Vietnam. Het park is lid van de Bond van dierentuinen in Zuidoost-Azië en de Wereldbond van dierentuinen en aquaria. Externe link (vi) Officiële site
ГЕС Vĩnh Sơn

ГЕС Vĩnh Sơn — гідроелектростанція у центральній частині В'єтнаму. Знаходячись перед ГЕС Vinh Son 5 (28 МВт), становить верхній ступінь в каскаді у сточищі річки Kôn, яка впадає у Південнокитайське море біля міста Куїньон. У межах проєкту створили два водосховища на потоках Daksegnan та Dakphan, які нижче від гребель зливаються та впадають праворуч до Kôn. Земляна споруда висотою 37 метрів та довжиною 300 метрів утримує розташований дещо вище резервуар В з об'ємом 108 млн м3 (корисний об'єм 98 млн м3), в якому припустиме коливання рівня поверхні між позначками 810 та 828 метрів НРМ. При цьому дамба висотою 34,5 метра та довжиною 60 метрів контролює сідловину, через яку та прокладений далі канал ресурс скидається в долину Dakphan. На останній за допомогою земляної греблі висотою 35 метрів та довжиною 410 метрів створене водосховище А з об'ємом 147 млн м3 (корисний об'єм 123 млн м3), де можливе коливання рівня поверхні між позначками 767 та 780 метрів НРМ. На східній стороні сховища А у сідловині зведена дамба висотою 35 метрів та довжиною 191 метр з облаштованим у ній водозабором. Звідси прокладено трубопровід довжиною 0,8 км, який сполучений із запобіжним балансувальним резервуаром баштового типу висотою 50 метрів з діаметром від 5 до 7,5 метра. Далі ресурс потрапляє у напірний водовід довжиною 1,9 км із діаметром 2,5 метра, що спускається по схилу до машинного залу, спорудженого на правому березі Kôn. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Пелтон потужністю по 33 МВт, які використовують перепад великий перепад висот — рівень нижнього б'єфу знаходиться на позначці 151 метр НРМ. На момент введення в експлуатацію в 1994 році ці гідроагрегати забезпечували виробництво 230 млн кВт·год електроенергії на рік. У 2005-му у верхів'ї річки Ба (впадає до Південнокитайського моря південніше за устя Kôn, біля міста Туйхоа) за допомогою земляної греблі висотою 44 метри та довжиною 370 метрів спорудили резервуару С. Перекидання з нього ресурсу дозволило наростити виробітку до 313 млн кВт·год. Примітки
Phú Quý

Phú Quý is a small island located about 100 km south-east of the city of Phan Thiết, Vietnam. The island contains three communes, with a population of 30,000 people. The island is home to Phu Quy Lighthouse (Hải đăng Phú Quý) situated in the north-west of the island and an abandoned military bunker on the eastern coast. During French colonial days, the official name of the island was Poulo-Cécir-de-Mer (sometimes written as Pulau Cecir de Mer). Geography Phú Quý comprises a total of ten islands, with Phú Quý Island being the largest. The island is 16.5 km2 (6.4 sq mi) in area. The island is 100 km southeast of Phan Thiết, 150 km south of Cam Ranh, 120 km east of Vũng Tàu, 333 km northeast of Côn Sơn and 540 km west of the Spratly Islands. The highest point on the island is Mount Cam Dat, at 106 m. The north of the island is rocky, while the south consists mostly of sand. Climate Administration Phú Quý island has three communes: Ngũ Phụng: Phú An (1), Thương Châu (2), Quý Thạnh (3) Tam Thanh: Mỹ Khê (4), Hội An (5), Triều Dương (6) Long Hải: Phú Long (7), Đông Hải (8), Quý Hải (9), Tân Hải (10). Note: The numbers in parentheses () is the former village name. Tourism Phú Quý calls for domestic and foreign investors to invest in the island to develop infrastructure, especially airports, and hotels to serve tourists. Phu Quy's Tourism Potential is cultural heritage, scenic spots, and rare seafood. However, in the long run, Phu Quy tourism must take its strengths from fishing villages, fisheries and beaches, islands, and mountains that are still pristine, without excessive human impact, along with the local lifestyle. For the people on the island, the rustic, honest, and pristine are the strengths, creating the style of Phu Quy tourism as a basis for sustainable development. Transportation Transport routes connecting the mainland and Phú Quý island are limited. During calm seas, the journey by ferry can take up to six hours, limiting tourism. However, in mid-2010, the cooperative shipping company Fortune operated a mid-speed ferry, shortening travel time to Phú Quý island to approximately 2.5-3 hours. The mid-speed ferry was stopped in 2015 and after a year was replaced with a ferry that takes 4 hours running alongside the 6-hour ferry. In 2018 the mid-speed ferry was reinstated and now travel to the island takes 2.5 hours in favourable conditions. See also List of islands of Vietnam References External links Phú Quý People's Committee
Isla Phú Quý

Phu Quy (en vietnamita: Phú Quý) es una pequeña isla situada a unos 100 km de la ciudad de Phan Thiet, Vietnam. Sólo la mitad rocosa, en el norte de la isla está habitada, con una población de 20.698 personas.​ El distrito Phu Quy cuenta además con un total de diez islas, siendo la isla de Phu Quy la más grande. La isla tiene 16,5 km² de superficie. El distrito está a 120 km al sureste de Phan Thiet, 150 km al sur de Cam Ranh, 120 km al este de Vung Tau, 333 km al noreste de Con Son y 540 km al oeste de las Islas Spratly. El punto más alto en la isla es el monte Cam Dat, que se eleva 106 m. El norte de la isla es rocoso, mientras que el sur está compuesto principalmente por arena. Véase también Geografía de Asia Geografía de Vietnam Referencias
Phú Quý

Phú Quý ou Poulo-Cécir-de-Mer est une île située au sud-est du Viêt Nam à environ 100 km de Phan Thiết. Elle comprend trois communes, avec une population de 20 698 habitants. L'île abrite le phare de Phu Quy (Hải đăng Phú Quý) situé au nord-ouest de l'île et un bunker militaire abandonné sur la côte est. Pendant le protectorat français, le nom officiel de l'île était Poulo-Cécir-de-Mer (parfois écrit Pulau Cecir de Mer). Géographie Le district de Phú Quý comprend un total de dix îles, dont Phú Quý est la plus grande. L'île a une superficie de 16,5 km². Le district est situé à 100 km au sud-est de Phan Thiết, à 150 km au sud de Cam Ranh, à 120 km à l'est de Vũng Tàu, à 333 km au nord-est de Côn Sơn et à 540 km à l'ouest des îles Spratly. Le point culminant de l'île est le mont Cam Dat, à 106 mètres d'altitude. Le nord de l'île est rocheux, tandis que le sud est principalement constitué de sable. Administration L'île de Phú Quý est divisée en trois communes : Ngũ Phụng : Phú An (1), Thương Châu (2), Quý Thạnh (3) Tam Thanh : Mỹ Khê (4), Hội An (5), Triều Dương (6) Long Hải : Phú Long (7), Đông Hải (8), Quý Hải (9), Tân Hải (10). Remarque : les chiffres entre parenthèses () indiquent d'anciens noms de villages. Tourisme Phú Quý appelle les investisseurs nationaux et étrangers à investir sur l'île, notamment pour développer les infrastructures, en particulier les aéroports et les hôtels pour accueillir les touristes. Transport Les routes de transport reliant le continent et l'île de Phú Quý sont limitées. Par mer calme, le voyage en ferry peut durer jusqu'à six heures, limitant le tourisme. Cependant, au milieu de l'année 2010, la société de transport coopératif Fortune a mis en service un ferry à mi-vitesse, raccourcissant le temps de trajet vers l'île de Phú Quý à environ 2,5 à 3 heures. Le ferry à mi-vitesse a été arrêté en 2015 et remplacé après un an par un ferry qui prend 4 heures, fonctionnant aux côtés du ferry de 6 heures. En 2018, le ferry à mi-vitesse a été rétabli et le trajet vers l'île prend maintenant 2,5 heures dans des conditions favorables. References Portail du Vietnam Portail des îles Portail de l’océan Pacifique