NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Фантхьет

Фантхье́т (вьет. Phan Thiết) — город в южной части Вьетнама, административный центр провинции Биньтхуан. Географическое положение Фантхьет расположен на побережье Южно-Китайского моря, приблизительно в 200 км от Хошимина (Сайгона). С остальной частью Вьетнама сообщается посредством автодорог и (в меньшей степени) — морским транспортом. Есть железная дорога до Хошимина, аэропорта в городе нет. Население По данным 2004 года, численность населения города составляла около 205 333 человек, однако в последующие годы этот показатель увеличился за счет естественного прироста и внутренней миграции, достигнув более 225 000 человек к 2020 году. Основную часть населения составляют вьеты (кинь), однако в городе также проживают этнические меньшинства, включая чамов и китайцев. Чамское сообщество Фантьета сохраняет традиционные культурные и религиозные обряды, связанные с индуизмом и буддизмом. Город привлекает мигрантов из сельских районов провинции Биньтхуан и соседних провинций, особенно в сферы рыболовства, туризма и сферы услуг. В то же время значительное число молодых жителей уезжает в крупные города, такие как Хошимин, в поисках работы и образования. Население Фантьета распределено неравномерно: высокая плотность характерна для прибрежных и деловых районов, тогда как окраины города представляют собой преимущественно сельскохозяйственные территории. Экономика Важнейшее значение для экономики города имеют добыча и переработка рыбы, а также туризм. На участке побережья от Фантхьета до посёлка Муйне располагается одна из крупнейших во Вьетнаме курортных зон. Достопримечательности Чамские башни Посахины. На окраине города Фантхьет находятся чамские башни Посахины. Были построены тямами (чамами), населявшими эти места с древности и исповедующими индуизм. До настоящего времени используются как культовые места индуистов. Архитектурный ансамбль включает в себя три башни, претерпевшие ряд реконструкций. Храмы: Богу Шиве, быку Бога Шивы — Ниньде и принцессе Посахины — действующие храмы, в которых представители малочисленной народности чамов молятся только лёжа. Лежащий Будда на горе Таку. В 40 км от города Фантхьет на высоте 500 м возлежит самая большая во Вьетнаме статуя великого Будды Шакьямуни, изображённого в состоянии нирваны. Длина Будды — 49 метров, что напоминает о 49 ступенях на пути к самопознанию, а высота в 11 метров символизирует 11 ступеней буддизма. Эту статую строили в течение 3-х лет с 1962 по 1965 годы силами верующих, на их средства. На пути к лежащему Будде расположены также храм и жилища монахов, несколько статуй буддистских святых и священные могилы великих буддистов. В 40 км от Фантхьета на острове расположен Маяк Кега, построенный в 1899 году французским архитектором Шенават. Высота башни маяка 35 метров, высота с холмом — 65 метров над уровнем моря. Это самый высокий и самый старый маяк в Юго-Восточной Азии. Красный каньон, образованный из разных слоев песка, насыщен разными природными металлами. Находится по пути на белые дюны и озеро лотосов недалеко от рыбацкой деревни Муйне. Белые дюны и озеро, у берегов которого растут лотосы. Галерея Примечания
Phan Thiết

Phan Thiết är en stad i södra Vietnam, belägen vid Sydkinesiska sjöns kust, cirka 200 kilometer nordöst om Saigon. Staden breder ut sig längs Phan Thiết-bukten. Folkmängden uppgick till 216 327 invånare vid folkräkningen 2009, varav 189 619 invånare bodde i själva centralorten. Phan Thiet är huvudort i provinsen Binh Thuan. Staden är bas för ett av Vietnams viktigaste fiskedistrikt. Källor
Фантх'єт

Фантх'єт (в'єт. Phan Thiết) — місто у південній частині В'єтнаму, провінції Біньтхуан. Населення міста становить 205 333 осіб (2004). Географія Фантх'єт розташований на узбережжі Південно-Китайського моря, приблизно за 200 км від Хошиміна (Сайгона). З рештою частини В'єтнаму сполучається за допомогою автодоріг і (меншою мірою) — морським транспортом. Залізниці й аеропорту у місті немає. Клімат Місто знаходиться у зоні, котра характеризується кліматом тропічних саван. Найтепліший місяць — травень із середньою температурою 28.3 °C (83 °F). Найхолодніший місяць — січень, із середньою температурою 24.4 °С (76 °F). Економіка Найважливіше значення для економіки міста мають видобуток і переробка риби, а також туризм. На ділянці узбережжя від Фантх'єта до селища Муйне розташована одна з найбільших у В'єтнамі курортних зон. Визначні місця Чамські вежі Пошани. Розташовані на околиці міста. Були побудовані тямами (чамами), які населяли ці місця у давні часи і сповідували індуїзм. Досі використовуються як культові місця індуїстів. Архітектурний ансамбль включає три вежі, що зазнали ряд реконструкцій. Храми: Богу Шиві, вахані Шиви — бику Нанді і принцесі Пошани — діючі храми, у яких представники нечисленної народності чамів моляться тільки лежачи. Лежачий Будда на горі Таку. Розташований за 40 км від міста на висоті 500 м. Лежить найбільша у В'єтнамі статуя великого Будди Шак'ямуні, зображеного в стані нірвани. Довжина Будди — 49 метрів, що нагадує про 49 кроків на шляху до самопізнання, а висота у 11 метрів символізує 11 ступенів буддизму. Цю статую будували протягом 3-х років з 1962 по 1965 роки силами віруючих, на їхні кошти. На шляху до лежачого Будди розташовані також храм і житла ченців, кілька статуй буддистських святих і священні могили великих буддистів. За 40 км від міста на острові розташований Маяк Кега, який було побудовано у 1897 році французьким архітектором Шенаватом. Висота маяка — 64 метра, цей маяк визнаний одним з найкрасивіших маяків у Південно-Східній Азії. Червоний каньйон розташований дорогою на білі дюни і озеро лотосів недалеко від рибальського села Муйне. Каньйон, утворений з різних шарів піску. Насичений різними природними металами. Білі дюни і озеро, біля берегів якого ростуть лотоси. Галерея Примітки Література Атлас світу / голов. ред. І. С. Руденко ; зав. ред. В. В. Радченко ; відп. ред. О. В. Вакуленко. — К. : ДНВП «Картографія», 2005. — 336 с. — ISBN 9666315467.
ГЕС Нам-На 3

ГЕС Нам-На 3 — гідроелектростанція у північній частині В'єтнаму. Знаходячись після ГЕС Нам-На 2, становить нижній ступінь каскаду на річці Нам-На, лівій притоці Да, яка, своєю чергою, є правою притокою Хонгхи (біля Хайфона впадає у Тонкінську затоку Південнокитайського моря). У межах проєкту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 40 метрів. Інтегрований у праву частину споруди машинний зал обладнали трьома турбінами типу Каплан загальною потужністю 84 МВт, які при напорі у 20 метрів повинні забезпечувати виробництво 361 млн кВт·год електроенергії на рік. Примітки
Ванланг (міст)

Міст Ванланг (в'єт. cầu Văn Lang), також міст В'єтчі–Баві (в'єт. cầu Việt Trì–Ba Vì) — міст через Червону річку, що з'єднує провінції Ханой та Футхо. Розташування Міст розташовано на північному заході міста Ханой, з'єднуючи Національну дорогу 32 та Національну дорогу 32C. Південний кінець мосту розташовано в комуні Кодо повіт Баві (Ханой), а північний кінець — у районі Тхошон (квартал), місто В'єтчі (Футхо). Конструкція Міст має конструкцію із залізобетону та попередньо напруженого залізобетону. Довжина мосту становить 1557 м, ширина — 12 м з двома смугами для автомобільного транспорту та двома смугами змішаного руху. Будівництво Загальний обсяг інвестицій проєкту перевищив 1460 мільярдів донгів, інвестором виступила Акціонерна компанія Групи Фумі (в'єт. Công ty Cổ phần Tập đoàn Phú Mỹ) за схемою Інвестиції BOT. Будівництво розпочалося 1 серпня 2016 року і було відкрито для руху 10 жовтня 2018 року. Примітки
Université d'économie de Hô Chi Minh-Ville

L'université d'économie d'Hô Chi Minh-Ville (en vietnamien : Đại học Kinh tế Thành phố Hồ Chí Minh) est une université ouverte en 1976 à Hô Chi Minh-Ville, au Viêt Nam. Organisation Elle comprend 12 facultés et délivre un enseignement du premier cycle au doctorat. La plupart ont à voir avec les domaines de l'économie, de la loi, ou encore de la politique. Elle est située dans le District 3, près de l'université d'architecture d'Hô Chi Minh-Ville. Articles connexes Liste des universités à Hô Chi Minh-Ville Liens externes (en) Site officiel Portail d'Hô Chi Minh-Ville Portail des universités Portail du Vietnam
Economische universiteit (Ho Chi Minhstad)

De Economische universiteit, Ho Chi Minh Stad (UEH) in in Ho Chi Minhstad (in het Vietnamees: Đại học Kinh tế Thành phố Hồ Chí Minh) werd opgericht in 1976. De universiteit heeft op dit moment 22 verschillende vakken die ze aanbieden op bachelor- tot doctoraalniveau. UEH wordt gezien als een van de veertien belangrijkste universiteiten van Vietnam. Het aantal studenten aan deze universiteit bedraagt bijna 50.000. Op bachelorniveau heeft UEH vijf richtingen: Economie, Management, Accounting, Bankieren en Economische informatiesystemen. Deze 5 vakgebieden zijn verdeeld in 22 verschillende opleidingen. UEH heeft 3 studentenhuizen: één studentenhuis met 22 kamers voor buitenlandse studenten en twee studentenhuizen voor Vietnamese studenten met 193 kamers, waar ongeveer 600 studenten kunnen verblijven. De bibliotheek heeft meer dan 18.000 boeken, 130 tijdschriften en leeskamers. Sinds enkele jaren werkt EUH samen met de Hogeschool Rotterdam elk jaar worden vanuit Nederland een aantal studenten van de opleiding "Trade management gericht op Azië" naar Vietnam gestuurd. Externe links Website van UEH
Bãi Cháy Bridge

The Bãi Cháy Bridge (Vietnamese: Cầu Bãi Cháy) is a cable-stayed bridge on Highway 18, connecting Hồng Gai with Bãi Cháy over the Cửa Lục straits, separating Cửa Lục Bay with Hạ Long Bay, on the territory of Hạ Long city, Quảng Ninh province, Vietnam. It is the first, and at the time of its inauguration, the longest central-line cable-stayed bridge in Vietnam. Design The bridge has two outer span of reinforced pre-stressed concrete box beams, which are the widest of the world for this type of bridge. The towers are located on a huge pneumatic caisson foundation system, a modern construction technology first applied in Vietnam on this project. The bridge was constructed using a balanced cantilever technology, wherein the bridge beams reaching out over the water and the aligned ends connect at a head height of 50 metres (160 ft) above the water level. This technique assured that vessels could still operate normally during the construction process. The bridge was completed and opened for traffic on December 2, 2006. The bridge was built to address the needs of the local people and tourists, and also to complete the discontinuation of the Bãi Cháy ferry line. Technical details Spans: 5 spans, main span of 435 meters (1,427 ft) Navigable width: 150 meters (490 ft) Load: Class A standard Japanese Cost: about VND 1046 billions, 40-month construction period, to November 30, 2006 termination Owner: Ministry of Transport, representing the owner: Project Management Unit 18-PMU18 Design consultant - monitor: Institute of bridges and structures in Japan Contractor: Shimizu-Sumitomo Mitsui Construction Gallery See also List of longest cable-stayed bridge spans Transport in Vietnam List of bridges References
Байтяй (міст)

Міст Байтяй (в'єт. cầu Bãi Cháy) — вантовий міст на Національній дорозі 18, що з'єднує райони Хонггаї та Байтяй через протоку Куалук (в'єт. Cửa Lục), що відокремлює затоку Куалук від затоки Халонг, на території міста Халонг, провінція Куангнінь (В'єтнам). Це перший і на момент відкриття найдовший вантовий міст з центральним підвісом у В'єтнамі. Конструкція Міст має два зовнішні прогони з попередньо напружених залізобетонних коробчастих балок, які є найширшими у світі для цього типу мостів. Опори розташовано на масивній системі пневматичних кесонних фундаментів — сучасній будівельній технології, вперше застосованій у В'єтнамі саме на цьому проєкті. Міст споруджено за технологією збалансованого консольного монтажу, при якій два кінці мосту простягаються над водою назустріч один одному та з'єднуються на висоті 50 м над рівнем води. Ця технологія забезпечила нормальну роботу суден під час будівництва. Міст завершено та відкрито для руху 2 грудня 2006 року. Міст збудовано для задоволення потреб місцевого населення та туристів, а також для припинення неоптимальної роботи поромної переправи Байтяй. Технічні характеристики Прольоти: 5 прольотів, головний проліт — 435 м Судноплавна ширина: 150 м Навантаження: стандарт класу A (Японія) Вартість: близько 1046 млрд донгів; тривалість будівництва — 40 місяців; завершення — 30 листопада 2006 року Власник: Міністерство транспорту; представник замовника — PMU18 Проєктування та нагляд: Інститут мостів і конструкцій Японії Підрядник: Shimizu - Sumitomo Mitsui Construction Галерея Примітки
Long Biên Bridge

Long Biên Bridge (Vietnamese: Cầu Long Biên) is a historic cantilever bridge across the Red River that connects two districts, Hoàn Kiếm and Long Biên of the city of Hanoi, Vietnam. It was originally called Paul Doumer Bridge. History During French regime The bridge was built in 1899–1902 by the architects Daydé & Pillé of Paris, and opened in 1903. Before North Vietnam's independence in 1954, it was called Paul-Doumer Bridge, named after Paul Doumer – the governor-general of French Indochina and then French president. At 2.4 kilometres (1.5 mi) in length, it was, at that time, one of the longest bridges in Asia. For the French colonial government, the construction was of strategic importance in securing control of northern Vietnam. From 1899 to 1902, more than 3,000 Vietnamese took part in the construction. Vietnam War It was heavily bombed during the Vietnam War due to its critical position (the only bridge at that time across the Red River connecting Hanoi to the main port of Haiphong). The first attack took place in 1967, and the center span of the bridge was felled by an attack by 20 United States Air Force (USAF) F-105 fighter-bombers on 11 August. CIA reports noted that the severing of the bridge did not appear to have caused as much disruption as had been expected. During the war, many anti- aircraft artillery were placed on the top of the bridge in order to protect it against attack. On 10 May 1972 the bridge was attacked in the first Operation Linebacker attacks in response to the North Vietnamese Easter Offensive. On 13 May the USAF announced that several spans of the bridge had been destroyed by laser-guided bombs (LGB). On 9 August the USAF announced that another LGB attack had disabled the newly repaired bridge. On 11 September the USAF attacked the bridge again as repairs were nearing completion. Modern day Some parts of the original structure remain intact, while large sections have been built later to repair the holes. Only half the bridge retains its original shape. A project with support and loan from the French government is currently in progress to restore the bridge to its original appearance. Today trains, mopeds, bicycles and pedestrians use the dilapidated bridge, while all other traffic is diverted to the nearby Chương Dương Bridge and some other bridges: Thanh Trì Bridge, Thăng Long Bridge, Vĩnh Tuy Bridge, and Nhật Tân Bridge. Under the bridge, poor families live in boats on the Red River, coming from many rural areas of Vietnam. Image gallery References
Puente Long Biên

El Puente Long Biên (en vietnamita: Cầu Long Biên) es un puente en ménsula histórico sobre el Río Rojo que conecta los distritos Hoan Kiem y Long Bien de la ciudad de Hanói, Vietnam. Se llamaba originalmente Puente Paul Doumer. Historia El puente fue construido entre 1899 y 1902 por la empresa de ingeniería Daydé & Pillé de París, e inaugurado en 1903.​ Antes de la independencia de Vietnam del Norte en 1954, se llamaba Puente Paul Doumer, en honor a Paul Doumer, el gobernador general de la Indochina francesa y posteriormente presidente de Francia. Con 2,4 km de longitud,​ en aquel momento era uno de los puentes más largos de Asia. Para el gobierno colonial francés su construcción tenía importancia estratégica para asegurar el control del norte de Vietnam. Desde 1899 hasta 1902, más de 3000 trabajadores vietnamitas participaron en la construcción. Fue bombardeado duramente en la Guerra de Vietnam debido a su posición estratégica (único puente en aquella época que cruzaba el Río Rojo y conectaba Hanói con el puerto principal, Haiphong). El primer ataque se realizó en 1967, y el vano central del puente fue derribado por un ataque de 20 bombarderos F-105.​ Los informes de la CIA observaron que la destrucción del puente no parecía haber causado tanta perturbación como se esperaba.​ La defensa del Puente Long Biên continúa desempeñando un papel importante en la imagen de Hanói y es ensalzada a menudo en poesías y canciones. Estuvo inutilizable durante un año cuando, en mayo de 1972, cayó víctima de uno de los primeros ataques coordinados usando "bombas guiadas" por láser. Algunas partes de la estructura original se conservan intactas, mientras que se han reconstruido grandes secciones para reparar los agujeros. Solo la mitad del puente conserva su forma original. En la actualidad está en curso un proyecto para restaurar el puente a su aspecto original, con apoyo y financiación del gobierno francés. En la actualidad trenes, ciclomotores, bicicletas y peatones usan el puente, en mal estado, mientras que el resto del tráfico se desvía al cercano Puente Chương Dương y otros puentes construidos recientemente: Puente Thanh Trì, Puente Thăng Long, Puente Vĩnh Tuy, y Puente Nhật Tân. Galería de imágenes Véase también Hanói Chùa Cầu Puente de Can Tho Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Puente Long Biên.
Ponte Long Biên

Il ponte Long Biên (in vietnamita Cầu Long Biên), chiamato in origine ponte Paul Doumer, è un ponte a sbalzo che collega i distretti di Long Bien e Hoan Kiem della città di Hanoi, capitale del Vietnam. Descrizione Il ponte permette alla ferrovia che collega il nord ed il sud del Vietnam proveniente da Saigon di attraversare il fiume Rosso dopo la stazione ferroviaria di Hanoi e di continuare il suo percorso sulla riva sinistra in direzione di Lào Cai per poi dirigersi verso la regione dello Yunnan in Cina oppure verso la città portuale di Haiphong sul golfo del Tonchino. Con una lunghezza totale di 1 682 m, un'altezza di 13,5 m ed una larghezza di 30 m, il ponte Long Biên fu il primo ponte d'acciaio ad attraversare le acque del fiume Rosso. A metà della sua lunghezza, il ponte poggia sulla punta dell'isolotto fluviale di Phu Xua. Storia Il ponte è stato costruito all'epoca dell'Indocina francese da parte dell'azienda Daydé & Pillé (società assorbita in seguito dal gruppo Eiffel), per un investimento totale di 10,5 milioni di franchi dell'epoca. I lavori, iniziati nel 1898, furono terminati il 28 febbraio 1902. Il ponte venne infine inaugurato il 23 febbraio 1903 da Paul Doumer e dal nuovo governatore Paul Beau in presenza del re Thành Thái, davanti ad una vasta folla di persone accorse per l'evento. Il governo comunista al potere dal 1954 ha ribattezzato la struttura ponte Long Biên dal nome dell'antica capitale tonchinese che si supponeva essere locata nel sito della moderna Hanoi (supposizione errata). Venne bombardato durante la guerra del Vietnam in quanto obiettivo strategico, essendo l'unico ponte sul fiume rosso che connetteva Hanoi con il porto di Haiphong. Il primo attacco ebbe luogo nel 1967 e causò il crollo della sezione centrale del ponte, bombardata da 20 F-105 della aviazione degli Stati Uniti. Venne colpito nuovamente nel maggio 1972 da bombe a guida laser e reso inutilizzabile per un anno. Oggi il ponte è usato solamente dal traffico ferroviario e pedonale, mentre i nuovi ponti di Chương Dương, Thanh Trì, Thăng Long, Vĩnh Tuy e Nhật Tân servono il crescente traffico automobilistico. Galleria d'immagini Note Voci correlate Stazione di Long Biên Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte Long Biên Collegamenti esterni (EN) Ponte Long Biên, su Structurae.
Long Biênbrug

De Long Biênbrug is een spoorbrug over de Rode Rivier in Hanoi, Vietnam. De brug is een vakwerkbrug. De spoorlijn op de brug is onderdeel van de Spoorlijn Hà Nội - Lào Cai. Geschiedenis De bouw van de brug duurde in totaal drie jaar, van 1899 tot 1902. Pas in 1903 reed de eerste trein over de brug, die ontworpen is door Gustave Eiffel. Aan de bouw van de brug, die uiteindelijk 1680 meter lang zou worden, werkten ruim 3000 Vietnamezen. De brug had tot 1954 de naam Paul Doumerbrug, naar Paul Doumer, een Franse afgevaardigde in de Unie van Indochina en later de president van Frankrijk. De brug had een belangrijke rol in de Vietnamoorlog. De Amerikanen bombardeerden de brug, waardoor de spooraansluiting met Hải Phòng was verbroken. Na de oorlog is de brug hersteld en zijn sommige delen van de originele brug bewaard gebleven.
Long Bien-bron

Long Bien-bron (vietnamesiska: Cầu Long Biên) är en bro i Hanoi över Röda floden. Den byggdes 1903 av Gustave Eiffel och hette fram till 1954 Doumerbron, uppkallad efter Paul Doumer. Under vietnamkriget utsattes bron för kraftiga amerikanska bombangrepp eftersom den var viktig för transport av krigsmateriel från Sovjetunionen, vilket anlände till hamnen i Haiphong. Ingen biltrafik förekommer, endast tåg och motorcykel kan korsa bron. Den förbinder distrikten Long Biên och Hoàn Kiếm. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Long Bien-bron.﻿
Cô Tô (huyện in Quảng Ninh)

Cô Tô is een huyện in de provincie Quảng Ninh. Cô Tô ligt in het noorden van Vietnam en is een district dat bestaat uit meer dan vijftig eilanden. Het belangrijkste eiland is Cô Tô, waarop twee administratieve eenheden bevinden, te weten de thị trấn Cô Tô en xã Đồng Tiến. De oppervlakte van Cô Tô bedraagt in totaal 46,2 km². In Cô Tô heeft in totaal 5281 inwoners. In totaal heeft Cô Tô drie administratieve eenheden. Naast thị trấn Cô Tô en xã Đồng Tiến is dit ook nog xã Thanh Lân. Thanh Lân ligt op het eiland Thanh Lân. Eilanden De meeste eilanden zijn rotsen die boven de zeespiegel uitsteken, sommige eilanden zijn bewoond. De eilanden zijn onder meer: Cô Tô Con · Cô Tô · Cồn Ba Đỉnh Con · Cồn Chân Kiểng · Cồn Chân Miếu · Còn Con Ngựa · Cồn Đá Xếp Cao · Cồn Đá Xếp Thấp · Cồn Đuôi Cá Chép · Cồn Gạc Hươu · Cồn Hang Chuột · Cồn Ngoài · Cồn Sao Nhỏ · Cồn Tai Khỉ · Cồn Vó Ngựa · Đá Bắc Ba Đỉnh · Đá Chân Hương · Đá Chuột Nhắt · Đá Nam Ba Đỉnh · Đá Ngầm Nam · Đá Ngầm Sâu · Đá Quả Thông Già · Đá Sao Đêm · Đá Sư Tử · Đá Thiên Môn · Đá Thoải · Đá Xấu Hổ · Đảo Trần (Lo Chúc San) · Chàng Tây · Đảo Chằn · Tây Chàng) · Hai Hòn Ngoài · Hòn Ba Bái · Hòn Ba Đỉnh · Hòn Bắc Bồ Cát · Hòn Bắc Đẩu · Hòn Bát Hương · Hòn Bầu Rượu · Hòn Bảy Âm Dương · Hòn Bảy Sao · Hòn Bồ Cát · Hòn Cá Chép · Hòn Cá chép Con · Hòn Chòi Canh · Hòn Cồn · Hòn Con Chuột · Hòn Cồn Răn · Hòn Đá Thủng · Hòn Đặng Vạn Châu · Hòn Đèn · Hòn Đồi Mồi · Hòn Đuôi Núi Nhọn · Hòn Hang Thông · Hòn Khe · Hòn Khe Con · Hòn Khe Trâu · Hòn Khoai Lang · Hòn Khói · Hòn Kim Sa · Hòn Ngang · Hòn Ngập Nước · Hòn Ngựa Bé · Hòn Nhạn Xanh · Hòn Núi Nhọn · Hòn Sao Hỏa · Hòn Sao Mộc · Hòn Sao Thổ · Hòn Sao Thủy · Hòn Thoải Rơi · Hòn Vàn Thầu · Hòn Vàng Thoải · Hòn Vệ Tinh · Thanh Lân · Vụng Tràng Đông Geschiedenis Zowel Vietnam als de Volksrepubliek China deden aanspraak op de eilandengroep. In 1832 is bepaald, dat de eilanden bij Tonkin hoorden. Later kwam Tonkin bij de Unie van Indochina, dat later weer splitste in Noord en Zuid-Vietnam, Cambodja en Laos. Tijdens de kolonisatie door Frankrijk werd Cô Tô onderverdeeld in vijf delen, die werden vernoemd naar windstreken, noord, west, zuid, oost en een centraal deel. In 1964 werden twee xã's toegevoegd aan thị xã Cẩm Phả. Economie De bevolking van het district Cô Tô is voornamelijk afhankelijk van visserij. Uitspraak Zie ook Lijst van administratieve eenheden in Quảng Ninh