NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Masia fortificada Mas de Tena

La Masia Fortificada Torre de Mas de Tena, o Torre de Mas de Tena, és un edifici agrícola i residencial fortificat, situat en un pla conreat en el camí que uneix Villafranca amb els Mas de Roig i de Figueras de Vilafranca, a la comarca de l'Alt Maestrat. Està declarada de forma genèrica Bé d'Interès Cultural, presentant anotació ministerial R-I-51-0012190, sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol, i presentant anotació ministerial de l'11 de novembre de 2008. Història Disperses pel terme municipal de Vilafranca existeixen una gran quantitat de masies fortificades. Es considera que una de les raons de la seva existència i nombre es deu al fet que la zona de Vilafranca no comptava amb un castell que permetés als agricultors disseminats per la zona, refugiar-se en cas de perill. Si tenim en compte que aquesta zona ha estat involucrada en tots els conflictes bèl·lics, des de la reconquesta a la guerra del 36 (Guerra de Successió, Guerra d'Independència, Guerres Carlistes, disputes amb la veïna Morella…), pot entendre's la necessitat de crear espais fortificats prop dels nuclis agrícoles on es concentrava cert nombre de població que vivia de les explotacions agràries de l'altiplà en el qual se situaven. Originàriament es tracta d'una alquería musulmana que va ser evolucionant fins a transformar-se en masia, en la qual la torre queda incrustada, presentant solament una façana exempta. Descripció La masia es localitza en un paratge de suau pendent al sud-oest. La zona s'utilitza per al cultiu agrícola i per a l'explotació ramadera, dividida en parcel·les per murs de poca altura fets de maçoneria en sec. Des de la masia es poden observar, encara que sigui a la llunyania les masies Torre Leandra i el Mas de Patirás, amb la muntanya Penyagolosa al fons i la Torre Fonso. L'edifici principal, que feia de residència de masovers, presenta planta rectangular i la torre havia de situar-se en un extrem d'aquesta, però en ampliar-se l'edifici es va construir un altre cos que es va adossar a la torre (de planta quadrada), de manera que la seva posició va quedar centrada en la masia, malgrat això es distingeix de la resta dels edificis per la seva altura (aproximadament de tres plantes, la planta baixa i dos pisos). La coberta és a una sola aigua amb inclinació i acabat en teula àrab. A més hi ha altres edificis d'una sola planta que s'utilitzen per a les tasques típiques de la masia, corrals, estables i magatzems. La torre, de fàbrica de maçoneria i petits carreus en el cos principal, té reforçades les cantonades amb carreus de major qualitat; presenta encara restes dels seus merlets, així com d'espitlleres i algunes finestres. Pot dir-se que és una de les torres més cuidades, per estar encara en ús com a masia. Referències
Masía Fortificada de Mas Tena

La Masía Fortificada Torre de Mas de Tena, o Torre de Mas de Tena, es un edificio agrícola y residencial fortificado, situado en un llano cultivado en el camino que une Villafranca con los Mas de Roig y Mas de Figuera de Villafranca del Cid, en la comarca del Alto Maestrazgo.​​​​ Está declarada de forma genérica Bien de Interés Cultural, presentando anotación ministerial R-I-51-0012190, bajo la protección de la Declaración genérica del Decreto de 22 de abril de 1949, y la Ley 16/1985 sobre el Patrimonio Histórico Español, y presentando anotación ministerial del 11 de noviembre de 2008.​​ Historia Dispersas por el término municipal de Villafranca del Cid existen una gran cantidad de masías fortificadas. Se considera que una de las razones de su existencia y número se debe a que la zona de Villafranca del Cid no contaba con un castillo que permitiera a los agricultores diseminados por la zona, refugiarse en caso de peligro. Si tenemos en cuenta que esta zona ha estado involucrada en todos los conflictos bélicos, desde la reconquista a la guerra del 36, (Guerra de Sucesión, Guerra de Independencia, guerras carlistas, disputas con la vecina Morella…), puede entenderse la necesidad de crear espacios fortificados cerca de los núcleos agrícolas en donde se concentraba cierto número de población que vivía de las explotaciones agrarias del altiplano en el que se situaban.​ Originariamente se trata de una alquería musulmana que fue evolucionando hasta transformarse en masía, en la que la torre queda incrustada, presentando solamente una fachada exenta.​​​ Descripción La masía se localiza en un paraje de suave pendiente al sudoeste. La zona se utiliza para el cultivo agrícola y para la explotación ganadera, dividida en parcelas por muros de poca altura hechos de mampostería en seco. Desde la masía se pueden observar, aunque sea en la lejanía las masías Torre Leandra y el Mas de Patirás, con el monte Peñagolosa al fondo y la Torre Fonso.​​ El edificio principal, que hacía las veces de residencia de masoveros, presenta planta rectangular y la torre debía situarse en un extremo de la misma, pero al ampliarse el edificio se construyó otro cuerpo que se adosó a la torre (de planta cuadrada), de manera que su posición quedó centrada en la masía, pese a ello se distingue del resto de los edificios por su altura (aproximadamente de tres plantas, la planta baja y dos pisos). La cubierta es a una sola agua con inclinación y acabado en teja árabe. Además hay otros edificios de una sola planta que se utilizan para las labores típicas de la masía, corrales, establos y almacenes.​​ La torre, de fábrica de mampostería y pequeños sillares en el cuerpo principal, tiene reforzadas las esquinas con sillares de mayor calidad; presenta todavía restos de sus almenas, así como de aspirellas y algunas ventanas.​​​ Puede decirse que es una de las torres más cuidadas, por estar todavía en uso como masía.​​​​ Referencias
Torre Barreda

La Torre Barreda és una masia fortificada agrícola i residencial fortificat, en un pla conreat en el terme municipal de Vilafranca, encara que separat del nucli poblacional, a la comarca de l'Alt Maestrat. La masia és en un paratge de suau pendent al sud-oest. La zona s'utilitza per al cultiu agrícola i per a l'explotació ramadera, dividida en parcel·les per murs de poca altura fets de maçoneria en sec. L'edifici principal, que s'utilitzava com a residència de masovers, presenta planta rectangular i la torre se situa en un dels seus extrems, encara que en ampliar la masia es va construir un altre edifici que es va adossar a la torre en el seu costat nord. La torre és de planta quadrada i tres altures comptant la planta baixa. La coberta, igual que la casa dels masovers és d'un sol vessant i compta amb inclinació per evitar l'acumulació d'aigua durant les pluges, rematant-se, en tots dos edificis amb teules àrabs. A més hi ha altres edificis d'una sola planta que s'utilitzen per a les tasques típiques de la masia, corrals, estables i magatzems. La torre és de fàbrica de maçoneria i petits carreus en el cos principal, té reforçades les cantonades amb carreus de major qualitat; presenta encara restes de finestres i portes amb llinda de carreus petits. La prolongació de les biguetes de la coberta donen lloc al ràfec. Declarada de forma genèrica bé d'interès cultural, presentant anotació ministerial 28376 i presentant anotació ministerial del 28 de novembre de 2011. Història Disperses pel terme municipal de Vilafranca existeixen una gran quantitat de masies fortificades. Es considera que una de les raons de la seva existència i nombre es deu al fet que la zona de Vilafranca no comptava amb un castell que permetés als agricultors disseminats per la zona, refugiar-se en cas de perill. Si tenim en compte que aquesta zona ha estat involucrada en tots els conflictes bèl·lics, des de la reconquesta a la guerra del 36 (Guerra de Successió, Guerra del Francès, Guerres Carlines, disputes amb la veïna Morella…), pot entendre's la necessitat de crear espais fortificats prop dels nuclis agrícoles on es concentrava cert nombre de població que vivia de les explotacions agràries de l'altiplà en el qual se situaven. Originàriament es tracta d'una alquería musulmana que va ser evolucionant fins a transformar-se en masia, en la qual la torre queda incrustada, presentant solament una façana exempta. Referències
Masía Fortificada Torre Barreda

La Masía Fortificada Torre barreda, o Torre barreda, es un edificio agrícola y residencial fortificado, situado en un llano cultivado en el término municipal de Villafranca, aunque separado del núcleo poblacional, en la comarca del Alto Maestrazgo.​ Declarada de forma genérica Bien de Interés Cultural, presentando anotación ministerial 28376 y presentando anotación ministerial del 28 de noviembre de 2011.​ Historia Dispersas por el término municipal de Villafranca del Cid existen una gran cantidad de masías fortificadas. Se considera que una de las razones de su existencia y número se debe a que la zona de Villafranca del Cid no contaba con un castillo que permitiera a los agricultores diseminados por la zona, refugiarse en caso de peligro. Si tenemos en cuenta que esta zona ha estado involucrada en todos los conflictos bélicos, desde la reconquista a la guerra del 36, (Guerra de Sucesión, Guerra de Independencia, Guerras Carlistas, disputas con la vecina Morella…), puede entenderse la necesidad de crear espacios fortificados cerca de los núcleos agrícolas en donde se concentraba cierto número de población que vivía de las explotaciones agrarias del altiplano en el que se situaban.​ Originariamente se trata de una alquería musulmana que fue evolucionando hasta transformarse en masía, en la que la torre queda incrustada, presentando solamente una fachada exenta.​ Descripción La masía se localiza en un paraje de suave pendiente al sudoeste. La zona se utiliza para el cultivo agrícola y para la explotación ganadera, dividida en parcelas por muros de poca altura hechos de mampostería en seco.​ El edificio principal, que hacía las veces de residencia de masoveros, presenta planta rectangular y la torre se sitúa en uno de sus extremos, aunque al ampliar la masía se construyó otro edificio que se adosó a la torre en su lado norte. La torre es de planta cuadrada y tres alturas contando la planta baja. La cubierta, al igual que la casa de los masoveros es de una sola vertiente y cuenta con inclinación para evitar la acumulación de agua durante las lluvias, rematándose, en ambos edificios con tejas árabes. Además hay otros edificios de una sola planta que se utilizan para las labores típicas de la masía, corrales, establos y almacenes.​ La torre es de fábrica de mampostería y pequeños sillares en el cuerpo principal, tiene reforzadas las esquinas con sillares de mayor calidad; presenta todavía restos de ventanas y puertas con dintel de sillares pequeños. La prolongación de las viguetas de la cubierta dan lugar al alero.​ Referencias
Església parroquial de Sant Vicent Ferrer d'Aiòder

L'església parroquial de Sant Vicent Ferrer, localitzada a la plaça de l'Església d'Aiòder, a la comarca de l'Alt Millars és un lloc de culte catòlic catalogat com a Bé de rellevància local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi identificatiu: 12.08.017-002. Pertany al arxioprestat 9, La nostra senyora Verge de l'Esperança d'Onda, i es va dur a terme la seva consagració a Sant Vicent Ferrer l'any 1861. Descripció Es tracta d'un edifici de planta de tres naus, clarament separades per una sèrie de columnes, absis i cúpula. Presenta característiques de l'estil academicista valencià, sobretot en la seva façana. Presenta una petita torre campanar de planta quadrada. Referències
Iglesia de San Vicente Ferrer (Ayódar)

La iglesia parroquial de San Vicente Ferrer, localizada en la plaza de la Iglesia de Ayódar, en la comarca del Alto Mijares es un lugar de culto católico catalogado como Bien de relevancia local, según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalidad Valenciana, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), con código identificativo: 12.08.017-002.​ Pertenece al arciprestazgo 9, Nuestra señora Virgen de la Esperanza de Onda,​ y se llevó a cabo su consagración a San Vicente Ferrer en el año 1861.​ Descripción Se trata de un edificio de planta de tres naves, claramente separadas por una serie de columnas, ábside y cúpula. Presenta características del estilo academicista valenciano, sobre todo en su fachada. Presenta una pequeña torre campanario de planta cuadrada.​​​ Referencias
Campanar de l'antic convent de dominics d'Aiòder

La Torre campanar de l'Antic Convent Dominics, localitzada al carrer del Convent d'Aiòder, a la comarca de l'Alt Millars és una torre catalogada com a Bé de rellevància local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi identificatiu: 12.08.017-001. Descripció Es tracta d'un dels pocs vestigis, que queden en peus, de l'antic Convent dels Dominicos que es va començar a construir en 1575, finalitzant-se la seva obra amb la construcció en 1601, i derrocant el convent en 1950. Es tracta d'una torre exempta d'uns 36 metres d'altura que formava part de l'església de l'antic Convent dels Dominicos, construït per cristianitzar als habitants moriscs de la zona, i que feu d'església parroquial, fins que al segle xix es va construir l'actual església. El convent va ser utilitzat durant les Guerres Carlines com a caserna general de les tropes. És una torre esvelta de bona factura i en ella poden observar-se encara, restes de l'antiga decoració, així com unes curioses gàrgoles de pedra. És monument d'interès local des de fa relativament poc, malgrat això qualsevol intervenció tant a la torre com en les campanes ha de comunicar-se a la Direcció general del Patrimoni Cultural Valencià amb el projecte corresponent, abans del seu inici per a la deguda aprovació oficial. Actualment es troba en procés de restauració per part de la Conselleria de Cultura. Referències
Torre del Antiguo Convento de Dominicos (Ayódar)

La torre campanario del Antiguo Convento Dominicos, localizada en la calle del Convento de Ayódar, en la comarca del Alto Mijares es una torre catalogada como Bien de relevancia local, según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalidad Valenciana, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), con código identificativo: 12.08.017-001.​ Descripción Se trata de uno de los pocos vestigios, que quedan en pie, del antiguo Convento de los Dominicos que se empezó a construir en 1575, finalizándose su obra con la construcción en 1601, y derribando el convento en 1950.​​​​ Se trata de una torre exenta de unos 36 metros de altura que formaba parte de la iglesia del antiguo Convento de los Dominicos, construido para cristianizar a los habitantes moriscos de la zona, y que hizo las veces de iglesia parroquial, hasta que en el siglo XIX se construyó la actual iglesia parroquial.​ El convento fue utilizado durante las guerras carlistas como cuartel general de las tropas.​ Es una torre esbelta de buena factura y en ella pueden observarse todavía, restos de la antigua decoración, así como unas curiosas gárgolas de piedra. Es monumento de interés local desde hace relativamente poco, pese a ello cualquier intervención tanto en la torre como en las campanas ha de comunicarse a la Dirección General del Patrimonio Cultural Valenciano con el proyecto correspondiente, antes de su inicio para la debida aprobación oficial.​ Actualmente se encuentra en proceso de restauración por parte de la Conselleria de Cultura.​ Referencias
Església parroquial de la Mare de Déu dels Desemparats (Cirat)

L'església parroquial de la Mare de Déu dels Desemparats, localitzada en la pedania d'El Tormo, a Cirat, a la comarca de l'Alt Millars és un lloc de culte catalogat com Bé de rellevància local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi identificatiu: 12.08.046-005. Pertany a l'arxiprestat 9, conegut com de La nostra Senyora Verge de l'Esperança, amb seu a Onda, del Bisbat de Sogorb-Castelló. Referències
Iglesia de Nuestra Señora de los Desamparados (El Tormo, Cirat)

La iglesia parroquial de Nuestra Señora de los Desamparados, localizada en la pedanía de El Tormo, en Cirat, en la comarca del Alto Mijares es un lugar de culto catalogado como Bien de relevancia local, según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalidad Valenciana, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), con código identificativo: 12.08.046-005.​ Pertenece al arciprestazgo 9, conocido como de Nuestra Señora Virgen de la Esperanza, con sede en Onda, del Obispado de Segorbe-Castellón.​ Referencias
Església parroquial de la Mare de Déu dels Àngels (Cortes d'Arenós)

L'església parroquial de la Mare de Déu dels Àngels, localitzada en el municipi de Cortes d'Arenós, a la comarca de l'Alt Millars és un lloc de culte catalogat com Bé de rellevància local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi identificatiu: 12.08.048-005. Pertany al arciprestazgo 14, conegut com de Sant Vicent Ferrer, amb seu a Llucena, del Bisbat de Sogorb-Castelló. L'actual temple va ser finalitzat en 1545 i en el seu interior poden contemplar-se destacables retaules d'estil gòtic, així com creus processionals. Referències
Iglesia de Nuestra Señora de los Ángeles (Cortes de Arenoso)

La iglesia parroquial de Nuestra Señora de los Ángeles, localizada en el municipio de Cortes de Arenoso, en la comarca del Alto Mijares es un lugar de culto catalogado como Bien de relevancia local, según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalidad Valenciana, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), con código identificativo: 12.08.048-005.​ Pertenece al arciprestazgo 14, conocido como de San Vicente Ferrer, con sede en Lucena del Cid, del Obispado de Segorbe-Castellón.​ El actual templo fue finalizado en 1545 y en su interior pueden contemplarse destacables retablos de estilo gótico, así como cruces procesionales.​ Referencias Véase también Nuestra Señora de los Ángeles Iglesias de Nuestra Señora de los Ángeles, edificios cristianos, catalogados como iglesias en honor a la Virgen María en la advocación de la Nuestra Señora de los Ángeles. Basílicas de la Virgen de los Ángeles, edificios cristianos, catalogados como Basílicas en honor a la Virgen María en la advocación de la Nuestra Señora de los Ángeles. Monasterios de Nuestra Señora de los Ángeles, establecimientos cristianos, catalogados como monasterios o conventos en honor a la Virgen María en la advocación de la Nuestra Señora de los Ángeles.
Ermita de Sant Blai (Cortes d'Arenós)

L'ermita de Sant Blai, localitzada al sud del municipi de Cortes d'Arenós, a la comarca de l'Alt Millars és un lloc de culte catalogat com Bé de rellevància local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi identificatiu: 12.08.048-002. L'ermita es troba prop d'un grup d'habitatges coneguts com a "Grup d'habitatges Sant Blai", molt prop de Cortes d'Arenós, malgrat la qual cosa el seu estat de conservació no l'adequat. Es va construir entre els segles xv i xvi. Es tracta d'un edifici exempt, de caràcter rústic i senzill. La seva planta és rectangular i la coberta a dues aigües amb acabat en teules. La fàbrica és de paredat que antany va estar blanquejada, reforçada per tres grans contraforts en cadascun dels laterals. Entre els dos primers contraforts del costat de la dreta està la porta d'accés, a la qual s'arriba a través d'un petit atri que sorgeix de presentar la sostrada continuïtat entre els contraforts. La porta per la seva banda està emmarcada per un arc de mig punt fet de dovelles de pedra. El temple presenta als peus de la planta una rematada en forma de capcer que dona origen a una espadanya per a una campana coberta amb teulada. En la capçalera i com a prolongació de la planta es troba la sagristia, que acaba formant una unitat amb la resta de l'edifici. Externament no presenta ni decoració ni ornaments. La festa se celebra a l'agost, moment en el qual es duu a terme un romiatge. Referències
Ermita de San Blas (Cortes de Arenoso)

La ermita de San Blas, localizada al sur del municipio de Cortes de Arenoso, en la comarca del Alto Mijares es un lugar de culto catalogado como Bien de relevancia local, según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalidad Valenciana, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), con código identificativo: 12.08.048-002.​ La ermita se encuentra cerca de un grupo de viviendas conocidas como “Grupo de viviendas San Blas”, muy cerca de Cortes de Arenoso, pese a lo cual su estado de conservación no el adecuado. Se construyó entre los siglos XV y XVI. Se trata de un edificio exento, de carácter rústico y sencillo. Su planta es rectangular y la techumbre a dos aguas con acabado en tejas. La fábrica es de mampostería que antaño estuvo blanqueada, reforzada por tres grandes contrafuertes en cada uno de los laterales. Entre los dos primeros contrafuertes del lado de la derecha está la puerta de acceso, a la que se llega a través de un pequeño atrio que surge de presentar la techumbre continuidad entre los contrafuertes. La puerta por su parte está enmarcada por un arco de medio punto hecho de dovelas de piedra. El templo presenta a los pies de la planta un remate en forma de hastial que da origen a una espadaña para una campana cubierta con tejadillo. En la cabecera y como prolongación de la planta se encuentra la sacristía, que acaba formando una unidad con el resto del edificio. Externamente no presenta ni decoración ni ornamentos.​ La fiesta se celebra en agosto, momento en el que se lleva a cabo una romería.​​ Referencias