NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Torre de la Muela (Jérica)

La torre de la Muela o "La Torreta", en Jérica, comarca del Alto Palancia, provincia de Castellón, España, es una torre de vigilancia, que se encuentra a poca distancia del núcleo poblacional de Jérica, en dirección sur, en el camino que comunica Jérica con Sagunto.​​​ Está catalogada como Bien de Interés Cultural, por declaración genérica, al tratarse de una torre defensiva, pese a lo cual no se ha realizado su anotación ministerial, por lo que su identificación se realiza mediante el código: 12.07.071-010.​ Historia Durante mucho tiempo, la fortificación y vigilancia de los núcleo externos era una necesidad vital debido a la inestabilidad política que existía en nuestro país. En el interior de Castellón ocurrió lo mismo. La zona, conquistada por los musulmanes era defendida contra los ataques de las tropas cristianas mediante castillos y torres de vigilancia que, construidas a distancia de este, le permitían tener controlada y vigilada una mayor extensión de terreno. Por ello, se puede afirmar, teniendo en cuenta la historia de la zona que se trata de una construcción de origen árabe, posiblemente del siglo XII que tenía como misión la vigilancia de un paso que existía sobre el río.​​ Así, en las cercanías de Jérica pueden encontrarse diversos restos de lo que antaño fueron sus torres de vigilancia, que constituían una red de viligancia y alerta frente a las posibles incursiones violentas de enemigos a la población residente en la zona.​ Se posee documentación escrita que acredita que en la zona de Jérica existían no menos de cinco o seis torres de estas características, de las que solo se ha podido inventariar tres de ellas, mediante el estudio de los restos observables, ya que de las otras no queda rastro, lo que dificulta su localización geográfica, más teniendo en cuenta las características orográficas de la zona y los cambios que se han producido en ella con el transcurso del tiempo.​​ Estas tres torres vigía de Jérica son: la torre Novales, la torre de la Muela y la torre Ordaces.​​ De las tres solo la torre de la Muela está catalogada como Bien de Interés Cultural.​ Descripción Todas las torres de este estilo presentan, aproximadamente, un aspecto similar. De base circular o cuadrada, aunque en este caso son circulares, de fábrica de mampostería, con puerta de acceso elevada del suelo, una altura que estaba comprendida suficientemente elevada como para poder tener una visión extensa del terreno, pudiéndose encontrar restos de alturas entre uno y cuatro, incluso cinco metros.​​ Su estado de conservación en la actualidad es malo, ya que se encuentra en ruinas, pudiéndose observar solo sus basamentos, así como algún fragmento de lo que debió ser su estructura.​​ Referencias
Església parroquial de Santa Anna (Xóvar)

L'Església Parroquial de Santa Anna de Xóvar, a la comarca de l'Alt Palància, és un temple catòlic catalogat com Bé Immoble de Rellevància Local, segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana, amb el codi identificatiu: 12.07.056-001. Es localitza a la plaça de l'Església de Xóvar, i està dedicada a Santa Anna, que és la patrona de la localitat. Descripció El temple és de petites dimensions i es troba adossat a construccions privades d'habitatges en un dels seus laterals. Segueix l'estil neoclàssic, encara que presenta una decoració típicament barroca, amb rocalles sobre talla de guix. La façana principal és estreta i al lateral esquerre s'eleva la torre campanar, que a més presenta un rellotge. La porta d'accés al temple presenta llinda recta de carreu i en el seu eix i sobre ella poden observar-se, primer una fornícula amb un paper de rajoles dedicat a la patrona Santa Anna i a la Verge; i, després, per sobre d'aquesta, una finestra rectangular. La torre campanar presenta dos finestrals amb dues bigues, el que fa pensar que en altres temps va poder tenir més d'una campana, encara que actualment només disposa d'una, que, a més, està dedicada a Santa Anna i té inscrita la data de fosa perquè sabem que està datada en 1943. Referències
Iglesia de Santa Ana (Chóvar)

La iglesia parroquial de santa Ana de Chóvar, en la comarca del Alto Palancia, provincia de Castellón, España, es un templo católico catalogado como Bien de Relevancia Local, según consta en la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Generalidad Valenciana, con el código identificativo: 12.07.056-001.​ Se localiza en la plaza de la Iglesia de Chóvar, y está dedicada a Santa Ana, que es la patrona de la localidad.​ Descripción El templo es de pequeñas dimensiones y se encuentra adosado a construcciones privadas de viviendas en uno de sus laterales. Sigue el estilo neoclásico, aunque presenta una decoración típicamente barroca, con rocallas sobre talla de yeso.​ La fachada principal es estrecha y en el lateral izquierdo se eleva la torre campanario, que además presenta un reloj. La puerta de acceso al templo presenta dintel recto de sillar y en su eje y sobre ella pueden observarse, primero una hornacina con un papel de azulejos dedicado a la patrona Santa Ana y a la Virgen; y, luego, por encima de la misma, una ventana rectangular.​ La torre campanario presenta dos ventanales con dos vigas, lo que hace pensar que en otros tiempos pudo tener más de una campana, aunque actualmente sólo dispone de una, que, además, está dedicada a Santa Ana y tiene inscrita la fecha de fundición por lo que sabemos que está fechada en 1943.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa Ana.
Església parroquial de Sant Joan Baptista (Algímia d'Almonesir)

L'Església Parroquial de Sant Joan Baptista, a Algímia d'Almonesir, a la comarca de l'Alt Palància, és un temple catòlic que està catalogat com a Bé Immoble de Rellevància Local segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana, amb codi identificatiu: 12.07.008-001. Descripció L'església de Sant Joan Baptista és un edifici exempt, de fàbrica de maçoneria i pedra angular (és a dir, les cantonades es reforcen amb carreus), que presenta forts i destacables contraforts exteriors per sobre de les capelles laterals, de manera que són utilitzats com a galeria. La construcció va començar a final del segle xvii, estenent-se al segle xviii, i segons un projecte de Gaspar Monzón, encara que també s'estudia la possibilitat que hi hagués intervingut l'arquitecte Juan Pérez Castiel. La façana (amb arrebossat de ciment seguint la línia de la teulada, que va haver de modificar-se més tard per col·locar el rellotge) és als peus de la planta que té una única nau amb capelles laterals, d'entre les quals destaquen, per la decoració barroca la Capella dels Dolors i la del Sagrat Cor, per tindre pintures murals acadèmiques valencianes del segle xvii. La porta d'accés té una llinda de tipus retaule, de dos cossos, cobrint el segon amb un frontó corb, i rematat en el cos superior per pinacles. A la fornícula existent en el retaule havia al segle xvii una rajola de Alcora, de la imatge de Sant Joan Baptista, que actualment es conserva a l'interior de l'església, mentre que en el seu lloc es va col·locar-ne l'any 1995 una reproducció. A la part sud, als peus de l'epístola, s'eleva la torre, feta amb carreus. Presenta dos cossos i rematament llis. El primer cos forma part de la façana del temple, mentre que el segon s'eleva sobre aquest i s'hi obren finestres. La torre alberga les campanes en un va amb forma d'arc de mig punt a cada cara, per acabar la zona de campanar s'orna l'ampit amb boles. L'espai interior de l'única nau i capella laterals, es divideix en tres crugies, amb capçalera de planta quadrada. Els suports són murs i pilatres i arcs de mig punt. Això fa que la coberta sigui al final de volta de canó, que presenta llunetes i finestres quadrades sota aquests, per donar il·luminació a l'interior. També pot observar-se l'existència d'un cor als peus del temple, amb front rebaixat. La decoració interior està modificada respecte a la que va tenir en el seu origen, presentant pilastres adossades amb capitell compost i cos superior arquitravat, amb decoració d'àngels i rocalles que sostenen la cornisa superior. A més es pot contemplar al centre de la barroca decoració l'escut del Sant titular. Ja entrat el segle xxi, l'any 2007, la Universitat Jaume I de Castelló va organitzar un curs de restauració amb pràctiques a l'església de sant Joan Baptista d'Algímia de Alminesir. En aquestes pràctiques es va procedir a rehabilitar part del temple, encara que la major part del treball es va centrar en la recuperació dels esgrafiats i reposició de daurats i pintures. Referències
Museu The Ocean Race

El Museu The Ocean Race, anteriorment Museu Volvo Ocean Race, és un museu esportiu localitzat a la ciutat valenciana d'Alacant dedicat a la regata de vela The Ocean Race. Es va començar la seua construcció amb motiu de la segona edició, en la qual Alacant va ser port d'eixida d'aquesta regata (edició 2011-12). El museu ocupa 1.300 metres quadrats de l'Antiga Estació Marítima d'Orà, al Port d'Alacant. Compta amb dues plantes: a la planta baixa es troba l'espai expositiu i la biblioteca del museu, mentre que la primera planta compta amb un espai polivalent per a la realització de tallers i una cafeteria-restaurant amb una gran terrassa i vistes al mar. És un lloc interactiu on descobrir el món marítim, els navegants i allò que amaguen els oceans, com els ecosistemes marins i els perills de l'acció humana sobre aquests hàbitats, a més dels aspectes tècnics de la regata i de les embarcacions. El museu divulga els valors de la navegació a vela i la història de la regata, des de l'any de la seua creació en 1973 com Whitbread Round the World Race, que va passar a anomenar-se Volvo Ocean Race de 2001 a 2019, i posteriorment, The Ocean Race. Des del museu també es pot contemplar el centre d'operacions de la regata, instal·lat des de 2010 al port de la ciutat. A banda de la col·lecció permanent, el museu inclou en la seua visita: Un vaixell de competició (Brasil 1) que va participar en l'edició de la regata 2005-06, situat en la part davantera exterior del museu i visitable tant la coberta com l'interior. Un simulador de l'experiència de navegació en la regata. Una exposició temporal, des de juliol de 2018, sobre la història d'Espanya en la regata. Així mateix, el museu posseeix un programa escolar i d'activitats que destaca els temes de sostenibilitat, navegació, valors i història de la regata. Referències
Museo The Ocean Race

El Museo The Ocean Race, anteriormente Museo Volvo Ocean Race, es un museo deportivo localizado en la ciudad española de Alicante dedicado a la regata de vela The Ocean Race. Se comenzó su construcción con motivo de la segunda edición en la que Alicante fue puerto de salida de esta regata (edición 2011-12). El museo ocupa 1300 metros cuadrados de la Antigua Estación Marítima de Orán, en el Puerto de Alicante. Cuenta con dos plantas: en la planta baja se encuentra el espacio expositivo y la biblioteca del museo; la primera planta cuenta con un espacio polivalente para la realización de talleres y una cafetería-restaurante con una gran terraza y vistas al mar.​ Es un lugar interactivo donde descubrir el mundo marítimo, a los navegantes y las maravillas que esconden los océanos. Conociendo los ecosistemas marinos y los peligros de la acción humana sobre estos hábitats y descubriendo los aspectos técnicos de la regata y de las embarcaciones. El museo divulga los valores de la navegación a vela y la historia de la regata, desde el año de su creación en 1973 como Whitbread Round the World Race, pasando a llamarse Volvo Ocean Race de 2001 a 2019, y adentrándose en la nueva etapa que se abre con The Ocean Race.​ Desde el museo también se puede contemplar el centro de operaciones de la regata, instalado desde 2010 en el puerto de la ciudad. Aparte de la colección permanente, el museo incluye en su visita: Un barco de competición (Brasil 1) que participó en la edición de la regata 2005-06, situado en la parte delantera exterior del museo y visitable tanto la cubierta como el interior. Un simulador de la experiencia de navegación en la regata. Una exposición temporal, desde julio de 2018, sobre la historia de España en la regata.​ Asimismo, el museo posee un programa escolar y de actividades que destaca los temas de sostenibilidad, navegación, valores e historia de la regata. Referencias
Església parroquial de Santa Maria (Figueres)

L'Església parroquial de la Puríssima Concepcióde Figueres, coneguda també com a Església de Santa Maria, a la comarca de l'Alt Palància, és un temple catòlic que està catalogat com a Bé de Rellevància Local segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana. Pertany a l'arxiprestat de Sant Antoni Abat, de la Bisbat de Sogorb-Castelló. Descripció L'edifici està construït de maçoneria i carreu angular, és a dir, les cantonades del mateix es veuen reforçades amb grans blocs de pedra o carreus. La façana principal del temple està situada als peus de la seva planta, que és d'una sola nau, amb tres crugies, separades per pilastres. La porta d'accés al temple presenta llinda i se situa seguint la línia de la teulada, que presenta coberta a dues aigües i rematada de teula. Finalitzant la façana hi ha una espadanya on s'ubiquen dues campanes. Externament pot observar-se l'existència de contraforts. La nau, única, es cobreix amb volta de canó amb llunetes per a la il·luminació interior de l'espai, i presenta capelles laterals, que presenten altars encastats en el mur, d'entre els quals destaca un d'escaiola datat al segle xvii. A la capçalera es remata en un absis semicircular decorat amb pintures i hi ha una sagristia plana. També té cor amb balustrada de fusta, que s'articula amb un arc de mig punt rebaixat. La decoració interior es redueix a les pilastres que presenten capitells jònics, i a la volta de la nau única, i en l'absis, on es poden veure atributs marians de caràcter popular. Referències
Iglesia de la Purísima Concepción (Higueras)

La iglesia parroquial de la Purísima Concepción de Higueras, en la comarca del Alto Palancia, provincia de Castellón, España, es un templo católico que está catalogado como Bien de Relevancia Local según consta en la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Generalidad Valenciana.​ Pertenece al arciprestazgo de San Antonio Abad, de la Diócesis de Segorbe-Castellón.​ Descripción El edificio está construido de mampostería y sillería angular, es decir, las esquinas del mismo se ven reforzadas con grandes bloques de piedra o sillares. La fachada principal del templo está ubicada a los pies de su planta, que es de una sola nave, con tres crujías, separadas por pilastras.​ La puerta de acceso al templo es adintelada y se ubica siguiendo la línea del tejado, que presenta cubierta a dos aguas y remate de teja. Finalizando la fachada podemos contemplar una espadaña donde se ubican dos campanas. Externamente puede observarse la existencia de contrafuertes.​ La nave, única, se cubre con bóveda de cañón con lunetos para la iluminación interior del espacio, y presenta capillas laterales, que presentan altares empotrados en el muro, de entre los que destaca uno de escayola datado en el siglo XVII. En la cabecera se remata en un ábside semicircular decorado con pinturas y existe una sacristía plana. También tiene coro con balaustrada de madera, que se articula con un arco de medio punto rebajado.​ La decoración interior se reduce a las pilastras que presentan capiteles jónicos, y a la bóveda de la nave única, y en el ábside, donde se pueden ver atributos marianos de carácter popular.​ Referencias
Ermita de Santa Bàrbara (Pina)

L'Ermita de Santa Bàrbara de Pina (Alt Palància) és una ermita catòlica, catalogada com bé de Rellevància Local, amb codi identificatiu 12.07.090-005, segons dades de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana. L'ermita és a la part alta d'un pic que es coneix per Pic Santa Bàrbara, i fins i tot Pic de Pina, a una altitud de 1.401 metres sobre el nivell del mar, en una zona d'exuberant vegetació a base de pinedes. Des de la seva localització es té una extensa visió de tota la zona, que arriba, en dies clars, fins a la costa, en la qual s'ha pogut arribar a distingir les Illes Columbretes. És una zona de fàcil accés, la qual cosa ha donat lloc al fet que l'Ajuntament de Pina establís en la mateixa una àrea recreativa amb zona de pícnic i paellers. A més, al costat de l'ermita hi ha un vèrtex geodèsic de primer ordre, i en els seus voltants s'hi han instal·lat antenes radioelèctriques, cisternes i torres de vigilància contra incendis. Història Explica una llegenda que l'ermita es va construir al voltant del segle xvi, amb els diners proporcionat per un marí que durant una experiència traumàtica per una forta tempesta a alta mar, que li va fer pensar que naufragaria, va prometre a Santa Bàrbara, protectora contra les tempestes, que si se salvava li s'edificaria una ermita en aquesta cimera del seu mateix nom. Arquitectura La coberta exterior és a dues aigües rematada en teula, i en l'eix de la coberta i en el capcer de la façana s'alça una petita espadanya, que posseeix una sola campana, coneguda com a "Esquella". Pel que fa a l'interior, presenta planta rectangular de dues crugies amb sustentació en els murs i arcs diafragmes al llarg de la nau. Interiorment la coberta es realitza amb bigues de fusta. A més presenta un pedrís corregut al llarg del perímetre interior, així com un altar situat sobre dos graons, al costat del qual hi ha una peanya de fàbrica de lloses de gres, per la creu. Tot i que en el seu moment hi va haver una talla de Santa Bàrbara, actualment aquesta està a l'església parroquial i es puja a l'ermita, en romeria, només en dues celebracions, per santa Bàrbara, el 4 de desembre, i per Santa Quitèria, el 22 de maig. Referències
Ermita de Santa Bárbara (Pina de Montalgrao)

La ermita de Santa Bárbara, de Pina de Montalgrao, en la comarca del Alto Palancia, provincia de Castellón, España, es una ermita católica, catalogada como Bien de Relevancia Local, con código identificativo: 12.07.090-005, según datos de la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Generalidad Valenciana.​​ Historia Cuenta una leyenda que la ermita se construyó alrededor del siglo XVI, con el dinero proporcionado por un marino que durante una experiencia traumática por una fuerte tormenta en alta mar, que le hizo pensar que naufragaría, prometió a Santa Bárbara, protectora contra las tormentas, que si se salvaba le edificaría una ermita en esta cumbre de su mismo nombre.​ Descripción La ermita está en lo alto de un pico que se conoce por “Pico Santa Bárbara”,,​ e incluso “Pico de Pina”,​ a una altitud de 1401 metros sobre el nivel del mar, en una zona de exuberante vegetación a base de pinares. Desde su localización se tiene una extensa visión de toda la zona, que llega, en días despejados, hasta la costa, en la que se ha podido llegar a distinguir las Islas Columbretes.​​ Es una zona de fácil acceso, lo que ha dado lugar a que el Ayuntamiento de Pina de Montalgrao estableciera en la misma un área recreativa con zona de “picnic”, y paelleros. Además, junto a la ermita existe un vértice geodésico de primer orden, y en sus alrededores pueden verse antenas radioeléctricas, cisternas y torres de vigilancia contra incendios.​ El edificio, de aspecto rústico, parecido a un refugio forestal, es de reducidas dimensiones y de fábrica de mampostería, presentando en el lado de la epístola una portada, que carece de puerta de acceso adintelada. Mientras que en el lado del evangelio se alza un edificio, de fábrica de ladrillo, perteneciente al antiguo ICONA, y totalmente adosado a la ermita.​​ La cubierta exterior es a dos aguas​ rematada en teja, y en el eje de la cubierta y en el hastial de la fachada se alza una pequeña espadaña,​ que posee una sola campana, conocida como “Cencerro”.​ Respecto al interior, presenta planta rectangular de dos crujías con sustentación en los muros y arcos diafragmas a lo largo de la nave. Interiormente la cubierta se realiza con vigas de madera.​ Además presenta un poyo corrido a lo largo del perímetro interior, así como un altar situado sobre dos escalones, junto al que hay una peana de fábrica de lajas de rodeno, para la cruz. Pese a que en su momento hubo una talla de Santa Bárbara, actualmente esta se encuentra en la iglesia parroquial y se sube a la ermita, en romería, solamente en dos celebraciones, para santa Bárbara, el 4 de diciembre, y para Santa Quiteria, el 22 de mayo.​ Referencias
Ermita de la Verge de Gràcia (Pina)

L'Ermita de la Verge de Gràcia, de Pina, a la comarca de l'Alt Palància, és una ermita catòlica, catalogada com a Bé de Rellevància Local, amb codi identificatiu: 12.07.090-006 segons dades de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana. L'ermita està situada en una elevació als afores de la població, a un quilòmetre aproximadament, envoltada de camps de conreu, a la zona que es coneix com a Foia de les Vinyes. Per accedir-hi cal prendre l'anomenat Camí de les Vinyes, que deixa d'estar asfaltat poc abans d'arribar a l'ermita. Història L'ermita es va construir en diferents fases, la primera va començar cap al segle xiv, que és quan s'erigeix la capella originària que va ampliar-se més tard, ben entrat el segle xvi. Al segle xvii es fan les obres que afegeixen el pòrtic en el costat de l'epístola. També en aquest segle es va construir el cor, que ha desaparegut totalment. Amb els anys fou abandonada i l'edifici es va deteriorar fins a fer-ne necessària la restauració, que es va dur a terme, finalment, l'any 1995. Descripció És una ermita dedicada a la patrona de Pina, la Mare de Déu de Gràcia. Té planta rectangular d'una sola nau dividida en cinc crugies separades per arcs diafragmàtics que serveixen també per sostenir la coberta interior de fusta. Les mides són 20 metres de llarg i 7 d'ample, més els 3 que mesura el porxo lateral. A l'interior hi ha un altar d'obra que situat en la testera o capçalera, i que està elevat sobre dues grades o esglaons. L'altar és presidit per una imatge de la Mare de Déu que no és original, ja que aquesta es guarda a l'Església Parroquial del Salvador. Externament els primers murs d'aquesta ermita es van fer a Tàpia (dels quals, actualment, només queden els de la part alta de l'evangeli) i daten del segle xiv, mentre que en l'ampliació del segle xvi s'utilitza la fàbrica de Maçoneria, que reforçarà les cantonades amb carreu. Actualment les parets de l'ermita estan blanquejades i a sobre hi ha col·loca una coberta a dues aigües rematada per teules que es perllonguen en el costat de l'epístola per cobrir l'annex que es va fer durant el segle xvi. En l'annex s'hi va obrir una porta d'accés (que presenta llinda i és de fusta) i està precedit per una galeria o pòrtic que se sustenta sobre columnes amb capitell que es recolzen sobre un muret de pedra. En aquest porxo hi ha un banc que serveix perquè els viatgers puguin refugiar-s'hi. L'ermita es completa amb la presència, als seus peus, d'una espadanya petita i per a una sola campana, situada pròxima a la testera però lleugerament a l'esquerra. A sota s'hi obre una finestra de forma de mig punt. Referències