NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Llanera de Ranes

Llanera de Ranes és una població del País Valencià a la comarca de la Costera. El municipi forma una conurbació amb les veïnes poblacions de Cerdà i Torrella. Limita amb Canals, Cerdà, Estubeny, la Granja de la Costera, Xàtiva, Rotglà i Corberà, Torrella i Vallés (a la mateixa comarca), i amb Anna i Sellent (a les comarques de la Canal de Navarrés i la Ribera Alta respectivament). Geografia Situat en el marge esquerre del riu Cànyoles. El terreny és pla, amb una altitud mitjana de 120 m. i format per sediments miocens. No té accidents geogràfics d'importància. La població està edificada sobre el suau pendent de la Costera de Ranes. Història Fou un annex de la desapareguda alqueria àrab de Cairent. Lloc de moriscos, abans de la seua expulsió (1609) comptava amb 32 cases. En el segle xvi ostentaren el senyoriu els Vilaragut, comtes d'Olocau. El 1650 es va concedir el títol de marqués de Llanera a Jordi Sanç de Vilaragut i de Castellví, segon comte d'Olocau. Amb el temps el marquesat passà als Fenollet i, finalment, als Castillo. Antigament formava un sol nucli amb Carbonell, avui un barri del poble. En 1838 se li va afegir el municipi de Torrent de Fenollet. Demografia Economia Els cultius predominants són els cítrics (150 ha), hortalisses, blat de moro i tubercles en els terrenys irrigats; i l'olivera (150 ha), garrofera, vinya i cereals en el secà. Alcaldia Des de 2015 l'alcalde de Llanera de Ranes és Antonio Vicente Lluch Llorens de Ciutadans - Partit de la Ciutadania (Cs). Monuments Església de sant Joan Baptista. De 1675. Ermita del Crist de la Santa Fe. Primer terç del segle xviii. Museus Museu d'Aquarel·les Boluda. Museu dedicat a l'aquarel·la, centrat en la figura del pintor valencià Boluda. Obert els caps de setmana. Museu etnològic Lluis Perales. Interessant museu etnològic. Obert els caps de setmana. Festes i celebracions Festes Patronals. Se celebren en honor de Sant Joan Baptista, la Divina Aurora i al Crist de la Fe la setmana que precedix el primer diumenge de setembre. Porrat de Torrent. Fira que se celebra en el poblat de Torrent del Fenollet durant la quaresma per privilegi real des de fa segles. Fills il·lustres Emili Revert i Martínez, el Xiquet de Llanera (Llanera de Ranes, 1910) fou un pilotaire favorit en les apostes de començaments del segle xx. Referències Enllaços externs País Valencià, poble a poble, comarca a comarca, de Paco González Ramírez, d'on se n'ha tret informació amb el seu consentiment. Institut Valencià d'Estadística Arxivat 2010-06-18 a Wayback Machine.. Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat Arxivat 2008-05-26 a Wayback Machine..
Llanera de Ranes

Llanera de Ranes ist eine Gemeinde (Municipio) mit 1.062 Einwohnern (Stand: 2025) in der spanischen Provinz Valencia. Sie befindet sich in der Comarca La Costera. Geografie Llanera de Ranes liegt etwa 65 Kilometer südsüdwestlich von Valencia in einer Höhe von ca. 140 m. Durch die Gemeinde führt am östlichen Gemeinderand die Autovía A-7 vorbei. Demografie Sehenswürdigkeiten Johannes-der-Täufer-Kirche (Iglesia de la Asunción) Rathaus Weblinks Einzelnachweise
Llanera de Ranes

Llanera de Ranes is a municipality in the comarca of Costera in the Valencian Community, Spain. The town is located on some flat terrain of the left bank of the Canyoles river. Now a community of 1,000 people, the municipality is quite old. The town had 44 houses in 1646. When the Moors were driven out of Spain around 1700, the village became almost a ghost town. In 1743 there was a serious earthquake that killed many people in the village. As a result of the disaster, the town of Torrent de Fenollet was annexed, which had been practically emptied by the earthquake. In 1794, the population of Llanera de Ranes had climbed to 500, and 1897 that had risen to 840. Major crops grown are citrus (150 Ha), various vegetables, corn and tubers in irrigated lands; olives (150 Ha), carob, grapes, and cereals are grown in the unirrigated areas. See also List of municipalities in Valencia References
Llanera de Ranes

Llanera de Ranes (en valencien et en castillan) est une commune d'Espagne de la province de Valence dans la Communauté valencienne. Elle est située dans la comarque de la Costera et dans la zone à prédominance linguistique valencienne. Géographie Llanera de Ranes est située sur la rive gauche de la rivière Cañoles ; le terrain est relativement plat avec une altitude moyenne de 120 m, formé par des sédiments du miocène. Depuis Valence on accède à cette localité par l'A-7 espagnole. Localités limitrophes Le territoire communal de Llanera de Ranes est voisin de celui des communes suivantes : Anna, Canals, Cerdà, Estubeny, La Granja de la Costera, Xàtiva, Rotglà i Corberà, Sellent, Torrella et Vallés, toutes situées dans la province de Valence. Démographie Administration Liste des maires, depuis les premières élections démocratiques. Notes et références Voir aussi Sources (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « Llanera de Ranes » (voir la liste des auteurs). Articles connexes Liste des communes de la province de Valence Liens externes Site de la mairie de Llanera de Ranes Portail du Pays valencien
Llanera de Ranes

Llanera de Ranes település Spanyolországban, Valencia tartományban. Llanera de Ranes Anna, Canals, Cerdà, Estubeny, Granja de Rocamora, Rotglà i Corberà, Sellent, Torrella, Vallés, Xàtiva, Alcàntera de Xúquer és La Granja de la Costera községekkel határos. Lakosainak száma 1062 fő (2025). Népesség A település népessége az utóbbi években az alábbiak szerint változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal (spanyol, katalán)
Llanera de Ranes

Llanera de Ranes è un comune spagnolo di 1 038 abitanti situato nella comunità autonoma Valenciana. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Llanera de Ranes Collegamenti esterni (ES, CA) Sito ufficiale, su llaneraderanes.es. (CA) Llanera de Ranes, su Gran Enciclopèdia Catalana, Grup Enciclopèdia Catalana.
Llanera de Ranes

Llanera de Ranes é um município da Espanha, na província de Valência, Comunidade Valenciana. Tem 9,3 km² de área e em 2021 tinha 1 056 habitantes (densidade: 113,5 hab./km²). Pertence à comarca de La Costera e limita com os municípios de Anna, Canals, Cerdà, Estubeny, La Granja de la Costera, Xàtiva, Rotglà i Corberà, Sellent, Torrella e Vallés. Referências
Льянера-де-Ранес

Льянера-де-Ранес (исп. Llanera de Ranes) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Валенсия в составе автономного сообщества Валенсия (автономное сообщество). Муниципалитет находится в составе района (комарки) Костера. Занимает площадь 9,3 км². Население 1119 человек (на 2010 год). Расстояние до административного центра провинции — 7 км. Население Примечания Ссылки Официальная страница Instituto Valenciano de Estadística Federación Valenciana de Municipios y Provincias - Guía Turística
Льянера-де-Ранес

Льянера-де-Ранес (валенс. Llanera de Ranes, ісп. Llanera de Ranes) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Валенсія, у провінції Валенсія. Населення — 1119 осіб (2010). Географія Муніципалітет розташований на відстані близько 310 км на південний схід від Мадрида, 55 км на південь від Валенсії. Демографія Динаміка населення (INE ): Галерея зображень Посилання Валенсійський інститут статистики Примітки
Gran Hotel Bali

El Gran Hotel Bali de Benidorm (País Valencià), inaugurat el 17 de maig de l'any 2002, és l'hotel més alt d'Europa, així com l'edifici més alt del País Valencià. Té un total de 186 metres, a pesar que el pla parcial de construcció preveia una altura de 210 metres. La instal·lació és de quatre estrelles, i compta amb 52 plantes en les quals es troben: 776 habitacions, dotze d'elles suites, 68 suites junior i altres deu dormitoris adaptats per a minusvàlids. El Gran Hotel Bali, que està situat a La Cala de Benidorm, va començar a construir-se en 1988, amb un pressupost pròxim als 2.000 milions de pessetes, i la seva estructura va quedar acabada deu anys després. A partir d'aquest moment va donar començament la fase d'habilitació i decoració de dependències, distribuïdes en dos edificis. El director del projecte, l'arquitecte Antonio Escario, va treballar al costat d'un ampli equip de col·laboradors que van dissenyar per a aquest hotel una estructura de formigó per a una superfície total construïda de 40.000 metres quadrats. Anualment l'hotel alberga una carrera de pujada d'escales fins al mirador, estant el rècord en possessió de l'australià Paul Crake, que en l'any 2003 va ascendir en 4 minuts i 35 segons. Des del Gran Hotel es va celebrar el primer campionat de salt base, l'Spain Base 08. A l'any següent se celebra el primer campionat mundial d'aquesta disciplina. Enllaços externs Gran Hotel Bali Urbanity.es - Gran Hotel Bali Arxivat 2009-06-28 a Wayback Machine. Competició de Pujada d'Escales Arxivat 2009-05-04 a Wayback Machine. Festival d'Escacs del Gran Hotel Bali
Gran Hotel Bali

Gran Hotel Bali je mrakodrap ve španělském městě Benidorm. Se svou výškou 186 metrů je druhou nejvyšší budovou města, hned po budově In Tempo. Komplex stavby tvoří celkem čtyři budovy. Výstavba budovy probíhala v letech 1987–2002 a architektem byl Antonio Escario. Od dosažení konečné výšky v roce 1998 byl nejvyšší budovou Španělska (předchozím držitelem rekordu byl Torre Picasso) až do roku 2007, kdy ho výškově překonal Torre Emperador Castellana (původní název Torre Espacio). Po dokončení byl také druhým nejvyšším hotelem v Evropě, hned po moskevském hotelu Ukrajina. Na 52 patrech se nachází 776 hotelových pokojů. Celková podlahová plocha budovy je 41 170 m2. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Gran Hotel Bali na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gran Hotel Bali na Wikimedia Commons Gran Hotel Bali v databázi CTBUH
Gran Hotel Bali

Gran Hotel Bali er en skyskraber, som ligger i Benidorm, Spanien. Det er med en højde på 186 meters (210 meter hvis man medregner masten), det højeste hotel i Europa. Bygningen blev tegnet og designet af Antonio Escario og er den 5. højeste bygning i Spanien. Gran Hotel Bali ligger ved siden af det andet Bali hotel, Gran Hotel Bali II. Hotellene ligger 300 meter fra Middelhavet. Hotellet er et 4-stjernet hotel. Hotellet har 776 rum (med en kapacitet til 2000 gæster), 18 elevatorer, haver og swimmingpools. På hotellet blev det første mesterskab i BASE jumping, i Spanien. Hotelet blev påbegyndt i 1988 med et budget på næsten 2 milliarder pesetas, og strukturen blev færdig ti år senere og hotellet blev åbnet den 17. maj 2002. Links Information om bygningen hos Emporis
Gran Hotel Bali

Le Gran Hotel Bali est un gratte-ciel abritant un hôtel 4 étoiles situé à Benidorm, dans la province d'Alicante, en Espagne. Haut de 186 m et comportant 52 étages, c'est le plus haut hôtel d'Europe et un des plus hauts gratte-ciel d'Europe. Il était le plus grand bâtiment d'Espagne à partir de 2002, année de son inauguration, jusqu'en novembre 2006. L'hôtel a été imaginé par l'architecte Antonio Escario. Il a une capacité de 776 chambres et peut accueillir jusqu'à 1 200 clients. Il n'est situé qu'à 400 m de la mer Méditerranée. Chaque année l'hôtel accueille une course de montée des escaliers de l'édifice dont le record est détenu par un Australien qui les a montés en 4 minutes et 35 secondes.[réf. nécessaire] Voir aussi Articles connexes Liste des gratte-ciel de Benidorm Liste de gratte-ciels européens Liste des plus hauts gratte-ciel de l'Union européenne Liens externes Site officiel Portail des gratte-ciel Portail du tourisme Portail de l’hôtellerie Portail de l’Espagne
Gran Hotel Bali

Gran Hotel Bali è un grattacielo di Benidorm, nella provincia di Alicante, in Spagna. All'interno è occupato da un hotel a quattro stelle che fa del palazzo il più alto hotel d'Europa. Nel 2001 ha superato in altezza la Torre Picasso, diventando il grattacielo più alto della Spagna, primato che ha detenuto fino al novembre 2006, quando è stato superato dalla Torre Espacio. L'hotel è stato aperto il 17 maggio 2002. È stato progettato dall'architetto Antonio Escario e dispone di 776 camere (con una capacità massima di 2.000 ospiti), 18 ascensori, giardini e piscine. L'albergo è posto a 300 metri dal mare. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Gran Hotel Bali Collegamenti esterni Sito ufficiale dell'hotel, su granhotelbali.com.
Gran Hotel Bali

Het Gran Hotel Bali is een viersterrenhotel in Benidorm, Spanje. Het was met een hoogte van 186 meter ook jarenlang het hoogste hotel van Europa, en was tot 2006 het hoogste gebouw van Spanje. Het werd toen voorbijgestreefd door de Torre Espacio. Het hotel, bestaande uit vier gebouwen, is ontworpen door de architect Antonio Escario en heeft 776 kamers, 18 liften, verschillende tuinen en ook meerdere zwembaden. Het ligt in de La Cala van Benidorm, 300 meter van de Middellandse Zee en bij goed zicht is het eiland Tabarca vanaf de hoogste balkons te zien.
Gran Hotel Bali

Gran Hotel Bali är en skyskrapa och hotell i Benidorm, Spanien. Byggnaden, som är 186 meter och 52 våningar hög, är Europas högsta hotell och var Spaniens högsta byggnad mellan 2002 och 2006, innan Torre Espacio i Madrid stod färdig. Hotellet har 776 rum och ligger nära Medelhavet. Från hotellets högsta terrasser går det att se till Ibiza en klar dag. Se även Torre Espacio Torre Caja Madrid Torre de Cristal Torre Sacyr Vallehermoso Europas högsta skyskrapor Referenser Noter Externa länkar Gran Hotel Balis webbplats
Ermita de Sant Blai (Gaibiel)

L'Ermita Sant Blai a Gaibiel, comarca de l'Alt Palància, és una ermita catòlica que està catalogada com a Bé de Rellevància Local segons la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana, identificada amb el codi: 12.07.065-005. Es troba al final del carrer de l'Ermita de Sant Blai, als afores del nucli poblacional de Gaibiel, en una extensió de terreny en forma de plaça en terrassa, en un entorn natural, que s'utilitza per a la ramaderia extensiva. Història L'ermita que va ser saquejada en temps de la guerra del 36, va deixar d'utilitzar-se com a tal durant molt de temps, emprant l'espai interior de la mateixa per a refugi del bestiar i com a magatzem agrícola. Ja entrada la dècada dels noranta del segle xx, es va dur a terme una iniciativa veïnal per la seva restauració i rehabilitació que li va proporcionar l'aspecte actual. Descripció Està constituïda per un petit edifici, de planta rectangular, i una sola nau amb dos trams; i fàbrica de maçoneria, pedra angular i revestiment exterior de morter d'aigua, sorra i calç o ciment, que s'aplica, en una o més capes, a un parament arrebossat prèviament. Als peus de l'edifici hi ha una porta que presenta un arc de mig punt punt, mentre que el sostre és a dues aigües. L'ermita està rematada en la seva part superior per una espadanya d'una sola campana. En la construcció es poden distingir diverses etapes. La part posterior de l'edifici, que sembla la més antiga i que podria datar-se al segle xv, té una planta que indica que possiblement va ser la part del conjunt emprada com a església primitiva de la població. En aquest primer cos es poden distingir una finestra alta i una petita porta adovellada i que es troba emmarcada per grans dovelles de gran irregularitat. Ests cos més antic, que pot catalogar-se com romànic, presenta una coberta amb volta de canó que va patir modificacions al segle xv en què va acabar coberta per uns segments d'arc sortints del intradós d'una volta, o nervadures i medallons; la volta està suportada per un arc de mig punt de pedra, recolzat entre dues columnes les quals presenten uns capitells de decoració molt poc treballada. La part anterior, sembla un afegit del segle xviii i consistia en un pòrtic obert que més endavant es va tancar el que va donar lloc a l'aparició de dues finestres amb arc de mig punt, així com a les portes d'accés, que són dos, presentant una d'elles, a sobre de l'arc una fornícula de rajoles amb la representació de Sant Blai. Totes dues estan enreixades. La porta frontal, malgrat estar enreixada és practicable, donant accés a un pòrtic voltat que té el sòl construït amb lloseta, i en el fons es distingeix una altra porta, aquesta de forja metàl·lica, que és àmplia i està vidre, que és la que permet l'accés a la capella. Referències
Ermita de San Blas (Gaibiel)

La ermita San Blas en Gaibiel, comarca del Alto Palancia, provincia de Castellón, es una ermita católica que está catalogada como Bien de Relevancia Local según la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Generalidad Valenciana, identificada con el código: 12.07.065-005.​ Se encuentra al final de la calle de la Ermita de San Blas, a las afueras del núcleo poblacional de Gaibiel, en una extensión de terreno en forma de plaza en terraza, en un entorno natural, que se utiliza para la ganadería extensiva.​​ Historia La ermita que fue saqueada en tiempos de la guerra del 36, dejó de utilizarse como tal durante mucho tiempo, empleándose el espacio interior de la misma para refugio del ganado y como almacén agrícola.​ Ya entrada la década de los noventa del siglo XX, se llevó a cabo una iniciativa vecinal par su restauración y rehabilitación que le proporcionó el aspecto actual.​ Descripción Está constituida por un pequeño edificio, de planta rectangular, y una sola nave con dos tramos; y fábrica de mampostería, piedra angular y revestimiento exterior de mortero de agua, arena y cal o cemento, que se aplica, en una o más capas, a un paramento enfoscado previamente. A los pies del edificio existe una puerta que presenta un arco de medio punto punto, mientras que el techo es a dos aguas.​​ La ermita está rematada en su parte superior por una espadaña de una sola campana.​​ En la construcción se pueden distinguir diversas etapas. La parte posterior del edificio, que parece ser la más antigua y que podría fecharse en el siglo XV, tiene una planta que indica que posiblemente fue la parte del conjunto empleada como iglesia primitiva de la población. En este primer cuerpo se pueden distinguir una ventana alta y una pequeña puerta adintelada y que se encuentra enmarcada por grandes dovelas de gran irregularidad.​​ Ests cuerpo más antiguo, que puede catalogarse como románico, presenta una cubierta con bóveda de cañón que sufrió modificaciones en el siglo XV en las que acabó cubierta por unos segmentos de arco salientes del intradós de una bóveda, o nervaduras y medallones; la bóveda está soportada por un arco de medio punto de piedra, apoyado entre dos columnas las cuales presentan unos capiteles de decoración muy poco trabajada.​​ La parte anterior, parece ser un añadido del siglo XVIII y consistía en un pórtico abierto que más adelante se cerró lo que dio lugar a la aparición de dos ventanas con arco de medio punto, así como a las puertas de acceso, que son dos, presentando una de ellas, encima del arco una hornacina de azulejos con la representación de San Blas. Ambas están enrejadas.​​ La puerta frontal, pese a estar enrejada es practicable, dando acceso a un pórtico abovedado que tiene el suelo construido con loseta, y en cuyo fondo se distingue otra puerta, ésta de forja metálica, que es amplia y está acristalada, que es la que permite el acceso a la capilla.​ Referencias
Torre de la Mola (Xèrica)

La Torre de la Mola, a Xèrica, comarca de l'Alt Palància, és una torre de vigilància, que es troba a poca distància del nucli poblacional de Xèrica, en direcció sud, en el camí que comunica Xèrica amb Sagunt. Està catalogada com Bé d'Interès Cultural, per declaració genèrica, es tracta d'una torre defensiva, malgrat la qual cosa no s'ha realitzat la seva anotació ministerial, pel que la seva identificació es realitza mitjançant el codi: 12.07.071- 010. Història Durant molt de temps, la fortificació i vigilància dels nucli externs era una necessitat vital causa de la inestabilitat política que existia al nostre país. A l'interior de Castelló va passar el mateix. La zona, conquerida pels musulmans era defensada contra els atacs de les tropes cristianes mitjançant castells i torres de vigilància que, construïdes a distància d'aquest, li permetien tenir controlada i vigilada una major extensió de terreny. Per això, es pot afirmar, tenint en compte la història de la zona que es tracta d'una construcció d'origen àrab, possiblement del segle xii que tenia com a missió la vigilància d'un pas que exietía sobre el riu. Així, a la rodalia de Xèrica poden trobar diverses restes del que antany van ser les seves torres de vigilància, que constituïen una xarxa de viligancia i alerta davant les possibles incursions violentes d'enemics a la població resident a la zona. Es posseeix documentació escrita que acredita que a la zona de Xèrica existien no menys de cinc o sis torres d'aquestes característiques, de les quals només s'ha pogut inventariar tres d'elles, mitjançant l'estudi de les restes observables, ja que de les altres no queda rastre, el que dificulta la seva localització geogràfica, més tenint en compte les característiques orogràfiques de la zona i els canvis que s'han produït en ella amb el transcurs del temps. Aquestes tres torres guaita de Xèrica són: la torre Novales, la torre de la Mola i la torre Ordaces. De les tres només la torre de la Mola està catalogada com a Bé d'Interès Cultural. Descripció Totes les torres d'aquest estil presenten, aproximadament, un aspecte similar. De base circular o quadrada, encara que en aquest cas són circulars, de fàbrica de maçoneria, amb porta d'accés elevada del terra, una altura que estava compresa prou elevada com per poder tenir una visió extensa del terreny, podent-se trobar restes d'altures entre un i quatre, fins i tot cinc metres. El seu estat de conservació en l'actualitat és dolent, ja que es troba en ruïnes, podent-se observar només els seus basaments, així com algun fragment del que va haver de ser la seva estructura. Referències