NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Château de Dénia

Le château de Dénia a fortement influencé la topographie de la vieille ville de Dénia (Alicante) en la Communauté valencienne, Espagne. Aux abords de celui-ci, des vestiges d’habitations et de fortifications de la Dianum romaine ont été découverts. Construit entre le XIe et le XIIe siècle, l’intérêt de ce site réside dans ses adaptations successives aux nécessités, tant historiques que religieuses, notamment celles correspondant à l’époque almohade. La construction de la Torre Roja et de la Torre del Consell au XVe siècle, les bastions renaissance et autres systèmes défensifs, mais également la reconstruction du Palacio del Gobernador (Palais du Gouverneur) fut réalisée sous l’égide du duc de Lerma, marquis de Dénia entre le XVIe et le XVIIe siècle. Enfin, les derniers siècles furent marqués par la Guerre de succession d'Espagne et la destruction du château, ainsi que l’abandon de ses fonctions militaires en 1859. De nos jours, le château, axe essentiel et emblématique de Dénia, bénéficie des travaux nécessaires à sa conservation et à sa restauration, tout en servant de cadre à des initiatives culturelles. les TBRA Voir aussi Articles connexes Route des classiques valenciens Dénia Liste des châteaux espagnols par communauté autonome Liens externes Le Château de Dénia (fr) Portail des châteaux Portail du Pays valencien Biens d’intérêt culturel en Espagne
Kasteel van Dénia

Het kasteel van Dénia (Spaans: 'Castillo de Denia') is een kasteel in de Spaanse stad Dénia, gelegen op de rotsachtige heuvel Monte Diana met uitzicht op de stad en de Middellandse Zee. Het kasteel werd gebouwd door de Almoravieden in de 11e en 12e eeuw. Sinds 1952 is het gemeentelijk bezit. Het kasteel is open voor het publiek en is het populairste monument en een van de symbolen van de stad geworden. Het kasteel herbergt een archeologisch museum met voorwerpen uit de vroegste geschiedenis van Dénia.
Castelo de Dénia

O Castelo de Dénia localiza-se no município de Dénia, na província de Alicante, comunidade autónoma da Comunidade Valenciana, na Espanha. Ergue-se no alto de uma colina, em posição dominante sobre a povoação e o seu porto. História Remonta a uma fortificação muçulmana, erguida sobre restos de edificações mais antigas. Desde 1952 é de propriedade municipal. Restaurado recentemente, encontra-se aberto à visitação turística, albergando um Museu Arqueológico com testemunhos do passado local. Anualmente em Agosto, é palco de uma série de concertos denominada "Música no Castelo". Ligações externas «Portal turístico de Dénia» (em espanhol) «Ayuntamiento de Dénia» (em espanhol)
Castell de Dénia

Castell de Dénia är ett slott i Spanien. Det ligger i provinsen Provincia de Alicante och regionen Valencia, i den östra delen av landet, 400 km sydost om huvudstaden Madrid. Castell de Dénia ligger 48 meter över havet. Terrängen runt Castell de Dénia är platt åt nordväst, men söderut är den kuperad. Havet är nära Castell de Dénia åt nordost.Runt Castell de Dénia är det ganska tätbefolkat, med 222 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Denia, 0,28 km sydväst om Castell de Dénia. Trakten runt Castell de Dénia består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor
Castell d'Énguera

El castell d'Enguera, és a prop del nucli urbà del municipi del mateix nom, a la comarca de La Canal de Navarrés, de la província de València i està declarat bé d'interès cultural amb número d'anotació ministerial RI - 51-0010676 i data de l'anotació 27 d'agost 2001. Història El castell pot considerar-se d'origen musulmà, possiblement construïda entre els segles xi i xii, de fet, encara que el seu topònim sembla provenir de temps anteriors a la dominació musulmana, és en aquesta època quan es configura l'actual població i les nombroses llogarets i alqueries depenen. A més en aquest moment Énguera va aconseguir certa rellevància, concretament durant un curt període del segle xii en el qual va ser capital comarcal d'un regne taifal que abastava fins a Dénia, donant-li gran importància en aquesta zona estratègica. Després de la Reconquesta les tropes castellanes al comandament de Pedro Núñez de Guzmán van prendre el castell, duent a terme una reforma per al seu aprofitament. La seva situació fronterera, va tenir sempre una gran importància estratègica, per la qual cosa es va mantenir en ús fins a la seva demolició en 1365, ordenada per Pere IV d'Aragó, per evitar que pogués ser utilitzat per les tropes castellanes durant les Guerres de la Unió. Més tard, un terratrèmol a 1748 va fer que el seu estat quedés en ruïnes, tal com ha arribat a l'actualitat. Descripció S'aprecien diferents trams de muralles que delimiten un doble recinte. L'inferior, de planta poligonal irregular, conserva nombroses restes islàmics i forma un antemuro als peus del castell principal. La major part del recinte inferior s'adapta al terreny, i encara es poden veure unes torres de planta rectangular, que es troben bastant danyades, així com alguna defensa inferior prèvia, encara més danyada. El recinte principal és gairebé rectangular i se situa al cim de la muntanya, presentant restes de murs i torres angulars, que semblen de l'època cristiana, manufacturats en calç i cant, destacant al sud una torre avançada amb sageteres. En aquesta zona hi ha un bastió amb dues torres. Al centre, d'aquest recinte alt, es manté les restes d'un gran torrassa, construït amb carreus, que va poder ser la torre de l'Homenatge cristiana. Referències
Castell de Xestalgar

El Castell de Xestalgar és al municipi de Xestalgar, a la comarca dels Serrans de la província de València. És conegut en la localitat com Los Murones i és a la part alta d'un cingle, al marge esquerre del riu Túria, des d'on es pot controlar tant la vall com els seus accessos. Està declarat Bé d'Interès Cultural segons consta a la Direcció General del Patrimoni Cultural de la Conselleria de Turisme, Cultura i Esports de la Generalitat Valenciana, amb el número d'anotació ministerial: RI-51- 0010686 i data d'anotació 12 de setembre de 2001. Descripció historicoartística La construcció data molt probablement del segle xii i seria d'origen musulmà, modificat i ampliat després de la conquesta cristiana, per adequar-lo a les necessitats d'aquesta època, en la qual s'utilitza el foc artiller. Es va haver d'abandonar aviat, quan els senyors del castell es van traslladar a la població urbana, on es van construir una residència palatina. Es va construir principalement amb tàpia, presentant la particularitat que en l'interior de l'encofrat gairebé no s'ha utilitzat morter, que ha estat emprat pràcticament només a la part exterior de protecció, el component fonamental és mera terra. La muralla perimetral, que ha desaparegut gairebé per complet, es troba en molt mal estat, presenta traçat pentagonal, encara que irregular, i posseeix diverses torres circulars de defensa, de les quals es poden veure dues d'elles a la zona inferior més pròxima al poble. També s'ha conservat part de la torre de l'homenatge, que presentava planta rectangular, amb tres altures i terrassa amb merlets. Tampoc queden molts vestigis de les dependències interiors, destacant un aljub en el lloc que va haver de ser el pati d'armes. El castell disposava de tres túnels que facilitaven la fugida dels seus habitants i que comunicaven la fortalesa amb la vila i les hortes circumdants, actualment encegats. Referències
Castillo de Gestalgar

El Castillo de Gestalgar está en el municipio de Gestalgar, en la provincia de Valencia, España. Es conocido en la localidad como Los Murones y se ubica en lo alto de un risco, desde el cual se tiene una gran panorámica de la zona, en el margen izquierdo del río Turia, desde donde se puede controlar tanto del valle como los accesos al mismo. Está declarado Bien de Interés Cultural según consta en la Dirección general del Patrimonio Cultural de la Consejería de Turismo, Cultura y Deportes de la Generalidad Valenciana, con el número de anotación ministerial: R-I-51-0010686 y fecha de anotación 12 de septiembre de 2001. Descripción histórico-artística Puede datarse su construcción del siglo XII, posiblemente de origen musulmán, modificándose y ampliándose tras la conquista cristiana, para adecuarla a una época más moderna en la que se utiliza el fuego artillero. Se debió abandonar tempranamente, al producirse el traslado de los señores del castillo a la población urbana, donde se construyeron su residencia palaciega. El material utilizado mayoritariamente en su construcción es el tapial, presentando la particularidad de que en el interior de su encofrado apenas se ha utilizado mortero, que ha sido empleado prácticamente solo en la parte exterior de protección, siendo la tierra el componente fundamental. El amurallamiento perimetral, que ha desaparecido casi por completo, se halla en muy mal estado, es pentagonal, aunque irregular, y posee varias torres circulares de defensa, de las que puede verse dos de ellas en la zona inferior más próxima al pueblo. También se ha conservado parte de la torre del homenaje, que presentaba planta rectangular, con tres alturas y terraza con almenas. Tampoco quedan muchos vestigios de las dependencias interiores, destacando un aljibe en lo que debió ser el patio de armas. El castillo disponía de tres túneles que facilitaban el escape de sus moradores y que comunicaban la fortaleza con la villa y las huertas circundantes, y que actualmente están cegados. Bibliografía http://www.cult.gva.es/dgpa/documentacion/interno/111.pdf http://castillosespanyoles.blogspot.com.es/2010/06/castillo-de-gestalgar-valencia.html
Castell de Santa Anna (Oliva)

El castell de Santa Ana és una Fortalesa situada a Oliva (Safor), en la comarca de la Safor, al País Valencià. És bé d'interès cultural amb registre ministerial: RI-51-0010909 de 24 d'octubre de 2002. Història A 1528 les Corts de Barcelona van acordar la construcció de defenses per a la protecció del litoral enfront dels pirates barbarescs que feien corregudes per la costa valenciana amb el suport dels habitants moriscs descontents. No va ser fins a 1575 que Felip II va encarregar al virrei de València, Vespasià Gonzaga i Colonna, l'estudi de la defensa de la costa, estudi que va portar a la construcció de diverses fortificacions com la del castell de Santa Anna a Oliva. Gonzaga critica en el seu estudi la situació de les defenses de la ciutat, que eren escasses, antigues i faltes de subministrament d'aigua. A 1585 ja havia disposat el nou castell, construït en un turó sobre l'emplaçament d'una antiga ermita dedicada a Santa Anna. Per les manifestacions del mateix Gonzaga es coneix la dotació d'armes, composta de set peces: mitjana colobrina, dos sacres, dos mitjans sacres i dos morters, així com la de municions: 500 peces de ferro i 30 pedres per a morters. En el mateix document es diu que l'edifici encara estava inacabat, tenint la torre sud-est acabada, mentre que a la nord-oest li faltaven les voltes i el parapet. El castell va romandre en servei durant el segle xvii. Les seves funcions eren la vigilància de la costa i la de la moreria local que s'estenia a prop. Descripció Situat sobre el turó de Santa Anna, el castell és de planta rectangular de 43,50 x 34,70 metres, amb dues torres de planta circular molt atalussada en els seus extrems nord-oest i sud-est. El material de construcció és pedra extreta d'una pedrera propera. Els elements defensius, excepte per algunes espitlleres obliqües als murs i que vigilen punts concrets del perímetre, es concentren a les torres. Es tracta de troneres i elements similars de menor grandària, la funció és permetre el tir de l'artilleria, es tracta d'una fortalesa renaixentista. L'accés es realitzava per una rampa colzada que donava a l'est. Ha arribat fins al segle xxi l'aljub per al subministrament d'aigua de la fortalesa, i hi ha restes de murs que van pertànyer a les diverses dependències pròpies d'aquest tipus d'edificis, com allotjaments per a la guarnició i magatzems de pólvora. La coberta de l'aljub va ser substituïda al segle xviii. A principis del segle xxi el conjunt és accessible al públic i acull també un repetidor radioelèctric. Un altre ús actual és la celebració de la romeria en honor de la Mare de Déu del Rebollet, patrona de la localitat. Referències
Castillo de Santa Ana (Oliva)

El Castillo de Santa Ana es una fortaleza situada en Oliva (Valencia). Es Bien de Interés Cultural con registro ministerial R-I-51-0010909 de 24 de octubre de 2002.​ Historia En 1528 las Cortes de Monzón acordaron la construcción de defensas para la protección del litoral frente a los piratas berberiscos que realizaban correrías por la costa valenciana con el apoyo de los habitantes moriscos descontentos. No fue hasta 1575 que Felipe II encargó al virrey de Valencia, Vespasiano Gonzaga y Colonna, el estudio de la defensa de la costa, estudio que llevó a la construcción de diversas fortificaciones como la del castillo de Santa Ana en Oliva. Gonzaga critica en su estudio la situación de las defensas de la ciudad, que eran escasas, antiguas y faltas de suministro de agua.​ En 1585 ya se había dispuesto el nuevo castillo, construido en una colina sobre el emplazamiento de una antigua ermita dedicada a Santa Ana. Por las manifestaciones del propio Gonzaga se conoce la dotación de armas, compuesta de siete piezas: media​ culebrina, dos sacres, dos medios sacres y dos morteros; así como la de municiones: 500 piezas de hierro y 30 piedras para morteros. En el mismo documento se dice que el edificio aún estaba inacabado, teniendo la torre sudeste acabada, mientras que a la noroeste le faltaban las bóvedas y el parapeto.​ El castillo permaneció en servicio durante el siglo XVII. Sus funciones eran la vigilancia de la costa y la de la morería local que se extendía en sus proximidades.​ Descripción Situado sobre el cerro de Santa Ana, el castillo es de planta rectangular de 43,50 x 34,70 metros, con dos torres de planta circular muy ataluzada en sus extremos noroeste y sureste. El material de construcción es piedra extraída de una cantera próxima.​ Los elementos defensivos, excepto por algunas aspilleras oblicuas a los muros y que vigilan puntos concretos del perímetro, se concentran en las torres. Se trata de troneras y elementos similares de menor tamaño, cuya función es permitir el tiro de la artillería, al tratarse de una fortaleza renacentista.​ El acceso se realizaba por una rampa acodada que daba al este.​ Ha llegado hasta el siglo XXI el aljibe para el suministro de agua de la fortaleza, y existen restos de muros que pertenecieron a las diversas dependencias propias de este tipo de edificios, como alojamientos para la guarnición y almacenes de pólvora. La cubierta del aljibe fue sustituida en el siglo XVIII.​ A principios del siglo XXI el conjunto es accesible al público y alberga también un repetidor radioeléctrico.​ Referencias Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Castillo de Santa Ana.
Castell de Sumacàrcer

El Castell de Penya-roja o Castell de Sumacàrcer se situa sobre un gran promontori al terme municipal de Sumacàrcer, en la comarca de la Ribera Alta, a la província de València. Construït amb fàbrica de tàpia i maçoneria sobre el primitiu nucli de població, aprofita l'orografia per construir dos complexos separats a nord-oest i sud-est, dels quals actualment només queden algunes restes de muralla i bases d'alguns torrasses. Es tracta d'un castell islàmic amb orígens anteriors al segle xi, que és abandonat al segle xiii al traslladar-se la població al costat del riu Xúquer, si bé va comptar amb permís per ser reconstruït en el segle xiv. Monument declarat en els registres de Béns d'Interés Cultural del patrimoni valencià i espanyol amb el codi R-I-51-0010688. Referències Aquest article pren com a referència el text del Bé d'Interés Cultural incoat per la Conselleria de Cultura Arxivat 2006-10-12 a Wayback Machine. de la Generalitat Valenciana
Castillo de Sumacárcel

El Castillo de Peñarroya o Castillo de Sumacárcel se sitúa sobre un gran promontorio en el término municipal de Sumacárcel, en la provincia de Valencia (España). Descripción Construido con fábrica de tapial y mampostería sobre el primitivo núcleo de población, aprovecha la orografía para construir dos complejos separados a noroeste y sudeste, de los que actualmente sólo quedan algunos restos de muralla y bases de algunos torreones. Historia Se trata de un castillo islámico con orígenes anteriores al siglo XI, que es abandonado en el siglo XIII al trasladarse la población junto al río Júcar, si bien contó con permiso para ser reconstruido en el siglo XIV. Bibliografía Este artículo toma como referencia el texto del B.I.C. incoado por la Consejería de Cultura de la Generalidad Valenciana
Castell i muralles de Cullera

El castell i muralles de Cullera són un conjunt d'arquitectura militar musulmana que es troba a l'esmentada població valenciana. Formen un Bé d'interès cultural amb número 46.21.105-015 i anotació ministerial RI - 51-0004867, de 27 d'abril de 1983. Des de 1997 alberga el Museu Municipal d'Història i Arqueologia de Cullera. Descripció L'edifici es troba a la serra de les Raboses, controlant el litoral de Cullera i la desembocadura del Xúquer. Se suposa que estava totalment complet, cap al segle xiv, i que en eixos moments constava d'un primer recinte emmurallat, l'albacar vell, dins del qual es trobava el castell, dotat de torres de flanqueig i una torre principal de 10 metres d'alçada. L'albacar nou, envoltat amb una muralla i cinc torres, es troba a un nivell una mica inferior. Història L'edifici es va alçar al segle x, època califal. Al començament del segle xi, passà a formar part de les defenses de la taifa de València. El 1239 passà a mans cristianes. Durant la Guerra dels dos Peres va ser pres pels castellans i recuperat pels aragonesos. Va servir de defensa contra els pirates barbarescs durant el segle xvi. Al segle xix, va tornar a tenir importància militar durant la Guerra de la Independència i les guerres carlines. Durant aquestes últimes, es va modificar la torre Major, demolint la seva estança amb volta per formar una plataforma per fusellers. Entre 1891 i 1897, es va construir el santuari de Nostra Senyora del Castell, obra de l'arquitecte Josep Maria Belda. Aquesta edificació va suposar la supressió de l'albacar vell. Imatges del Castell Referències
Alcoy Cemetery

The Cementerio de San Antonio Abad (transl. Saint Anthony Cemetery) or Cementeri d'Alcoi is a cemetery located in Alcoy (Alicante), Spain. This 19th-century cemetery is considered to be one of the most interesting in the Valencian Community, due to its unusual architecture and examples of Valencian Art Nouveau period funerary sculpture. It is listed on the European Cemeteries Route, a cultural itinerary established by the Council of Europe. Works and pantheons The most important works of the Alcoy Cemetery are the following: Pantheon Gosálbez-Barceló: Academicism style. (1838). Pantheon Viuda de Brutinel: obra de Vicente Pascual Pastor. Eclectic style. (1894). Pantheon Jaime Tort: Obra de Jorge Vilaplana Carbonell. Eclectic style. (1895). Pantheon José Monllor: obra de Agustín Muñoz. Neo-egyptian style. (1896). Pantheon Moltó-Valor: work and sculpture of Lorenzo Ridaura Gosálbez. Classicism style. (1898). Pantheon José Semper: work of Jorge Vilaplana Carbonell. Neogothic style. (1901). Pantheon of Agustín Gisbert: work of Vicente Pascual Pastor, José Cort Merita as engineer, Fernando Cabrera Cantó as painter and Lorenzo Ridaura Gosálbez as sculptor. (1903). Art Nouveau style. Pantheon Anselmo Aracil: work of Vicente Pascual Pastor, sculpture of A. Clarí and stained glass windows of Eudaldo Ramón Amigó. Historic eclectic style. (1903). Pantheon Vicens: work of Ramón Lucini and stained glass windows of H.&J. Maumejean Hnos. Historic eclectic style. (1910). Pantheon Vilaplana Gisbert: work of Timoteo Briet Montaud, (1910). Art Nouveau style. Pantheon of Pérez Lloret family: work of Jaime Pérez Lloret, (1910). Art Nouveau style. Pantheon of Salvador García Botí (Escaló): work of Vicente Pascual Pastor and Eugenio Carbonell as sculptor. (1911). Art Nouveau style. Pantheon Enrique Carbonell: work of Vicente Pascual Pastor, diseño, relieves y escultura de Lorenzo Ridaura Gosálbez y relieves de la cripta de Tomás Ferrándiz. Art Nouveau style. (1925). Pantheon Enrique Hernández: work and sculpture of Lorenzo Ridaura Gosálbez, (1931). Art Nouveau style. Pantheon Desiderio Mataix: work of Joaquín Aracil and stained glass windows of "Unión de Artistas Vidrieros" of Irún. (1955, but built in 1970). Racionalist style. Pantheon Erum-Pascual: work of Cheluca Sala Palau and Mauro Matarredona. Made with Corten iron. (2009). See also Art Nouveau in Alcoy References Bibliography Jaén i Urban, Gaspar (1999). Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio Territorial de Arquitectos de Alicante, ed. Guía de arquitectura de la provincia de Alicante. p. 11. ISBN 84-7784-353-8. Doménech Romá, Jorge (2016). Urbanismo y vivienda obrera en Alcoy. Siglos XIX y XX. Publicaciones de la Universidad de Alicante. p. 328. ISBN 978-84-9717-494-7. External links Alcoy Cemetery in the European Cemeteries Route (in English) The Alcoy Cemetery in Alcoy Tourism. (in English) "Art Nouveau sculpture in Alcoy Cemetery" (in Spanish)
Castell de Benialí

El castell de Benialí, dit també castell de Benalí o castell d'Aín, se situa al terme municipal d'Aín a la Plana Baixa (País Valencià). Es tracta d'una fortificació medieval d'origen musulmà i tipus montà. Descripció Es tracta d'un castell de planta irregular i dispersa, el qual compta amb diversos recintes emmurallats. A l'exterior disposava d'una torre auxiliar barbacana i al seu interior les dependències, aljubs, etc., destacant la torre de l'homenatge amb forma cilíndrica, la qual comptava amb fossat i pont llevadís. Enllaços externs Catàleg del Patrimoni Cultural Valencià Localització del castell de Benalí en Google Maps Referències
Castillo de Benalí

El castillo de Benalí se sitúa en el término municipal de Ahín en la provincia de Castellón. Se trata de una fortificación medieval de origen musulmán y tipo montano. Descripción Se trata de un castillo de planta irregular y dispersa, el cual cuenta con varios recintos amurallados. Al exterior disponía de una torre auxiliar barbacana y en su interior las dependencias, aljibes, etc, destacando la torre del homenaje con forma cilíndrica, la cual contaba con foso y puente levadizo. Bibliografía Este artículo toma como referencia el texto del B.I.C. incoado por la Consejería de Cultura de la Generalidad Valenciana. Enlaces externos Catálogo del Patrimonio Cultural Valenciano
Castelo de Benalí

O Castelo de Benalí, também grafado como Castelo de Benialí ou Castelo de Benyalí, localiza-se no município de Aín, na província de Castellón, na comunidade autónoma da Comunidade Valenciana, na Espanha. História Erguido em posição dominante no alto de uma elevação, vizinho ao pico de Espadán, o castelo remonta a uma fortificação de origem muçulmana. Integrou o Alcadiazgo de Eslida. À época da Reconquista cristã da Península Ibérica, foi tomado pelas forças de Jaime I de Aragão em 1238. O senhorio do castelo e seus domínios foram doados a D. Dionís de Hungría em 1242, tendo pertencido posteriormente à Coroa, à Casa de Xérica, à Casa Ducal de Segorbe e à Casa Ducal de Medinaceli. Durante as revoltas mouriscas do século XVI, Aín foi um foco dos acontecimentos até à completa expulsão dos sublevados. Actualmente em ruínas, o castelo necessita de urgente intervenção de consolidação das suas estruturas. Características Castelo de montanha, apresenta planta com formato irregular, com diversos recintos muralhados. Pelo exterior possuía uma torre de vigia, isolada. No interior erguiam-se as diversas dependências e cisternas, destacando-se a torre de menagem, de planta cilíndrica, defendida por um fosso, e acedida por uma ponte levadiça. O castelo possui uma inscrição em língua árabe. Ligações externas «Catálogo do Património Cultural Valenciano» (em espanhol) «Consellería de Cultura» (em espanhol). da Generalidad Valenciana