NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Monasterio de la Virgen del Milagro (Cocentaina)

El monasterio de la Virgen del Milagro de Cocentaina (Provincia de Alicante, España) ocupa parte del palacio de los Condes, siendo, desde el punto de vista artístico, el monasterio la parte más interesante. Se inició su construcción el 20 de septiembre de 1656 y el 20 de enero de 1670 era trasladada la Virgen del Milagro a su nuevo templo, por lo que se deduce que deberían estar terminadas las obras. La fachada se caracteriza por la total ausencia de decoración; una enorme portalada de medio punto da acceso al monasterio. En el interior del monasterio existen varias obras de arte; de ellas merece especial mención el retablo gótico del siglo XV de Santa Ana con María y el Niño. Un icono bizantino del siglo XVI de la Virgen Hodigitria, así como el reclinatorio del Conde, entre otras más. En el interior del monasterio hay que destacar la colección de cuadros del pintor napolitano Paolo de Mattei donados por el conde de Cocentaina, Francisco de Benavides, en 1697. Otro artista italiano, Antonio Aliprandi, es el autor de la decoración de la capilla Mayor, obra escenográfica de estilo barroco decorativo que llevó a cabo entre 1704 y 1705. También cabe destacar el zócalo de azulejos del siglo XVII, el púlpito, la puerta de la sacristía, dos cuadros del camarín y una lápida de mármoles con inscripción de bronce al pie del altar, así como un escudo de los condes de Cocentaina de estuco policromado ubicado sobre el arco del presbiterio; acompañan al escudo dos figuras alegóricas y querubines, pintados en el mismo arco. Referencias Este artículo incorpora material procedente de la página web de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, que mediante una autorización permitió agregar contenido e imágenes y publicarlos bajo licencia GFDL.
Mont-ravana

La Mont-ravana és un poblat ibèric situat a uns 10 km al nord-oest de Llíria. Correspon al tipus de pobles que configuren les segona categoria de poblaments edetans, amb base econòmica agropecuària i funcionant com a fonts d'aprovisionament de la capital. Distribució Té una superfície d'entre 6000 i 8000 m² i conserva tot el recinte emmurallat. Aquest està construït seguint un dels models més senzills que utilitzaven els ibers: constitueix, al mateix temps que muralla, el mur posterior dels habitatges. A l'interior, els habitatges estan adossats entre si i oberts a carrers que recorren l'assentament longitudinalment. Les parets de tova estaven construïdes sobre sòcols de pedra, i tots dos emblanquinats i pintats de roig i blanc. Els sòls estaven piconats o enllosats. A les cases del sector sud, adossades a la muralla, s'aprecien clarament dues estances diferenciades. També adossades a la muralla es van trobar cinc llargues dependències, probablement un complex industrial destinat a la transformació d'aliments, amb zones de molta, almàssera i àrees de premsatge. Aquests últims espais s'entenen com a annexos del sector domèstic. Excavacions i troballes Les primeres excavacions les va dur a terme des del Servei d'Investigació Prehistòrica de la Diputació de València en 1958, centrades en l'extrem nord del poblat. Entre 1978 i 1983 un equip de la Universitat de València va netejar tot el perímetre de la muralla i va prosseguir les excavacions en el poblat, que han continuat de forma inconstant fins a l'actualitat. S'han recuperat materials des de la seua aparició al segle V a. C. fins a la seua destrucció i abandó a mitjan segle II a. C. Les principals troballes inclouen ceràmica ibèrica similar a la recuperada en Edeta (Tossal de Sant Miquel), així com ceràmica grega de figures vermelles i alguns textos escrits, encara que destaca la figura d'un bou, que és l'única mostra d'escultura ibèrica que s'ha trobat en el Camp de Túria. En el vessant sud, a uns 53 metres al sud-est de la muralla, es van trobar dues tombes aïllades en clot, amb urnes d'incineració. Ambdues estaven acompanyades de la seva corresponent tapadora i mostren decoració geomètrica pintada. Referències
Monravana

La Monravana (en valenciano la Mont-ravana) es un asentamiento ibérico situado a unos 10 km al noroeste de Liria (Valencia, España). Corresponde al tipo de pueblos que configuran las segunda categoría de poblamientos edetanos, con base económica agropecuaria y funcionando como fuentes de aprovisionamiento de la capital.​ Distribución Tiene una superficie de entre 6000 y 8000 m² y conserva todo el recinto amurallado.​ Este está construido siguiendo uno de los modelos más sencillos que utilizaban los íberos: constituye, al mismo tiempo que muralla, el muro posterior de las viviendas.​ En el interior, las viviendas están adosadas entre sí y abiertas a calles que recorren el asentamiento longitudinalmente. Las paredes de adobe estaban construidas sobre zócalos de piedra, y ambos encalados y pintados de rojo y blanco. Los suelos estaban apisonados o enlosados. En las casas del sector sur, adosadas a la muralla, se aprecian claramente dos estancias diferenciadas.​ También adosadas a la muralla se encontraron cinco largas dependencias, probablemente un complejo industrial destinado a la transformación de alimentos, con zonas de molienda, lagares y áreas de prensado. Estos últimos espacios se entienden como anexos del sector doméstico.​ Excavaciones y hallazgos Las primeras excavaciones las llevó a cabo del Servicio de Investigación Prehistórica de la Diputación de Valencia en 1958, centradas en el extremo norte del poblado. Entre 1978 y 1983 un equipo de la Universidad de Valencia limpió todo el perímetro de la muralla y prosiguió las excavaciones en el poblado, que han continuado de forma inconstante hasta la actualidad. Se han recuperado materiales desde su aparición en el siglo V a. C. hasta su destrucción y abandono a mediados del siglo II a. C. Los principales hallazgos incluyen cerámica ibérica similar a la recuperada en Edeta (Tosal de San Miguel), así como cerámica griega de figuras rojas y algunos textos escritos,​ aunque destaca la figura de un toro, que es la única muestra de escultura ibérica que se ha encontrado en el Campo de Turia.​ En la ladera sur, a unos 53 metros al sudeste de la muralla, se hallaron dos tumbas aisladas en hoyo, con urnas de incineración. Ambas estaban acompañadas de su correspondiente tapadera y muestran decoración geométrica pintada.​ Véase también Edetanos Tosal de San Miguel Referencias
Monravana

Monravana (en valencien : Mont-ravana) est un site archéologique situé à 10 km au nord-ouest de la commune de Llíria (comarque de Camp de Túria), dans la province de Valence en Catalogne. L'établissement humain ibérique, de la tribu des Edetans, a été occupé des Ve et IIe siècles av. J.-C. et servait de base économique agricole pour sa capitale. Historique Le site a une superficie comprise entre 6 000 et 8 000 m2 dans une la fortifiée. Celui-ci est construit selon un des modèles les plus simples utilisés par les Ibères : il constitue, en même temps qu'un mur, le mur arrière des maisons. À l'intérieur, les maisons sont attachées les unes aux autres et s'ouvrent sur des rues qui traversent longitudinalement le village. Les murs en pisé étaient construits sur des socles en pierre et tous deux étaient blanchis à la chaux et peints en rouge et blanc. Les sols étaient compactés ou pavés. Dans les maisons du secteur sud, accolées au mur, on distingue clairement deux pièces différentes. Cinq longues pièces ont également été retrouvées adossées au mur, probablement un complexe industriel destiné à l'agroalimentaire, avec des zones de pressurage, des pressoirs et des zones de pressage. Ces derniers espaces sont compris comme des annexes au secteur domestique. Fouilles et découvertes Les premières fouilles ont été réalisées par le Service de Recherches Préhistoriques de la Députation provinciale de Valence en 1958, centrées sur l'extrémité nord du village. Entre 1978 et 1983, une équipe de l'Université de Valence a nettoyé tout le périmètre du mur et a poursuivi les fouilles dans le village, qui se sont poursuivies de manière incohérente jusqu'à nos jours. Des matériaux ont été récupérés depuis leur apparition au Ve siècle av. J.-C. jusqu'à sa destruction et son abandon au milieu du IIe siècle av. J.-C.. Les principales découvertes comprennent des poteries ibériques similaires à celles retrouvées à Edeta (Tosal de San Miguel), ainsi que des poteries grecques à figures rouges et quelques textes écrits, bien que se détache la figure d'un taureau, qui est le seul exemple de sculpture ibérique trouvée dans le Camp de Turia. Sur le versant sud, à environ 53 m au sud-est du mur, deux tombes à fosse isolées ont été trouvées, avec des urnes de crémation. Tous deux étaient accompagnés de leur couvercle correspondant et présentent un décor géométrique peint. Notes et références Portail de la Préhistoire Portail de l’archéologie Portail du Pays valencien
Illa de Benidorm

L'Illa de Benidorm és una illa xicoteta situada enfront de la costa de Benidorm (Marina Baixa, País Valencià). Posseeix un elevat interès ecològic, paisatgístic i mediambiental. Es troba a unes dues milles nàutiques des del port de Benidorm. Actualment no té població estable, atés que allí no dormen ni els empleats del restaurant ni els tripulants dels vaixells que fan el trajecte des del port de Benidorm. Història Cap a 1830 l'illa servia com a refugi a diverses famílies de Benidorm i la Vila Joiosa, fugides de les seues poblacions davant d'una epidèmia de còlera. Segles abans, els pirates la utilitzaven com a base per als seus atacs a poblacions costaneres. L'illa sempre ha tingut una gran riquesa piscícola i un fons submarí molt envejat per submarinistes i bussejadors. L'explotació de les aigües dels voltants sempre va estar reservat a Benidorm fins a l'any 1506, quan es va fer extensiu d'aquest privilegi a la Vila. Flora i fauna Entre les aus que nien a l'illa destaca l'escateret. La fauna també la componen: la sargantana ibèrica, la falzia pàl·lida, busqueretes de cap negre, el falcó pelegrí, entre d'altres. Respecte a la flora de l'illa destaca l'olivera, l'aladern, el Mantell de la Verge Maria, el malví marí, la bufera, el pi blanc, la sosa fina, la ceba marina, la vareta de Sant Josep, etc. Llegenda de l'illa Circulen històries mitològiques sobre el seu origen relacionades amb el gegant Rotlà. La llegenda més popular es refereix al fet que Rotlà es va enamorar d'una bella dama a la qual va estimar profundament. Tanmateix l'amant va caure malalta i només semblava sobreviure amb els raigs del sol. Rotlà, desesperat, colpejà la muntanya del Puig Campana (la coltellada que provocà és visible i famosa, coneguda com la Coltellada de Rotlan) i el tros va viatjar al mar formant l'illa i així retardar la posta de sol durant uns minuts. Més tard va arribar l'inevitable final i el gegant temut va portar el cos de la seua dona fins a l'illa perquè allí descansara deixant ofegar al seu costat i poder així romandre agafats de la mà eternament. Galeria d'imatges Referències Enllaços externs L'illa de Benidorm Arxivat 2009-07-31 a Wayback Machine. (castellà)
Isla de Benidorm

Die 6,75 Hektar große Isla de Benidorm (auch: Isla de los Periodistas) ist eine kleine Felseninsel, die drei Kilometer entfernt vom Levante-Strand der spanischen Stadt Benidorm an der Costa Blanca in der Provinz Alicante liegt. Sie ist 350 Meter lang, 260 Meter breit und erreicht eine maximale Höhe von 73 Metern über dem Meeresspiegel. Als Teil des Naturparks Sierra Helada steht die Isla de Benidorm unter Naturschutz und gilt als eines der Wahrzeichen Benidorms. Geschichte Im 16. Jahrhundert benutzten Piraten die Insel als Versteck vor ihren Angriffen auf Dörfer an der Costa Blanca, unter anderem Villajoyosa und Benidorm. 1834 diente die Insel als Zufluchtsort für Familien aus Villajoyosa und Benidorm, die hier Schutz vor einem Cholera-Ausbruch in diesen beiden Dörfern suchten. Über die Insel sind im Laufe der Zeit zahlreiche Legenden entstanden. Fauna und Flora Trotz ihrer geringen Größe besitzt die Insel einen hohen ökologischen Wert und ist geprägt von landschaftlicher Vielfalt. Der Felsboden dient als Versteck für Tinten- und Raubfische wie beispielsweise Muränen. Weitere Meeresbewohner sind unter anderem Bernsteinmakrelen und Zahnbrassen. Zahlreiche Vogelarten, wie zum Beispiel die Sturmschwalbe, der Wanderfalke und die Samtkopf-Grasmücke sind hier beheimatet. In der reichhaltigen Vegetation gedeihen unter anderem Hibiskus, Olivenbäume und Bocksdorne. Infrastruktur Die unbewohnte Insel ist ein bei Touristen beliebtes Ziel von Tagesausflügen zwecks Wandern, Schwimmen, Schnorcheln oder Tauchen. Am Ufer befindet sich ein Restaurant. Mehrere Unternehmen bieten 15-minütige Bootsfahrten zur Insel an. Weblinks Benidorm Offizielles spanisches Tourismusportal, abgerufen am 3. November 2022 Einzelnachweise
Benidorm Island

Benidorm Island (Valencian: Illa de Benidorm; Spanish: Isla de Benidorm) is a small island and nature reserve of Spain, off the Spanish Mediterranean coast. The island is near the holiday town of Benidorm, sitting approximately 3.5 kilometres (2.2 mi) from the Spanish mainland. Most days of the week, tourists can take boat trips from the mainland to visit the island. Benidorm Island was once known as Peacock Island (Valencian: Illa dels Paons; Spanish: Isla de los Pavos Reales). However, the island is no longer populated by peacocks. There are many fables regarding the island itself and how it got there including how a giant kicked a rock out of the Puig Campana mountain in anger which then landed in the sea. References
Île de Benidorm

L'île de Benidorm (valencien : L'illa de Benidorm, espagnol : La isla de Benidorm) est une île espagnole située face à la ville de Benidorm dont elle est distante de 3,5 km. Aire protégée Cette réserve naturelle est visitée par les touristes de la région qui peuvent s'y rendre en bateau depuis le continent afin de découvrir sa faune, notamment sa population de paons, qui la fait surnommer l'« île aux Paons ». Flore et faune Parmi les oiseaux qui nichent sur l'île, se distingue l'océanite tempête. La faune comprend également le lézard ibérique, le martinet pâle, la fauvette mélanocéphale et le faucon pèlerin, entre autres espèces. Concernant la flore de l'île, l'olivier sauvage, le nerprun officinal, la rose de la vierge, l'ephedra, la guimauve officinale, l'ashwagandha, l'aubépine monogyne, la soude ligneuse, la scille maritime, la tubéreuse,... Le fond de la Llosa Il s'agit d'une montagne sous-marine située à environ 300 m au sud de l'île, à laquelle elle ressemble par son apparence et son emplacement. Sa partie la plus élevée se trouve à environ 7 m de la surface, tandis qu'à sa base on atteint des profondeurs supérieures à 30 m. Les conditions environnementales de luminosité et d'hydrodynamisme, ainsi que l'hétérogénéité spatiale, constituent un habitat d'une importance singulière. Il est fréquenté par des espèces prédatrices telles que la sériole couronnée (Seriola dumerili), le barracuda méditerranéen (Sphyraena sphyraena), le denté (Dentex dentex), le bogue (Boops boops) et d'autres petits poissons, sa nourriture principale. De plus, c'est un refuge précieux pour des espèces plus sédentaires comme les murènes (Muraenidae), les poulpes (Octopoda) et différentes espèces de daurades, entre autres. La composante végétale est représentée par diverses espèces d’algues photophiles infralittorales. Notes et références Portail du Pays valencien Portail des îles Portail de la mer Méditerranée
Eiland van Benidorm

Het Eiland van Benidorm (Valenciaans: Illa de Benidorm, Spaans: Isla de Benidorm), is een eiland in de Middellandse Zee. Het ligt zo'n 3,5 km uit de kust bij de plaats Benidorm in de provincie Alicante. Het eiland is een natuurreservaat dat per boot vanuit de stad bezocht kan worden. Het wordt ook wel het Pauwen- of Vogeleiland genoemd. Important Bird Area Het eiland is samen met een nabijgelegen eiland aangewezen als Important Bird Area door BirdLife International vanwege het belang voor een significante populatie van het stormvogeltje. Er zitten jaarlijks ongeveer 450-650 broedparen op de eilanden.
Benidorm (wyspa)

Benidorm (hiszp. Isla de Benidorm, kat. Illa de Benidorm) – niewielka, niezamieszkana wyspa, znajdująca się we wschodniej Hiszpanii, na Costa Blanca, 2 mile morskie od portu w Benidormie. Należy do wspólnoty autonomicznej Walencja w prowincji Alicante. Wymiary powierzchnia – 0,0637 km² maksymalna długość – 350 m najwyższy punkt – 73 m Historia W 1834 wyspa służyła jako schronienie dla kilku rodzin z Villajoyosy i Benidormu, które uciekły przed epidemią cholery. Wcześniej piraci używali jej jako bazy do ataków na nadmorskie miasteczka. Okolica posiada duże bogactwo ryb i urzeźbienia dna, co jest pożądane przez płetwonurków rekreacyjnych. Flora i fauna Występują tu następujące interesujące gatunki fauny: murówka hiszpańska, jerzyk blady, sokół wędrowny. Istotniejsze rośliny to: oliwka europejska, szakłak pospolity, przęślowate, withania somnifera, suaeda vera i inne. Bibliografia Costa Blanca, mapa 1:150.000, Freytag&Berndt, Wiedeń, ISBN 978-3-7079-0768-1 https://web.archive.org/web/20130824113425/http://costablancadetails.com/Isla%20de%20Benidorm.htm – strona o wyspie (dostęp 27.9.2010)
Islote de Benidorm

Islote de Benidorm är en ö i Spanien. Den ligger i regionen Valencia, i den östra delen av landet, 400 km sydost om huvudstaden Madrid. Terrängen på Islote de Benidorm är varierad. Öns högsta punkt är 25 meter över havet. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Islote de Benidorm.
Muralla Roja (Calp)

La Muralla Roja a Calp (Marina Alta) País Valencià, és un edifici de l'arquitecte Ricard Bofill i Leví situat a la urbanització la Mançanera. La seua construcció es va completar l'any 1973 encara que, segons paraules del propi arquitecte, el seu disseny va començar deu anys abans. La configuració de l'edifici, en una evocació de l'estètica constructivista, engendra una sèrie de patis comunicats entre si des d'on s'accedeix als habitatges. En les terrasses de coberta es reparteixen els solàriums, una piscina i sauna. La seua composició respon a un pla geomètric basat en la tipologia de creu grega que s'agrupa de diverses maneres deixant les torres de serveis en la intersecció de les creus. En si mateix és una clara referència a l'arquitectura popular mediterrània i àrab, en particular a les torres de tova nord-africanes i a la casba. El criteri d'aplicar a l'edifici una variada gamma cromàtica arranca del propòsit de donar un relleu determinat als diferents elements arquitectònics conformement a la seua funció estructural. L'edifici apareix catalogat al municipi de Calp amb el nivell de protecció Integral. L'any 2012 es va realitzar una exposició sobre l'edifici denominada "Muralla roja", realitzada per iniciativa del municipi de Calp, que va poder ser visitada en primer lloc primer al municipi i després al Museu de la Universitat d'Alacant (MUA). L'origen dels continguts d'aquesta exposició està en el treball de curs d'un grup d'estudiants de l'assignatura Projectes Arquitectònics de la Universitat d'Alacant, coordinat per la professora Adriana Figueras i l'arquitecta Diana Gómez. El punt de partida era l'anàlisi de l'edifici, però a partir d'aquest es van realitzar diferents treballs que configuren el cos de l'exposició, com a propostes d'intervencions als voltants de l'edifici, l'extensió de valors importants de l'immoble a la resta del municipi de Calp o projectes completament nous i independents geogràficament però basats en La Muralla Roja. L'any 2021 es va estrenar a Netflix la sèrie El Joc del Calamar, que conté escenografies clarament inspirades en aquest edifici, tot i que el seu creador no ho ha reconegut oficialment. Referències
Museo Arqueológico de Elda

El Museo Arqueológico Municipal de Elda (Provincia de Alicante, España) ocupa toda una planta de la Casa de Cultura y acoge importantes muestras y restos de las culturas ibérica, romana y paleocristiana.​ Fue inaugurado en 1983 con objetos procedentes de la Sección de Arqueología del Centro Excursionista Eldense y de colecciones de aficionados. Alberga piezas y restos de gran valor, como los hallados en el yacimiento arqueológico El Monastil, el Castillo-Palacio de Elda y la Atalaya de la Sierra de la Torreta. Conserva, además, piezas procedentes del Casco Antiguo, las villas romanas de los márgenes del Vinalopó y el yacimiento del monte Bolón/Peña del Trinitario. Entre sus mejores piezas se encuentran la Sirena de El Monastil, importante pieza íbera y un magnífico fragmento de la tapa de un sarcófago paleocristiano del ciclo de Jonás, perteneciente al siglo IV, junto a otros restos encontrados en el Poblado íbero-romano de El Monastil y vestigios del período del Neolítico hallados en el yacimiento arqueológico "Trinitario", a las faldas del monte Bolón, como el famoso enterramiento infantil.​ El museo, desde su ampliación en 2011, cuenta con una sala de exposiciones temporales en la planta baja y con dos salas de exposición permanente en la primera y segunda planta, así como una biblioteca de apoyo a estudiantes e interesados en la materia. La primera sala de exposición permanente contiene la exposición de los restos hallados de las culturas Prehistóricas (desde la época del Neolítico), Orientalizante e Ibérica; la segunda sala alberga material ilustrativo de las culturas Romana, Bizantina, Visigoda, Islámica, Moderna y Contemporánea.​ Los restos expuestos en el Museo Arqueológico de Elda fueron hallados en el poblado y la necrópolis de la Edad del Bronce de Bolón, la ciudad íbero-romana de El Monastil, las villas romanas de Las Agualejas, El Melich, Arco Sempere y Casa Colorá, el Castillo Medieval y los solares del casco antiguo de la ciudad. Con ellos se demuestra que los habitantes del valle de Elda eran agricultores, ganaderos, artesanos y comerciantes. El museo cuenta con más de 146.000 piezas, de las que sólo 890 se exponen en sus salas.​ De entre todas ellas, podemos encontrar cerámicas ibéricas, con vasos decorados, cerámicas romanas estampadas, sigillatas, lucernas y terracotas. Referencias Enlaces externos Sitio web del Museo Arqueológico Municipal de Elda Este artículo incorpora material procedente de la página web de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, que mediante una autorización permitió agregar contenido e imágenes y publicarlos bajo licencia GFDL.
Museu Fester de Villena

El Museu Fester se situa a l'anomenada “Casa del Festero”, a la plaça de Santiago de Villena (Alt Vinalopó, País Valencià). Va ser inaugurat en 1981 i reconegut oficialment en 1996. Està dedicat a la història de la Festa de Moros i Cristians de Villena des del segle xix. El museu se situa en una casa-palau de quatre plantes, construcció burgesa huitcentista que va pertànyer a la Família Selva. La façana fa referència a les últimes fases constructives de l'adjacent Casa Consistorial amb una composició totalment simètrica, amb balconades de serralleria en planta primera i cos superior amb lògia renaixentista italiana. El Museu compendia la història que, des de fa aproximadament dos segles, configuren les festes de Moros i Cristians. En el seu interior es conserva una important col·lecció d'objectes que guarden una estreta relació amb aquestes festes, com ara vestits antics, cartells i fullets editats des del segle xix, records de festes anteriors, etc., així com partitures originals de les composicions més populars. Al seu arxiu es troben publicacions literàries i imatges fotogràfiques i videogràfiques de les festes. Referències