La Llosa de Ranes

La Llosa de Ranes és una població del País Valencià a la comarca de la Costera. Limita amb Xàtiva i Rotglà i Corberà (a la mateixa comarca), i amb Alcàntera de Xúquer, Beneixida i Castelló (a la comarca de la Ribera Alta). Geografia El relleu del municipi presenta dues parts ben diferenciades. La meitat septentrional està ocupada per una sèrie de tossals triàsics. La màxima elevació la constituïx la Creu de la Saliva (344 msnm), sobre el qual s'alça l'ermita de Santa Anna. La meitat meridional forma un pla sedimentari, amb materials del Quaternari en altures inferiors als cent metres, i ocupat pels cultius de regadiu. Cap al sud corren els barrancs d'aigües temporals de la Foia i del Salt. La població està edificada en la vessant d'un tossal en el cim del qual està edificada l'ermita del poble. És per això que alguns carrers presenten un pendent molt acusat. Història Orígens i edat moderna L'origen de la Llosa és una antiga alqueria musulmana, possiblement amb una mesquita situada al lloc de l'actual Església Parroquial. Jaume I, després de la conquesta de Xàtiva el 1248, repartí terres a diferents colons catalans i aragonesos, donant origen a l'actual població. El lloc, poblat per adalits (guies de camins) i camperols cristians, estava rodejat per diferents llogarets o alqueries de moriscos com ara Surrac, Betrillent, Ricarts, n'Arencs i na Marca. Totes, excepte l'última, van desaparèixer cap al segle segle xiv. A l'alqueria de na Marca es va refugiar el 1508 Blanquina March, mare del filòsof Joan Lluís Vives i March, fugint de les persecucions de la Inquisició pel seu origen jueu. A finals del segle xiv la família Sanç de Xàtiva (el fundador de la nissaga fou el primer batle de Xàtiva i un dels tres "repartidors" de les terres de Xàtiva el 1270, nomenats per Jaume I) aconseguí comprar el dret de senyoriu sobre el lloc. El 1520 el cavaller Joan Sanç, propietari del lloc, va vendre-la a cinc veïns de Xàtiva i cinc més que ja vivien en La Llosa. Carrer dependent de Xàtiva, el 1535 fou erigida en rectoria pròpia amb l'annex de Sorió, i més tard passà a ser parròquia. Abans de l'expulsió dels moriscos de 1609, la major part de la població de la Costera de Ranes era morisca, excepte a la Llosa i a la Torre de Cerdà, habitades per cristians vells. Tot i que gran part de la subcomarca, inclòs Sorió, va quedar despoblada després de l'expulsió, a la Llosa només va haver de marxar l'única família morisca entre les vint-i-cinc que hi vivien. La manca de mà d'obra va provocar una crisi econòmica a tota la comarca que es va prolongar durant dècades i va originar conflictes socials. Tot i això, la crisi no va impedir la construcció de l'Església de la Nativitat entre 1635 i 1636. En acabar la Guerra de Successió al Regne de València, Felip V va abolir les institucions pròpies del regne i va ordenar la destrucció de Xàtiva. Davant aquesta situació, les localitats dependents de Xàtiva, entre elles la Llosa, van intentar aconseguir autonomia legal i deixar de pagar tributs. Tanmateix, els jutjats de València van sentenciar el 1732 que la Llosa continuaria dins el terme particular de Xàtiva, situació que no va canviar fins al 1832. A la segona meitat del segle, l'expansió de la producció de seda va afavorir un fort creixement econòmic i demogràfic: entre 1730 i 1787 la població va augmentar en 1.179 habitants. Segle XIX i primer terç del XX Al segle xix, la fi de l'Antic Règim no va eliminar les desigualtats socials i es va produir una elevada conflictivitat. El poder local estava concentrat en unes poques famílies de cacics, que el mantenien mitjançant la corrupció i la compra de vots, com passava a la resta de l'Estat. Els llauradors es dividien entre la causa carlista (els carlistes van ocupar la comarca el 1873) i el republicanisme federal (molts joves del poble es van unir a la guerrilla de Francesc Samper “Palloc”, que el 1869 va intentar ocupar Ontinyent i Alcoi). El mateix any 1869 es va obrir el balneari de Santa Anna (“Els Banys”), freqüentat per la burgesia valenciana. A principis del segle xx, la major part de la població vivia encara en la pobresa, amb taxes elevades d'analfabetisme i de mortalitat infantil. Quan moria un nadó, els veïns dansaven celebrant que l’“albadet” havia pujat al cel. L’últim vetlatori d'un albat està documentat el 1915. El 1908 va arribar al poble el rector Eduard Ibáñez i Llopis, que va fundar una escola parroquial per ensenyar a escriure a xiquets i adults i el 1913 va impulsar la creació de la cooperativa agrícola. El 1928 es va fundar l'actual Societat Musical, després d'un intent fallit el 1922. Guerra Civil, franquisme i democràcia El 1931, amb la proclamació de la Segona República, es va començar a organitzar el moviment obrer a la Llosa, fins aleshores limitat pel pes de l'Església Catòlica. Les esquerres del Front Popular van guanyar les eleccions de 1936 al poble i van assumir el govern municipal. Després de l'intent de colp d'estat del general Franco i l'inici de la Guerra Civil, el moviment obrer local va constituir un comité revolucionari i va col·lectivitzar les terres dels propietaris. Tot i això, la conflictivitat social va ser menor que a altres llocs. El 30 de març de 1939 les tropes franquistes van ocupar la Llosa, setmanes després del bombardejar l'estació de Xàtiva, on van morir moltes famílies que esperaven soldats republicans en retirada. Alguns veïns del poble van ser detinguts, torturats i empresonats durant anys per la repressió franquista. La postguerra va estar marcada per l'escassetat, derivada de la destrucció bèl·lica, l'aïllament internacional del règim i l'explotació dels propietaris sobre els llauradors. Als anys cinquanta molts veïns van emigrar a França per treballar en la verema o en el servei domèstic. En tornar, van ser allotjats en un nou barri baix del Camí Reial, conegut popularment com el Barri de París. Els recursos aportats per aquestes famílies i les inversions industrials, especialment les fàbriques d'algeps, van impulsar el desenvolupament del poble. Ja amb la democràcia, als anys huitanta, la mobilització veïnal va evitar la demolició de les restes de l'Ermita de Santa Anna per a construir un repetidor de televisió i va aconseguir que el temple fóra restaurat. Demografia Economia Fins al final del segle xx, els principals cultius eren el raïm de taula i el tabac, però el profit econòmic a través de la Cooperativa del camp va portar la producció agrícola cap a l'actual conreu dels cítrics, prunes i caquis. Els terrenys no conreats estan ocupats per forest consistent en pinedes jóvens en les ombries que miren cap a la Ribera del Xúquer. Quant a la ramaderia, existix bestiar boví, porcí, caprí i avícola, però en petites proporcions. És molt popular el blanquet, un formatge fresc i consistent, fet en tovallons. La seua producció i els diversos guardons que ha guanyat han suposat una aportació econòmica a la localitat. Actualment, la gran majoria de la població treballa en el sector serveis. Política i govern Composició de la Corporació Municipal El Ple de l'Ajuntament està format per 11 regidors. En les eleccions municipals de 26 de maig de 2019 foren elegits 6 regidors del Partit Popular (PP), 3 del Partit Socialista del País Valencià (PSPV-PSOE) i 2 de Compromís per la Llosa de Ranes (Compromís). Alcaldes Corrupció El 2016 l'alcalde del poble, Evarist Aznar, va ser investigat perquè presumptament va ser un "zombie" en l'empresa Ciegsa, en la qual cobrava sense treballar. La causa va quedar arxivada el 2021 perquè el delicte havia prescrit. Monuments Església de la Nativitat de nostra Senyora. És un edifici del segle XVI, reformat en els segles XVII i XX situat en centre del nucli antic. L'església dona en la plaça Major i al carrer Sant Cristòfor. La seua estructura és d'una sola nau, amb tres accessos, una torre campanar i una cúpula a l'altar. Ermita del Calvari. És un edifici d'estil barroc del segle xviii en un entorn natural. L'ermita és conformada per una nau de tres trams, en la qual hi ha una xicoteta cúpula voltada, decorada amb fragments ceràmics de colors. En un lateral de la façana hi ha una xicoteta torre campanar. Al costat de l'ermita hi ha un habitatge que dona servei a la persona encarregada del manteniment. L'edifici és auster, els murs estan fets de blocs de pedra, revestits d'estucat blanc, rematats per unes motlures en la cornisa, i els imports de color grisenc. Esta ermita alberga en els altars laterals les imatges que processonen en la Setmana Santa: Jesús Natzare, Crist Crucificat, Crist Jacent i Verge dels Dolors. Ermita de Santa Anna: Construïda a mitjans del segle xv en estil gòtic flamíger, amb el suport de la família dels Borja, i restaurada a finals dels anys 80. Se situa al cim del turó del mateix nom, i se'n destaquen les vistes, que arriben fins a la Plana de Castelló. Museu de la Casa del Pou: Museu històric i etnològic que divulga el patrimoni cultural del poble des de l'Edat de Bronze als nostres dies. Situat en una antiga casa burgesa que més tard fou seu de l'Ajuntament. Festes i celebracions Festes Patronals: Comencen el dijous anterior a l'últim dimarts d'agost des de fa uns pocs anys (abans eren el primer cap de setmana de setembre), encara que hi ha ofrenes i activitats durant alguns dies del mes d'agost. Són en honor del Sant Crist del Miracle (processó del dimarts) i a la Mare de Déu de la Nativitat (processó del dilluns). Romeria de Santa Anna: Se celebra el primer de maig. Els participants pugen, a peu o a cavall, a l'Ermita de Santa Anna. Persones il·lustres Josep Maria Esteve i Victòria, escriptor i polític. Emilio José Martí Gómez, futbolista i youtuber. Notes Referències Enllaços externs País Valencià, poble a poble, comarca a comarca, de Paco González Ramírez, d'on se n'ha tret informació amb el seu consentiment. Institut Valencià d'Estadística Arxivat 2010-06-18 a Wayback Machine.. Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat Arxivat 2008-05-26 a Wayback Machine..