Denia

Denia (valencijsky a oficiálně Denia) je město ve španělském Valencijském společenství na severním pobřeží provincie Alicante. Je správním střediskem regionu Marina Alta a bývá označováno také jako „Marquesado de Denia“. K 1. lednu 2019 zde žilo 42 166 obyvatel (INE), v létě však jejich počet může vzrůst až na pětinásobek, tedy zhruba na 200 000. Podle sezónních údajů ministerstva financí a veřejné správy patří mezi španělské obce s méně než 50 000 obyvateli, do nichž přijíždí mnoho rekreantů. Dne 11. prosince 2015 bylo město zařazeno organizací UNESCO mezi kreativní města gastronomie. Toponymie Název pochází z latinského Dianium. Po většinu 20. století převládal názor, že vznikl z iberské osady zvané Diniu, doložené několika nálezy mincí. Šlo však o chybné čtení výrazu Tabaniu, iberské mincovny v údolí středního toku Ebra; dnes se proto opět považuje za správnou tradiční teorii, podle níž jméno odkazuje k Dianě, římské bohyni ztotožňované s Artemidou. V andaluském období se ustálil ve tvaru دانية (Dāniya) a po opětovném dobytí křesťany získal dnešní podobu. Fyzická geografie Montgó, dříve nazývané Monte Kaón (753 m n. m.), zabírá velkou část jižní poloviny obce a od roku 1987 je vyhlášeno přírodním parkem. Na jeho úpatí leží ve výšce 160 m n. m. mys San Antonio se stejnojmennou mořskou rezervací. Mezi masivem Montgó a mořem se rozprostírá rovina zvaná Dénijská nížina (Plana de Denia), tvořená velmi úrodnými čtvrtohorními erozními a aluviálními materiály, na nichž se daří zemědělství. Podél téměř 20 kilometrů otevřeného pobřeží na severu a severovýchodě se střídají nízká písčitá pobřeží s bažinami v severní oblasti a rozeklané skalnaté břehy Las Rotas, jež dosahují největší výšky u Cova Tallada, kde území Dénie končí a začíná Jávea. Řeka Girona vytéká z údolí Vall de Laguart, protéká pohořím Pla a u Almadraby se vlévá do moře, kde vytváří malou deltu (la Punta). Kratší potoky protékají četnými roklemi svažujícími se z nedalekého masivu Montgó. Hraniční města Počasí Podnebí v Denii je mimořádně mírné a klidné, s ročním teplotním průměrem 18 °C. Průměrný roční úhrn srážek činí 500–600 mm, oficiální údaje to však nepotvrzují. Zimy jsou krátké a mírné, léta dlouhá a horká. Podnebí je natolik příznivé, že mu je ve městě věnován dokonce památník. Průměrná teplota v nejchladnějším měsíci (leden) je 12,3 °C (maximum 17,2, minimum 7,4), v nejteplejším měsíci (srpen) pak 26,8 °C (maximum 31,6, minimum 22,0). Podnebí je subtropické středomořské (Köppen: Csa). Větry Převládají zde větry Lebeche, Poniente, Levante a Norte, které svědčí vodním sportům, jako je windsurfing, surfování, kitesurfing a plachtění. Denia patří k nejpříznivějším místům ve Španělsku pro windsurfing a kitesurfing; nejvhodnější jsou pláže Les Deveses a Punta del Raset, obě pro tyto sporty vyhrazené. V plachtění má město kromě klubu Real Club Náutico de Denia také několik škol a dlouhou tradici pořádání regat, například proslulé Ruta de la Sal nebo Copa del Canal. Historie Iberské osídlení (Diniu) je doloženo archeologicky, nejstarší dochovaná část města je však římská; leží severně od dnešní zástavby, naproti starému přístavu. Historické texty i archeologické nálezy naznačují, že v 1. století př. n. l. si zde Sertoriova vojska zřídila v Dianiu námořní základnu. Za vrcholného císařství město prosperovalo a ze stipendijní obce se stalo municipiem. V letech 636–693, v době vizigótského království, bylo Dianium biskupským sídlem podřízeným Toledu; jako sufragán arcidiecéze Toledo zahrnovalo starou římskou provincii Carthaginensis v diecézi Hispania. V muslimském období dosáhlo město vrcholu své rozlohy i moci a stalo se významným kulturním centrem. Daníja se stala hlavním městem tajfy Dénia, kterou roku 1010 vytvořil emír Muyahid al-Amiri al-Muwaffaq; připojením Baleárských ostrovů z ní udělal významné námořní a obchodní centrum, které až do vpádu Almohadů razilo vlastní minci. Nezávislost tajfa ztratila roku 1076, kdy byl Iqbal al-Dawla svržen Al-Muqtadirem, húdským králem tajfy v Zaragoze, jejíž součástí zůstala až do vpádu Almoravidů (1091). Dobytí města křesťany roku 1244 rozvoj vážně přerušilo: po odsunu muslimského obyvatelstva zůstalo prakticky neobydlené. Znovu osídleno bylo na základě valencijské charty a stalo se centrem křesťanské moci v převážně muslimské oblasti. Jakub II. Aragonský roku 1298 zahájil období šlechtické vlády, když město postoupil Ponciovi z Ampurie. Později se za rodu Gandía stalo hrabstvím (1356) a za Alfonse Velikého se vrátilo ke koruně. Panovníkova nepřítomnost umožnila poručíkovi Juanu de Navarra darovat město kastilskému Diegu Gómezovi de Sandoval y Rojas (1431). To vyvolalo nespokojenost obce, která si po jeho smrti vyžádala opětovné začlenění do království (1455) s podporou města Valencie; to hrad drželo až do roku 1477. Součástí byly i okolní pozemky, jež dodnes nesou název markýzství. Hrabství zůstalo v rukou rodu Sandovalů, kteří je roku 1487 povýšili na markýzství. Prvním markýzem z Denie byl Diego Gómez de Rojas y Sandoval (1487–1502); titul mu udělili katoličtí panovníci a získal také titul hraběte z Lermy. Oženil se s Catarinou de Mendoza, dcerou Iñiga Lópeze de Mendoza (1. markýze ze Santillany). Následoval jeho syn, 2. markýz z Denie Bernardo de Sandoval (1502–1536), který navázal velmi blízký vztah s panovníky, když se oženil s Františkou Enriquezovou, sestřenicí Ferdinanda Katolického, a získal titul granda. Třetím markýzem byl jeho syn Luis de Rojas y Sandoval, rovněž velmi blízký dvoru. Čtvrtý markýz Francisco de Rojas y Sandoval (1570–1574), otec vévody z Lermy, patřil za vlády Filipa II. k nejvýznamnějším dvořanům. Oženil se s Isabel de Borja z rodu vévodů z Gandíe. Roku 1599 jej vystřídal Francisco Gómez de Sandoval y Rojas, 5. markýz z Dénie a hrabě z Lermy, jehož Filip III. povýšil na vévodu z Lermy. Jako oblíbenec Filipa III. udělil městu 4. dubna 1612 významná privilegia i titul města. Podpořil vyhnání Maurů (1609), kdy se v denijském přístavu nalodilo 25 000 osob mířících do Barbarie; markýzství tak postihlo vylidnění a hospodářský úpadek. Od 18. století se město účastnilo války o španělské dědictví a jako první prohlásilo arcivévodu Karla za krále. Válka a následné represe je uvrhly do krize; 17. listopadu 1708 je obsadili Bourboni. Vážně poškozený hrad byl nakonec zbořen během španělské války za nezávislost. V 19. století byla Denia znovu začleněna do království (1804) a postupně se rozrůstala, počínaje přímořskou čtvrtí, která se v letech 1837–1839 administrativně osamostatnila. Rozkvět obchodu s rozinkami dal vzniknout obchodním společnostem a přilákal zahraniční podniky, což vedlo k nárůstu počtu obyvatel: v letech 1860–1900 stoupl z 6 538 na 12 413 (dianenses). Plánování Kontroverzní územní rozvoj Denie odstartoval „Plan Especial de Reforma Interior y Extensión de la zona Norte y Sur de Denia“ (Zvláštní plán reformy vnitrozemí a rozšíření severní a jižní oblasti města) a „Normas Provisionales“ (Prozatímní zákony), oba z roku 1966 a opřené o „Ley del Suelo de 1956“ (Pozemkový zákon z roku 1956). Tyto provizorní dokumenty měly umožnit výstavbu v celé obci, zejména v pobřežním pásu; kultivovaly prostředí trhu s pozemky a přinesly výhody jejich vlastníkům, zároveň však i řadu problémů. Proto byl roku 1972 vytvořen „Plan General de Ordenación Urbana“ (Obecný plán rozvoje měst, PGOU), jenž měl ukončit stavební zvůli a uvést výstavbu do souladu s krajinou. Plán byl rozpracován dílčími plány, jako jsou: - Dílčí plán průmyslové zóny z roku 1973, vzešlý z veřejného zájmu, ale podporovaný silným hračkářským průmyslem, který vytvořil dnešní průmyslovou zónu. - Dílčí plán městského centra a oblasti vlivu z roku 1976, který měl centru poskytnout podrobné řízení, jež v PGOU chybělo. - Dílčí plán Monte Montgó, jenž po svém schválení přeměnil prakticky celý svah masivu Montgó na stavební půdu; k výstavbě bytů tak stačilo pouhé stavební povolení. Vznikla tak částečně urbanizovaná oblast (bez chodníků, kanalizace či osvětlení) s labyrintem ulic vedených podle terénu a starší zástavby a se zelenými plochami, které buď zůstaly nezastavěné, nebo se omezily jen na rokle sestupující z masivu. V letech 1990–1992 vznikl „Plan General Municipal de Ordenación“ (Obecný plán rozvoje obce), který zmenšil plochy klasifikované jako městské či urbanizovatelné. I tak zůstalo velké množství stavebních pozemků, jež díky prosperujícímu trhu s bydlením z velké části zaplněny. Například všechny pozemky v Les Rotes klasifikoval PGMO jako městské, což umožnilo jejich zábor bez předchozí či souběžné urbanizace. Přechodný obecný plán byl vypracován v letech 2005 až 2007. Všechny plány byly soudně zrušeny s výjimkou toho z roku 1972. Generalitat proto musel roku 2013 vypracovat přechodný plán s dvouletou platností a možností prodloužení o další dva roky, aby územní plánování města nepřipadlo zpět dokumentu z roku 1972. V roce 2017 měl být zveřejněn další plán. Demografie Po poklesu počtu obyvatel v důsledku přemnožení mšičky révokaze na počátku 20. století prošel demografický vývoj obce zásadní změnou díky turistickému boomu v 60. letech. Počet obyvatel vzrostl z 12 185 v roce 1960 na 44 726 v roce 2011 při rozloze 66,18 km². Podle posledního sčítání má 29,7 % obyvatel cizí státní příslušnost; z toho 59,0 % pochází z Evropské unie (včetně kolonie 2 619 Němců), 24,6 % z Latinské Ameriky a 10,1 % ze zemí mimo EU. K 1. lednu 2019 měla obec 42 166 obyvatel, z toho 20 419 mužů a 21 747 žen. Správní organizace Město a obec Denia se v současnosti dělí na 10 čtvrtí, přičemž každá má svého radního jmenovaného městskou radou. Sedm z čtvrtí leží v jádru města, tři jsou okrajové. Názvy jednotlivých částí a jejich přibližná poloha jsou tyto: Pod mořem a za hradem (valencijsky a oficiálně Baix la Mar i Darrere del Castell): za hradem a v okolí třídy Miguela Hernándeze a ulice Fueros. Diana: čtvrť podél železniční trati a v okolí ulice Pintor Llorens. Las Marinas (valencijsky a oficiálně Les Marines): předměstí podél silnice Las Marinas. Vzhledem k délce podél pobřeží se jeho části označují jako Las Brisas (Les Brises) a Las Fuentes (Les Fonts). Las Rocas (valencijsky a oficiálně Les Roques): čtvrť sousedící s hradem, s hornatým a nepravidelným uspořádáním ulic. Las Rotas (valencijsky a oficiálně Les Rotes): předměstí podél pobřeží směrem k mysu San Antonio. Montgó: předměstí na druhé straně železniční trati do Alicante, při úpatí masivu Montgó. Oeste y Campaments (valencijsky a oficiálně Oest i Campaments): vnitrozemská čtvrť na západě města, kolem Avenida de Valencia a vjezdu ze silnice CV-725. París-Pedrera y Campo Rojo (valencijsky a oficiálně París-Pedrera i Camp Roig): vnitrozemská čtvrť kolem náměstí Plaza Jaime I. Puerto y Centro: čtvrť v centru města kolem ulic La Mar a Marqués de Campo. Saladar: čtvrť kolem železniční trati do Alicante a křižovatky ulic Calle Diana a Paseo del Saladar. Existuje také několik osad: La Jara (valencijsky a oficiálně La Xara): západně od centra, mezi Denií a Ondarou. Jesús Pobre: jižně od Denie, za masivem Montgó. La Pedrera: na úpatí hory Montgó. Politika Ve volebním období 2003–2007 vládla městské radě strana PSPV-PSOE se 7 radními zvolenými roku 2003, kdy PP získala 5 radních, Bloc 4, koalice Unió-Gent de Dénia 4 a Els Verds-L'Entesa 1. Ve volbách roku 2007 získala PSOE 9 zastupitelů, Bloc 2, PP 5, Centre Unificat 2, Gent de Dénia 2 a Partido Social Demócrata 1; město opět vedla koalice socialistů a nacionalistů se starostkou Paqui Viciano. Roku 2008 se starostkou stala Ana Kringe (PP) na základě návrhu na vyslovení nedůvěry, který podaly PP, CU, PSD, Gent de Dénia a socialistický přeběhlík Juan Collado. V roce 2011 zvítězila PP s 9 radními, PSPV-PSOE měla 8, CU 2, BLOC 1 a PSD 1; vznikla koalice PP a CU a Ana Kringe se opět stala starostkou. Ekonomika Krize způsobená révokazem (fyloxérou) na počátku 20. století přivedla město do hospodářského útlumu. Od 60. let se hlavním odvětvím stal cestovní ruch, který nahradil zaniklý průmysl a vyvolal zrychlenou urbanizaci. Doprava Denia je napojena na státní silnici N-332 a dálnici AP-7 (Autopista del Mediterráneo; středomořská dálnice), sjezd 62. Nachází se zde také autobusové nádraží. Má jednokolejnou železniční stanici na lince 9 (Denia–Benidorm–Alicante) sítě Alicante Metropolitan TRAM. Denia je námořně spojena s Baleárskými ostrovy: Ibizou, Palmou de Mallorca a Formenterou. Provozuje také síť městských autobusů DeniBus s 5 linkami spojujícími okrajové oblasti s centrem: L1 (Puerto – Las Rotas), L2 (Puerto – Las Marinas), L3 (Puerto – Les Deveses), L4 (Puerto – nemocnice La Jara) a L5 (Toscamar a Jávea). Památky Historicko-kulturní dědictví Město leží v zátoce na úpatí masivu Montgó a patří k němu starobylé čtvrti jako Les Roques či Baix la Mar. Ulice sestupující od hradu připomínají arabskou minulost místa, spodní moderní část vznikla za rozvoje obchodu s rozinkami. K nejzajímavějším muzeím a památkám patří: Staré loděnice z 16. století, upravené v 18. století. Radnice, neoklasicistní budova se 6 půlkruhovými oblouky. Čtvrti: Baix la Mar, čtvrť starých rybářů. Les Roques, v okolí hradu. Třída del Marqués de Campo, jedna z hlavních ulic a obchodní centrum města s množstvím obchodů a restaurací; v létě pěší zóna. Opevněný dům v Benitzaině, prohlášený za kulturní památku (BIC). Caseta del Pare Pere („Otec Pedro“), ukázka venkovské architektury 17. století. Klášter Agustinas z 16. a 17. století. Kostely: Kostel Nanebevzetí Panny Marie, valencijské baroko, 18. století. Kostel sv. Antonína z 16. a 17. století, přestavěný v 18. století. Kostel a klášter Panny Marie Loretánské z 16. století, založený řádem bosých augustiniánských jeptišek roku 1604. Kostel Ježíše Pobreho. Kostel sv. Matouše v La Jara. Archeologické památky: De la Almadraba, typické římské přímořské město z 1. až 4. století. Vrchol Benimaquía, starověké a iberské město (6. až 3. století př. n. l.) na masivu Montgó. Pico del Águila, pyrenejské osídlení (4. až 1. století př. n. l.) na masivu Montgó. Poustevny: San Juan, kulturní památka. Santa Paula. Svatá Lucie z 15. století. Hrad, který Maurové postavili na kopci (tossal) na místě staršího osídlení. Od roku 1952 jej vlastní město a sídlí v něm archeologické muzeum. Po rekonstrukci je celoročně přístupný. Pod ním prochází tunel spojující urbanizovanou pláž s centrem města. Hradby, jejichž některé úseky se dochovaly v dobrém stavu. Věže: Torre de la Almadraba (nebo del Palmar): strážní věž typu Guaita po rekonstrukci. Torre del Gerro (Jarrón): strážní věž s komolým kuželovým tělem, podle jehož tvaru nese jméno (váza). Významným prvkem je erb Karla I. z XVI. století. Torre de Carrals: rozsáhlý soubor obranných budov, dnes v soukromém vlastnictví. Pláže Denia má 20 km pobřeží: severní pláže jsou široké a písečné, na jihu se nacházejí skalnaté zátoky. Zaveden je systém řízení kvality a ochrany životního prostředí; pláže získaly certifikáty ISO 14001 (environmentální management) a ISO 9001-2000 (management kvality). Rozlišují se dvě oblasti: Las Marinas a Las Rotas. Z mnoha pláží stojí za vyzdvižení: V oblasti Les Marines jsou nejpísčitější pláže: Les Deveses, L'Almadraba, Els Molins, Les Bovetes, Les Marines, Albaranes a Punta del Raset. Oblast Les Rotes se vyznačuje četnými (většinou kamennými) zátokami a promenádou (Marineta Cassiana, El Trampolí, La Punta Negra, Les Arenetes, La Cala). Kultura Tisk Týdeník Canfali Marina Alta přináší zprávy z Denie a regionu Marina Alta již od roku 1976. Denia.com jsou online noviny zaměřené na dění v Denii a okolí. Televize Město nemá vlastní televizní kanál k naladění, provozuje však dva online televizní kanály – TV Dénia a La Huit TV –, které informují o dění v obci. Muzea Archeologické muzeum: prochází dějinami města od iberských počátků až po 18. století. Sídlí na hradě Denia. Muzeum moře. Etnologické muzeum: věnované Denii 19. století a obchodu s rozinkami. Muzeum hraček: expozice hračkářského průmyslu v Denii v letech 1904–1960. Umělecké centrum „La Estación“: kulturní centrum s dočasnými výstavami. Síť městských veřejných knihoven Denia Centrální knihovna Knihovna Baix la Mar Knihovna Enric Valor, Jesús Pobre Školství Veřejné: CEIP Montgó: mateřská a základní škola. CEIP Les vesanes: mateřská a základní škola. CEIP Cervantes: mateřská a základní škola. CEIP Pou de la muntanya: mateřská a základní škola. CPEE Raquel Payá: odborné vzdělávání. IES Historiador Chabás: ESO, BTCH a odborné vzdělávání. IES Sorts de la Mar: ESO, BTCH a odborné vzdělávání. IES María Ivars: ESO, BTCH a odborné vzdělávání. Soukromé: Paidos: mateřská, základní škola a ESO. Nejsvětějšího srdce: mateřská, základní škola a ESO. Maristas: mateřská, základní škola a ESO. Alfa a Omega: mateřská, základní škola a ESO. Gastronomie Denia patří do vybrané skupiny měst, která UNESCO jmenovalo kreativními městy gastronomie. Základem jsou rýže, ryby a mořské plody, zejména vyhlášené vařené červené krevety. K místním specialitám patří rybí hrnec (suquet), koláče, espencat, alioli, llandeta, sušené chobotnice či krevety s mangoldem. Doplňují je mistela a rozinky a také citrusové plody. Festivaly Denia je považována za jedno z nejslavnostnějších měst na kontinentu. Leden Průvod Tří králů (5. ledna): než se Tři králové vylodí v přístavu a vydají v průvodu městem, vybírá královský pošťák dopisy s přáními malých dětí. Průvod prochází hlavními ulicemi. Pouť k poustevně sv. Pavly (26. ledna): hlavní událostí je procesí a porrat, trh s typickými výrobky a sladkostmi. Únor Půlrok Maurů a křesťanů (proměnlivé datum; v roce 2010: 27. února): neformální průvod filaes (skupin Maurů a křesťanů) ulicemi. Březen Fallas (15.–19. března): Denia má 12 fallas v jednotlivých čtvrtích – Baix La Mar, Campaments, Camp Roig, Centro, Darrere del Castel, Diana, Les Roques, Oeste, Paris Pedrera, Port Rotes, Saladar – a jednu oficiální. Fallas se konají každoročně. Slavnosti otevírá průvod a hlavní roli hraje střelný prach se všemi svými velkolepými projevy: mascletà, hudba, oblíbené obědy a večeře i umělecké ohňostroje. Program tvoří: plantà: rozmístění památek fallas v jednotlivých čtvrtích; mascletà: v každé čtvrti se přibližně ve 14:30 odpaluje velké množství raket, jež naplní město hlukem a střelným prachem; pasacalles: falleros tančí ulicemi za doprovodu hudební skupiny; květinová oběť Panně Marii de los Desamparados: falleros oblečení do nejlepších kostýmů jdou v průvodu k Panně Marii a na její plášť pokládají kytice; cremà: spálením fallas slavnost končí. Nejdříve hoří dětské fallas, aby uvolnily místo větším; v Denii se nepálí všechny najednou, ale postupně, aby si obyvatelé i turisté mohli vychutnat pálení jednotlivých fallas. Květen Virgen de los Desamparados (proměnlivé datum, druhá neděle v měsíci; 2010: 9. května): patronka námořníků. Procesí v přímořské čtvrti Baix la Mar. Slavnosti v ulici Santísima Trinidad (proměnlivé datum, první polovina června; 2010: 29. a 31. května): typická ulice ve čtvrti Les Roques u úpatí hradu. Pouliční slavnosti, taneční zábavy pod širým nebem, soutěže kostýmů, oblíbené obědy a večeře. Červen Pouť k Panně Marii (neděle po Božím těle): mezi hlavní události patří procesí, mše a venkovská slavnost (Casa de Andalucía). Ohně San Juan (20.–24. června): konají se tři „ohně“ – v El Bassot, v L'Hort a v Les Portelles. Ačkoli v noci na sv. Jana nejvíce hoří lepenkové památky, na místech jako ulice Les Portelles se udržuje tradice pálení starých věcí. Slavnosti se pojí s poutí k poustevně sv. Jana, kde se koná tradiční mše a porrat (trh s typickými výrobky a sladkostmi). Slavnosti u poustevny sv. Jana (20.–24. června): u příležitosti svátku sv. Jana se koná pouť z Denie k poustevně s náboženskými i společenskými akcemi – mší, tradičním porratem apod. Slavnosti v ulici San Pedro (28. a 29. června): v této ulici v rybářské čtvrti se konají pouliční slavnosti, mše a zábavy. Slavnosti ve čtvrti La Pedrera (28. a 29. června): čtvrť vyzdobí ulice pro pouliční slavnosti, cucañas a procesí na počest svatého Petra; nechybí ani mascletà a despertà. Červenec Slavnosti ke cti Svaté krve a Bous a la mar (první polovina července): den Svaté krve připadá vždy na druhou středu po svátku sv. Petra. Nejdůležitější body: Bous a la Mar (býci na moři), vyhlášené za slavnost na seznamu národních turistických památek. Někdy jim předchází „entrada de los toros“ (býci běží hlavní ulicí na náměstí u přístavu). Účastníci vbíhají na pláž a snaží se přimět býka, aby je následoval a spadl do moře, aniž by se ho dotkli; ve vodě je pak býk veden k výstupní rampě u náměstí. Koncert souboru Agrupación Artístico Musical de Denia ve středu na svátek Santísima Sangre. Poslední sobotu slavností se koná průvod, vyhlášený za slavnost turistického zájmu provincie, jehož se účastní všechny obecní fallas. Ohňostroj z Escollera Norte del Puerto, který slavnosti vrcholí a uzavírá. Další akce: koncerty, taneční zábavy pod širým nebem, program pro děti, sportovní soutěže apod. Na počest Svaté krve se konají i náboženské akce, včetně mše s rozdáváním požehnaného chleba a odpoledního procesí. Srpen Maurové a křesťané, slavnosti na počest svatého Rocha (13.–16. srpna): v polovině srpna se ulice Denie plní Maury a křesťany. Program zahrnuje vylodění, přehlídky a vyvěšení vlajky; vrcholem je slavnostní průvod (Gala Parade), při němž Maurové a křesťané za zvuků hudby předvádějí své luxusní kostýmy. Nejvýznamnější události: 13. srpna: vylodění Maurů, podepsání příměří. 14. srpna: dětský slavnostní průvod. 15. srpna, velký den festivalu: slavnostní přehlídka. 16. srpna: vylodění křesťanů, parlamenty, bitva arkebuzírů, zázrak v mlze, kapitulace a ústup, ohňostroj u hradu. Září Fiestas de San Agustín v Las Rotas (poslední víkend v srpnu nebo první víkend v září): slavnosti na počest svatého Augustina o víkendu nejbližším patronovu svátku. Říjen Jarmark Všech svatých (od konce října do začátku listopadu): na esplanádě Torrecremada. Zábavní trhy, ruské kolo, poníci apod. Prosinec Středověký trh (4. nebo 5. až 8. prosince): v ulicích historického centra. Pouť k poustevně sv. Lucie (13. prosince): vrcholí u poustevny Santa Lucía typickým porratem (trhem s typickými výrobky a sladkostmi). Nit de la Llum (Noc světla): v polovině prosince se v ulicích centra rozsvítí přes 8 000 svíček. Partnerská města Cholet (Francie), od roku 1996. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Denia na španělské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Denia na Wikimedia Commons Galerie Denia na Wikimedia Commons Cova Tallada Denia Sitio web del Ayuntamiento de Denia. Índice Estadístico Municipal de Denia. Unidad de Documentación de la Diputación de Alicante.