NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Plaça de Dins

La plaça de Dins d'Alcoi (Alcoià, País Valencià) va ser construïda a mitjan segle xix. Es tracta d'un conjunt neoclàssic de planta trapezoïdal amb arcades de mig punt en plantes baixes per les quals s'accedeix als deu edificis que la componen, construït en l'espai del claustre de l'antic convent de Sant Agustí, construït en el segle xiv i reformat posteriorment. Urbanisme La plaça segueix la tipologia de places majors porticades que s'originen a Espanya en el segle xvii i que van ser desenvolupades pels acadèmics en la reutilització dels espais dels convents desamortitzats en el segle xix. El 1837 l'ajuntament va comprar aquest espai per a habilitar-lo com a habitatges i mercat. L'arquitecte encarregat de la reforma i ampliació fou Josep Moltó Valor (1848 – 1886). La planta baixa, unitària i construïda en pedra, està porticada per mitjà d'arcs i pilastres en alguns edificis, mentre que en uns altres els comerços recauen directament a la plaça. Les plantes altes estan destinades a habitatges, amb altures de cornisa i una composició de façanes diferents, variant entre quatre i cinc plantes, el que resta unitat a la imatge urbana. En l'accés a la plaça pel carrer de sant Tomàs es conserva un arc gòtic, únic vestigi de l'església de sant Agustí que s'alçava al costat del convent. Bibliografia Guía de Arquitectura de la Provincia de Alicante. ISBN 84-7784-353-8 Enllaços externs La Plaça de Dins a Alcoi Turisme
De Dins Square

De Dins Square (en: Indoor Square) in Alcoy (Alicante), Valencian Community, was built in the mid-19th century. It is a neoclassical set of trapezoidal ground with arches of half point on lower floors which leads to ten buildings that compose it, built in the space of the cloister of the old convent of San Agustín. Square following the typology of colonnaded main squares that originated in Spain in the 17th century and which were developed by academics in the reuse of spaces of the convents acquisition in the 19th century. The ground floor unit and built in stone, is framed by arches and pilasters in some buildings, while in other trades fall directly to the square. The high floors for dwellings, have heights of cornice and composition of different facades, varying between four and five storeys, the remaining unit to the urban image. Bibliography Guía de Arquitectura de la Provincia de Alicante. ISBN 84-7784-353-8 External links De Dins Square in Alcoy Tourism
Plaza de Dins (Alcoy)

La plaza de Dins de Alcoy (Alicante), Comunidad Valenciana, fue construida a mediados del siglo XIX. Se trata de un conjunto neoclásico de planta trapezoidal con arquerías de medio punto en plantas bajas por las que se accede a los diez edificios que la componen, construido en el espacio del claustro del antiguo convento de San Agustín de Alcoy. Descripción La plaza sigue la tipología de plazas mayores porticadas que se originan en España en el siglo XVII y que fueron desarrolladas por los académicos en la reutilización de los espacios de los conventos desamortizados en el siglo XIX. La planta baja unitaria y construida en piedra, está porticada por medio de arcos y pilastras en algunos edificios, mientras que en otros los comercios recaen directamente a la plaza. Las plantas altas destinadas a viviendas, cuentan con alturas de cornisa y composición de fachadas diferentes, variando entre cuatro y cinco plantas, lo que resta unidad a la imagen urbana. Actualmente, el único resto del antiguo convento de San Agustín de Alcoy es un arco gótico, correspondiente a la iglesia, que se puede observar en el acceso a la plaza desde la calle de Sant Tomàs.​ Véase también Convento de San Agustín de Alcoy Plaza de España (Alcoy) Referencias Bibliografía Jaén i Urban, Gaspar (1999). Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio Territorial de Arquitectos de Alicante, ed. Guía de arquitectura de la provincia de Alicante. p. 8. ISBN 84-7784-353-8. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Plaza de Dins. La Plaça de Dins en Alcoy Turisme
Place de Dins

La place de Dins (en français « place de l'intérieur ») est une place située à Alcoy, dans la Communauté valencienne en Espagne. Description La place de Dins est construite au milieu du XIXe siècle. C'est un ensemble néoclassique de forme trapézoïdale entouré d'arches aux rez-de-chaussée des dix édifices qui la délimite. Elle est construite à la place du cloître de l'ancien couvent de Saint-Augustin. La place suit la typologie des grandes places à porches qui ont vu le jour en Espagne au XVIIe siècle et qui ont été développées par les académiciens lors de la réutilisation des couvents désaffectés au XIXe siècle. Le rez-de-chaussée unitaire et construit en pierre, le porche étant constitué d'arcs et de colonnes, certaines étant décorées de pilastres. Le porche n'est malheureusement pas continu, certains commerces en ayant investi l'espace, leur devanture s'ouvrant alors directement sur la place. Les étages supérieurs sont destinés aux demeures. La hauteur des édifices varie entre quatre ou cinq étages, ce qui nuit à l'unité d'ensemble. La décoration des façades est également variable, les hauteurs étant ornées de corniches. Voir aussi Bibliographie (es) Guía de Arquitectura de la Provincia de Alicante. (ISBN 84-7784-353-8) Articles connexes Alcoy Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du Pays valencien
Plaça dels Cavalls

La plaça dels Cavalls o plaça dels Estels (en castellà, Plaza de los Luceros) és una emblemàtica plaça del centre de la ciutat d'Alacant. A la seua part central se situa la Font de Llevant, una font monumental construïda el 1930 per l'escultor alacantí Daniel Bañuls. A principis de la dècada del 1950 era un lloc molt concorregut i de reunió a la ciutat, especialment les nits d'estiu, quan la font oferia espectacles gratuïts amb jocs lluminossos d'aigua. Actualment és un dels centres comercials i financers més importants d'Alacant. A més a més compta al seu interior amb una estació subterrània del TRAM Metropolità d'Alacant i és el lloc on se celebra la mascletà quan arriben les Fogueres de Sant Joan. També és el lloc on el 1977 assassinaren Miquel Grau. Allà es realitzen les celebracions dels aficionats de l'Hèrcules Club de Futbol, on acudixen en massa a banyar-se i a gaudir dels triomfs del seu equip. Denominació Al llarg de la història la plaça dels Cavalls ha rebut diferents denominacions: Plaça de la Independència: Ha sigut la denominació que més ha durat des de la creació de la plaça fins a la Segona República, encara que durant el període de la dictadura de Primo de Rivera s'anomenà extraoficialment Plaza de España. Plaça de Catalunya: Aquest nom es va instaurar durant el mandat de Llorenç Carbonell com a alcalde de la ciutat durant la II República. Aquest nom es posà en honor de l'autonomia aconseguida per Catalunya sota la presidència de Lluís Companys, qui assegurà que acudiria a Alacant per a la inauguració del nou nom de la plaça. Plaça dels Estels: És la denominació actual i l'oficial, encara que no és la històrica. Aquest nom ha rebut la crítica de certs sectors de la ciutat, ja que la paraula estels (en castellà luceros) té un paper central a l'estrofa de l'himne franquista Cara al sol. Tot i que el cronista de la ciutat Gonzalo Vidal Tur va difondre que el nom de la plaça s'inspirava en la cançó franquista, no és cert. Vegeu també Alacant Hèrcules CF Daniel Bañuls i Martinez Referències
Svetište sv. Paškala

Bazilika i svetište sv. Paškala katoličko je svetište u španjolskom gradu Villarrealu posvećeno svetom Paškalu Bajlonskom. Papa Ivan Pavao II. proglasio ga je bazilikom i mjestom euharistijskog klanjanja. U sklopu svetišta djeluje i samostan redovnica klarisa. Prvotno svetište izgrađeno još 15. stoljeću, na zahtjev papinske bule Grgura XIII. upućenog aragonskim franjevcima, nadograđivano je u baroknom stilu dvjestotinjak godina kasnije, da bi bilo srušeno i potpuno uništeno za vrijeme Crvenog terora u Španjolskom građanskom ratu. Novo svetište, izgrađeno po uzoru na prethodno, svečano je otvorio kralj Ivan Karlo I. 1992. godine. Prvotno svetište bilo je posvećeno Kraljici Svete krunice, a na zavjetnom oltaru Bezgrješnoga začeća molili su se španjolski kraljevi Filip II. i Filip III. sa svojom suprugom Margaritom Austrijskom, koji su bili i pokrovitelji svetišta. Kasnije su ga posjećivali i kraljevi Karlo III., Karlo IV., Amadeo I., Alfons XIII., kraljica Izabela II. i brojni španjolski i europski plemići i pripadnici kraljevskih obitelji. Među posjetiteljima svetišta bio je i španjolski diktator Francisco Franco 1968. godine. Prethodno je svetište bilo žrtvom paleža i oštećivanja tijekom Rata za španjolsku baštinu i Napoleonove invazije, da bi ju u potpunosti uništitili španjolski komunisti u borbama u Španjolskom građanskom ratu. Svetište i baziliku posjetio je i papa Ivan Pavao II. 1996., a godinu dana kasnije ovdje je održan sedmi Nacionalni euharsitijski kongres. Literatura Heredia Robres, Jacinto. Basílica de San Pascual. Santuario Eucarístico Internacional. Villarreal: Publicaciones del Santuario de San Pascual Vila-real, 2004. ISBN 84-609-0970-0 Heredia Robres, Jacinto. Cent fites urbanes a Vila-real. Valencia: Edicions Brosquil, 2014. ISBN 84-9795-032-1 Heredia Robres, Jacinto. Efemérides. Cronología històrica. Villarreal: Ateneu XXI Vila-real, 2006. ISBN 84-88331-91-6 Vanjske poveznice
Teatre Calderón (Alcoi)

El Teatre Calderón d'Alcoi, situat a la plaça d'Espanya, núm. 14, es va inaugurar el 2 de desembre de 1902. Va ser construït pel Cercle Catòlic d'Obrers i va significar una alternativa al Teatre Principal d'Alcoi. El teatre ha sofert dues remodelacions importants; la de l'any 1944, i la de 2007. Va ser inaugurat com a teatre del Cercle Catòlic d'Obrers, amb l'estrena de la sarsuela La tempestat. Mesos més tard el teatre va passar a anomenar-se Teatre Calderón. Tradicionalment ha sigut un dels fòrums de l'art, la cultura i l'oci d'Alcoi i prompte va passar a ser el principal teatre de la ciutat per les seues bones condicions, tant en nombre d'espectadors com en espai escènic. El Teatre Calderón ha tingut al llarg de la seua història dues remodelacions d'importància. La primera, l'any 1944, com a conseqüència directa de l'auge del cinema, que va consistir en l'elevació del sostre, la supressió dels cavallets, substitució de tota la instal·lació elèctrica, incorporació d'un sistema de calefacció per aire calent, ampliació del pati de butaques i substitució dels seients, millores en el vestíbul, en el saló de fumar i una nova decoració integral. L'altra gran remodelació va ser realitzada en 2007 per l'Ajuntament d'Alcoi, que era el nou propietari i promotor del teatre i la seua programació. La nova remodelació fou inaugurada al març de 2007, amb totes les comoditats i serveis d'un teatre del segle xxi, amb set-centes cinquanta butaques d'aforament, un gran escenari i un fossat per a huitanta músics, a més de la tecnologia actual. Referències
Teatro Calderón de Alcoy

El Teatro Calderón es un teatro de Alcoy (Alicante) Comunidad Valenciana, inaugurado en 1902, situado en la plaza de España número 14, enfrente de la Casa consistorial de Alcoy. Fue inaugurado el 2 de diciembre de 1902 como teatro del Círculo Católico de Obreros, con la puesta en escena de la zarzuela La tempestad. Meses más tarde el teatro pasó a llamarse Teatro Calderón. Tradicionalmente ha sido uno de los foros del arte, la cultura y el ocio de la ciudad de Alcoy. Construido por el Círculo Católico de Obreros, pasó a ser el principal teatro de la ciudad por sus mayores condiciones tanto en número de espectadores cómo en espacio escénico. El Teatro Calderón ha tenido a lo largo de su historia dos remodelaciones de importancia. Una en el año 1944 como consecuencia directa del auge que cobró el cine, consistiendo en la elevación del techo, la supresión de los caballetes, sustitución de toda la instalación eléctrica, incorporación de un sistema de calefacción por aire caliente, ampliación del patio de butacas y sustitución de los asientos, mejoras en el vestíbulo, en el salón de fumar y una nueva decoración integra. La otra gran remodelación es la realizada en los últimos años por el Ayuntamiento de Alcoy, nuevo propietario y promotor del teatro y su programación, e inaugurada en marzo de 2007, con todas las comodidades y servicios de un teatro del siglo XXI, con setecientas cincuenta butacas de aforo, un gran escenario y un foso para ochenta músicos, además de la tecnología actual. Véase también Teatro Principal de Alcoy Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Teatro Calderón de Alcoy. Portal del Teatro Calderón de Alcoy Facebook Vimeo
Terra Natura (Benidorm)

Terra Natura és un parc temàtic, especialitzat en diversos tipus d'animals, així com en la representació i descripció dels seus hàbitats corresponents. Aquest parc es troba a Benidorm; a la província d'Alacant. Encara que Aqua Natura es presenta com un parc d'oci, el projecte Terra Natura té una vocació pedagògica i científica. Actualment, ofereix una múltiple oferta d'experiències que combinen l'aspecte lúdic amb l'educació ambiental. A més a més, participa activament en diversos programes europeus de cria d'espècies amenaçades, en col·laboració amb la Universitat d'Alacant i l'institut universitari Centre Iberoamericà de la Biodiversitat (CIBIO). Terra Natura es va inaugurar oficialment el 15 de juliol de 2005, amb la presència del president de la Generalitat Valenciana Francesc Camps Ortiz. Àrees del parc El parc consta de cinc zones temàtiques que representen els cinc hàbitats, i cada una està ambientada amb la seva corresponent vegetació. Són les següents: Pangea, Àsia i Amèrica. Terra Natura està dedicat als animals i la Natura que els envolta. Allotja més de 1500 animals classificats en 200 espècies diferents. Per al visitant experimentat en parcs temàtics, és una experiència molt semblant a la del famós parc Animal Kingdom de Walt Disney World, encara que els espais tenen menys vegetació i no disposa d’atraccions mecàniques. Descripció El parc resulta molt interessant especialment pels més petits. Es pot llogar carrets, tant individuals com dobles, que fan les visites infantils més còmodes per a professors i pares. També ofereix la possibilitat de llogar cadires de rodes i motos elèctriques per a persones amb algun tipus de discapacitat o per aquells que desitgen veure el parc d'una manera més ràpida. Pel que fa a la vegetació, sorprèn la frondositat en la zona d'Amèrica, que recrea amb molta versemblança el seu hàbitat. A les zones d'Àsia i Europa es presenta una vegetació menys abundant, i que s'assembla més a les zones d'origen. Aqua Natura Aquest espai lúdic consta de 8 tobogans amb més de 600 metres de recorregut, així com una gran piscina d'onades, una zona infantil, jacuzzis i fins i tot una piscina amb presència de taurons i altres espècies marines, amb les quals el visitant pot banyar-se. Recentment, s'ha obert a l'interior del volcà, situat a la Pangea, una exposició nomenada "Món verinós" on s'exposen insectes, rèptils, així com diversos tipus de bolets nocius. Disposa d'un parc aquàtic propi, Aqua Natura, de transport intern, una tirolina gegant de més de 400 m, "El repte de les rapaces", que és la més llarga d'Europa i que té com a punt de partida la posició elevada del parc i que passa just per damunt de la praderia dels elefants. En projecte, hi ha un cinema 3D en l'interior del volcà de Pangea o "El bany amb ratlles", a l'estiu amb ratlles i taurons, en què els visitants poden gaudir dins de l'aquari i veure, mentre naden, les diverses espècies de peixos que hi ha. En cada zona hi ha un restaurant i un autoservei en la zona del parc aquàtic i a Amèrica, encara que s'admet l'entrada de menjar i beguda per part dels visitants. Referències Enllaços externs Aqua Natura cierre de fiesta gay
Torre de Ebrí

La Torre de Ebrí, situada en el término municipal de Alcalá de Chivert (provincia de Castellón, España), en la sierra de Irta a una altura sobre el nivel del mar de 499 metros, es una torre vigía que formaba parte del sistema de alerta y vigía del castillo de Chivert, cuyos orígenes parecen remontarse al siglo XVI cuando las incursiones berberiscas obligaron a construir estas torres para que desde ellas pudiera darse aviso a las poblaciones del litoral mediterráneo que en mayor o menor medida venían sufriendo razzias que afectaban a las poblaciones costeras con botines y cautivos por los que pedían después elevados rescates. Construida sobre una base circular de 5.5 m de diámetro, se eleva hasta 8.5 m de altura. En su interior se observan los restos de las estancias a las que se accedía a través de escaleras de mano. Desde ella se divisa Peñíscola, Alcalá de Xivert, Torrenostra, Montes del Desierto de Las Palmas y naturalmente todo el paisaje de Alcossebre. Referencias Este artículo incorpora material procedente de la página web de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, que mediante una autorización permitió agregar contenido e imágenes y publicarlos bajo licencia GFDL.
Tour de Ebrí

La Tour de Ebrí ou Tour de la Serra Alta (comme elle a été appelée du XVIe siècle jusqu'au XIXe siècle), sur la montagne d'Irta, dans le territoire de la commune d'Alcalà de Xivert (Baix Maestrat, Communauté valencienne), est une tour de guet située à 499 mètres au-dessus du niveau de la mer, et qui faisait partie du système d'alerte et de surveillance du château de Xivert. Depuis son sommet, on peut voir Peñíscola, Alcalà de Xivert, Torrenostra, la montagne du Désert de las Palmas et naturellement tout le paysage d'Alcoceber. Histoire Les origines de la Tour semblent remonter au XVIe siècle quand les incursions barbaresques ont entraîné la construction de ces défenses afin de pouvoir alerter les populations du littoral méditerranéen qui devaient faire face aux attaques qui touchaient les habitants de la côte sous forme de pillages et de prisonniers pour lesquels il était demandé par la suite des rançons élevées. Le patronyme Ebrí est attesté à Alcalà de Xivert à partir de 1431, et c'est à cette famille, selon Sanz Bremond, qu'appartenaient les terrains du « barranco de Ebrí », ainsi que la tour de Ebrí. La tour est mentionnée dans les Ordinacions sur la protection et la garde du littoral valencien du second Duc de Maqueda, en 1554, et de Vespasien Gonzague, en 1575. Architecture La tour a un plan circulaire de 5,5 mètres de diamètre à la base et de 5,05 mètres de diamètre dans la partie la plus haute, présentant un profil légèrement tronconique. Elle s'élève à 8,5 mètres de hauteur. À l'intérieur, actuellement vide, on observe les restes de deux étages, un inférieur, sans fonction clairement établie, et un supérieur auquel on accédait au moyen d'échelles, par une porte avec un linteau protégé par un mâchicoulis. Cet étage servait d'habitation aux gardiens, et était couvert par une voûte en maçonnerie avec une ouverture pour accéder à la partie supérieure. Galerie Bibliographie Brau Piñana, Francisco; Meseguer Folch, Vicente. Las torres vigía de la costa del Maestrat. Estado actual y propuesta de actuaciones básicas para su restauración y conservación, Centre d'Estudis del Maestrat, 57-58 (Benicarló: CEM, oct-des 1996), p. 62–65. Source (ca) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en catalan intitulé « Torre Ebrí » (voir la liste des auteurs). Articles connexes Tour de Badum Liens externes Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat. Fiche du monument Portail du Pays valencien
Torre dels Moros (Cinctorres)

La torre dels Moros, en una lloma a escassos 2 quilòmetres de Cinctorres (els Ports, País Valencià), és una antiga torre de defensa d'època medieval. Tradicionalment ha estat considerada com una de les cinc torres a les quals es refereix el topònim de Cinctorres. Es tracta d'una torre de planta quadrangular, de 3,60 x 3,70 metres, amb portal adovellat al nord. Compta amb restes visibles de quatre plantes: la planta baixa de serveis amb portal d'exterior, la segona o principal amb finestrer cap a migdia, la tercera és el dormitori i la quarta planta de guaita. Al seu interior, l'accés a les plantes altes es realitza mitjançant una escala de cargol amb esglaons solts incrustats a la part interior dels murs, avui pràcticament desapareguda. Els murs estan realitzats amb maçoneria presa amb morter de calç. Actualment està protegit amb la figura de Bé d'Interès Cultural per la Generalitat Valenciana Referències Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL. Enllaços externs Fitxa del BIC
Torre de los Moros (Cinctorres)

La Torre de los Moros situada en la Partida de les Torretes del término municipal de Cinctorres (Provincia de Castellón, España) es una torre auxiliar de arquitectura medieval de la cual se desconoce la fecha de construcción. Tradicionalmente se considera una de las cinco torres a las que se refiere la toponimia de Cinctorres. Se trata de una torre de planta cuadrangular, de 3'60x3'70 m, con portal adintelado al Norte. Cuenta con restos visibles de cuatro plantas: lª planta baja de servicios con portal de exterior ; 2ª Principal con ventanero hacia mediodía ; 3ª Dormitorio ; 4ª Planta de conocimiento. En su interior el acceso a las plantas altas se realiza mediante una escalera de caracol con peldaños sueltos incrustados en la parte interior de los muros, hoy prácticamente desaparecida. Los muros están realizados con mampostería tomada con mortero de cal. Referencias Este artículo incorpora material procedente de la página web de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, que mediante una autorización permitió agregar contenido e imágenes y publicarlos bajo licencia GFDL.
Torre d'Aguiló

La Torre d'Aguiló és una torre de vigilància moderna del segle xvi ubicada en un tossal de 143 metres d'altura a la partida de la Cala, a la Vila Joiosa (a la Marina Baixa, País Valencià). Encara que es troba en estat de semi-runa, conserva tots els seus elements. Associada a aquesta hi ha restes d'un pou a escassos metres. Ha estat declarada BIC de forma genèrica amb el codi R-I-51-0009289. Descripció És una torre prismàtica de base quadrada d'uns quatre metres de longitud i huit d'alçada. La base es troba atalussada fins a una altura de tres metres. La part inferior és massissa i a la meitat superior se situa la dependència dels vigilants. Aquesta és quadrada i terminada en volta circular. Presenta buits a les quatre façanes. A la part alta existí una lladronera de la qual sols resten dues volades. En una de les façanes es troba el buit d'accés, de grandària reduïda i rematat per un arc de mig punt. Els buits de les restants façanes són finestres de petites dimensions. La rematada es troba parcialment derruïda. La fàbrica, de gran gruix, està realitzada de maçoneria irregular, encara que és més homogènia a les cares exteriors, enfoscada fins a emmascarar parcialment la pedra. Als cantons i al buit d'accés s'empra carreu més treballat per a millorar les condicions constructives. Referències
Torre del Aguiló

La torre del Aguiló es una torre defensiva construida en el siglo XVI bajo el reinado de Felipe II que se sitúa en el término municipal de Villajoyosa (Alicante) España. Y que formó parte del sistema de vigilancia costera contra la piratería. Descripción Se trata de una torre prismática de base cuadrada de cuatro metros de lado y ocho de altura. Su base hasta unos tres metros de altura es maciza y se encuentra ataludada, situándose sobre ella la dependencia de los vigilantes, cuadrada, terminada en bóveda circular y con huecos en las cuatro fachadas. En lo alto existió un matacán del que solo quedan dos ménsulas. La fábrica está realizada en mampostería irregular, siendo más homogénea en la cara exterior. En las esquinas y en el hueco de acceso a la dependencia de los vigilantes se empleó sillarejo. Véase también Bienes de interés cultural de la provincia de Alicante Torres de vigilancia costera Referencias