NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Plana Alta

La Plana Alta es una comarca de la provincia de Castellón, en la Comunidad Valenciana, España. Comprende a un total de 17 municipios, en una extensión de 957,20 km² y con una población total de 270 715 habitantes.​ La principal localidad y capital de la comarca es Castellón de la Plana, la cual además es la capital provincial. Geografía Limita al norte con la comarca del Bajo Maestrazgo, al este con el mar Mediterráneo, al sur con la comarca de la Plana Baja y al oeste con las comarcas del Alto Maestrazgo y el Alcalatén. En la comarca se encuentra la sierra del Desierto de las Palmas y por el sur el río Mijares constituye la frontera natural con la Plana Baja. Aunque de tradición agrícola, es en la capital y los municipios circundantes donde se concentra la mayor parte de la industria comarcal y provincial. Municipios La Plana Alta comprende 16 municipios y ocupa una extensión de 938,40 km². Su población es de 270 715 habitantes (INE 2024)​ con una densidad de 288,48 hab/km² . Lengua Se encuentra situada en el ámbito lingüístico valenciano. Delimitaciones históricas La comarca de la Plana Alta es de creación moderna, pues data del año 1989 y comprende parte de la antigua comarca de La Plana y de la antigua comarca de la Tenencia de Miravete. Estas antiguas comarcas aparecen en el mapa de comarcas de Emili Beüt "Comarques naturals del Regne de València" publicado en el año 1934. Hasta el año 2023 perteneció a esta comarca el municipio de Sarratella ahora incorporado al Alto Maestrazgo.​ Véase también Comarcas de la Comunidad Valenciana Notas y referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Plana Alta. País Valencià, poble a poble; comarca a comarca (en valenciano). C I V I S - Dirección General de Administración Local de la Generalitat Valenciana.
Plana Alta

La Plana Alta est une comarque de la province de Castellón, dans la Communauté valencienne, en Espagne. Son chef-lieu est Castellón de la Plana. Communes Jusqu'en 2022 : Almassora Benicàssim Benlloch Borriol Cabanes Castellón de la Plana Les Coves de Vinromà Oropesa del Mar La Pobla Tornesa Sant Joan de Moró Sarratella Sierra Engarcerán Torre Endoménech Torreblanca Vall d'Alba Vilafamés Vilanova d'Alcolea À partir de 2023 n'inclut pas La Serratella. Notes et références Articles connexes La Plana Liens externes Portail du Pays valencien
Plana Alta

Plana Alta Spanyolországban, Valencia Castellón tartományában található comarca. Plana Alta Alcalatén, Alt Maestrat, Baix Maestrat és Plana Baixa comarcákkal határos. Lakosainak száma 270 715 fő (2024). Földrajza Észak felől a Bajo Maestrazgo comarcával határos, keletről a Földközi-tenger, délről a Plana Baja comarca, nyugat felől pedig Alcalatén és Alt Maestrat comarcák határolják. Plana Alta-ban található a Desierto de las Palmas (sivatag), délebbre pedig a Río Mijares (folyó). Nyelve Plana Alta-ban valenciai nyelven, illetve spanyolul beszélnek. Önkormányzatai "INE" (Instituto Nacional de Estadística (España)) 2011-es adatai alapján. Jegyzetek További információk Plana Alta az Openstreetmap térképén
Plana Alta

La Plana Alta è una delle 34 comarche della Comunità Valenciana, con una popolazione di 226 591 abitanti in maggioranza di lingua catalana; suo capoluogo è Castelló de la Plana (cast. Castellón de la Plana). Amministrativamente fa parte della provincia di Castellón, che comprende 8 comarche. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Plana Alta
Plana Alta

Plana Alta – comarca w Hiszpanii, w Walencji, w prowincji Castellón. Stolicą jest Castellón de la Plana. Comarca ma powierzchnię 957 km². Mieszka w niej 234 887 obywateli. Gminy W skład comarki wchodzi 17 gmin. Są to: Almassora – liczba ludności: 19 688 Benicasim/Benicàssim – 16 200 Benlloc – 1019 Borriol – 4288 Cabanes – 2659 Castellón de la Plana/Castelló de la Plana – 167 455 Les Coves de Vinromà – 1857 Oropesa del Mar/Orpesa – 7208 La Pobla Tornesa – 790 Sant Joan de Moró – 2157 La Serratella – 91 Sierra Engarcerán – 1079 La Torre d’en Doménec – 236 Torreblanca – 5656 La Vall d’Alba – 2103 Vilafamés – 1730 Vilanova d’Alcolea – 671
Plana Alta

Plana Alta é uma comarca da Comunidade Valenciana, na Espanha. Está localizada na província de Castelló, e sua capital é o município de Castelló de la Plana. Limita com as comarcas de Alcalatén, Baix Maestrat, Plana Baixa, Alt Maestrat, e com o mar Mediterrâneo. Municípios Referências
Museo Arqueológico y de Historia de Elche

Das Museo Arqueológico y de Historia de Elche, MAHE, (Deutsch: Historisches und Archäologisches Museum in Elche) ist ein Museum in Elche, einer Stadt nahe Alicante in der spanischen Autonomen Region Valencia; es wurde am 18. Mai 2006 eingeweiht. Es wurde errichtet, um die über 2500 Jahre alte Geschichte des Ortes zu thematisieren, dessen Geschichte bis zu den Iberern (600 v. Chr.) zurück reicht. Der Museumskomplex in der Festungsanlage des Palacio de Altamira zeigt in chronologischer Reihenfolge zahlreiche Fundstücke aus der Stadt. Die Ausstellung macht den Besucher auf einer „Tour durch die Stadt“ mit deren Geschichte bekannt. Die iberische Büste Dama de Elche, herausragendes Zeugnis der iberischen Kunst, wurde im Jahr 1897 etwas südlich der Stadt gefunden. Aufgrund ihrer überregionalen Bedeutung wird sie nicht in der Stadt, sondern im Museo Arqueológico Nacional de España in Madrid ausgestellt. Weblinks Museumsvorstellung der Stadt Elche
Museo Arqueológico y de Historia de Elche

El Museo Arqueológico y de Historia de Elche (MAHE) es el museo de arqueología de la ciudad española de Elche, en la provincia de Alicante. El MAHE se ha convertido en un referente arqueológico a nivel regional de gran importancia. Está situado en el interior del Palacio de Altamira (Alcázar de la Señoría), en el centro histórico de la ciudad, muy cercano a la Basílica de Santa María. Fue inaugurado el 18 de mayo de 2006 con una gran exposición sobre la cultura ibérica entre la que se encontraba la Dama de Elche, una de las piezas más significativas del arte íbero. El busto fue cedido temporalmente por el Museo Arqueológico Nacional durante seis meses (del 18 de mayo al 1 de noviembre de 2006). Lleva el nombre del arqueólogo ilicitano Alejandro Ramos Folqués. Contenido Como exposición permanente, el museo ofrece una visión general sobre las distintas etapas que han ido dándose en la ciudad, como son el Neolítico, el Eneolítico, la Edad del Bronce, la etapa íbera, el proceso de romanización, la época visigoda, el asentamiento islámico (actual emplazamiento de la ciudad) hasta llegar a nuestros días. Los restos arqueológicos proceden entre otros de los yacimientos de La Alcudia, del Parque de Elche (situado en uno de los jardines de la ciudad y que ha proporcionado importantes restos escultóricos) y de El Arenero de Monforte del Cid.​ ​ Véase también Historia de Elche Historia de la Comunidad Valenciana Yacimiento arqueológico de La Alcudia Bienes de interés cultural de la provincia de Alicante Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Museo Arqueológico y de Historia de Elche.
Bioparc Valencia

Der Bioparc ist ein Zoo im spanischen Valencia. Er befindet sich im nördlichen Teil der Stadt beim Parque de la Cabecera am Rande des trockengelegten Flussbetts des Turia. Er wurde am 27. Februar 2008 eröffnet und ersetzte den alten Zoo de Viveros de Valencia. Das Areal hat eine Gesamtfläche von rund zehn Hektar und beherbergt ca. 4000 Tiere und 250 verschiedene Arten vorwiegend aus Afrika. Verschiedene afrikanische Zonen, wie z. B. die Feucht- und Trockensavanne, zentralafrikanische Wälder oder die Insel Madagaskar wurden mit naturgetreuer Vegetation (z. B. Affenbrotbäumen) nachgestellt. In enger Zusammenarbeit mit der EAZA wird an der Erhaltung von gefährdeten Tierarten gearbeitet (z. B. Europäisches Erhaltungszuchtprogramm). Am 14. Januar 2013 wurde im Bioparc das erste Erdferkel Spaniens geboren. Weblinks Website des Zoos
Bioparc Valencia

Bioparc Valencia is a 10-hectare (25-acre) zoo park in Valencia, Spain. The zoo is owned by the City Council of Valencia and designed and managed by Rainforest (a private Spanish company devoted to building and managing zoos). It has a large collection of African fauna. Most of the animals moved to the new Bioparc facilities, located in Valencia's Turia riverbed, from the old city's zoo when the park opened in 2008. The concept of the zoo, called Zooimersion in Spanish, consists of immersing visitors into the animals' habitat and not vice versa. This is achieved by not using the traditional railings and cages that are common in many zoos, using instead rivers, ponds, streams and rocks to separate visitors from the animals. Also, great care has been taken in reproducing the eco-systems, including an important collection of African flora. The zoo is the birthplace of Makena, the first elephant born in the Valencian Community. Exhibits As of 2022: Sabana Selva Ecuatorial Humedales African spoonbill Golden mantella Hippopotamus Nile crocodile Pink-backed pelican Madagascar Black-and-white ruffed lemur Fossa Great white pelican Greater flamingo Mongoose lemur Red-bellied lemur Red-fronted lemur Red ruffed lemur Ring-tailed lemur Gallery References External links Official website
Bioparc

Bioparc is een dierentuin in de Spaanse stad Valencia en richt zich op Afrikaanse fauna. Deze dierentuin heeft 4000 dieren behorend tot 250 soorten. Geschiedenis In 1965 werd in het Parque Viveros y Reyes de Jardín Zoológico de Valencia geopend. De eerste dieren in deze kleine dierentuin waren afkomstig uit circussen en privécollecties. De dierentuin sloot uiteindelijk op 31 juli 2007 de deuren en op 27 februari 2008 werd Bioparc officieel geopend als de nieuwe dierentuin van Valencia. De Afrikaanse soorten uit de oude dierentuin zoals de witte neushoorn Rómulo, de leeuwen en antilopen verhuisden naar de nieuwe locatie, de andere diersoorten zoals de kleine panda's en orang-oetans vertrokken naar elders. Beschrijving Bioparc richt zich volledig op Afrikaanse diersoorten en omvat drie delen: Sabana africana met savannedieren als antilopen, giraffen, leeuwen, mangoesten, gevlekte hyena's, olifanten en struisvogels África ecuatorial met dieren uit de regenwouden en moerassen als apen, panters en penseelzwijnen Isla de Madagascar met maki's en fretkatten In Bioparc worden geen tralies of ijzeren hekken gebruikt, de scheiding tussen bezoekers en de dieren is middels water, rotsen of glas. Externe link (es) Officiële website
Molí fortificat Torre Gausa

El Molí fortificat Torre Gausa és un Bé d'interès cultural que es troba al municipi de Sagunt (País Valencià). Està inscrit com BIC amb anotació ministerial RI - 51-0010923 d'11 de novembre de 2002. Situació i descripció El Molí de Gausa està als afores de la població, als peus del castell de Sagunt, al costat de la barriada del Clot del Moro. A inicis del segle xxi el conjunt es dedica a tasques agrícoles, de manera que encara que presenta un acceptable estat de conservació està molt modificat. La torre, que estaria originalment rematada amb merlets, posseeix una teulada a dues aigües, i en la mateixa destaca un matacà sobre la porta principal, que és de mig punt, amb l'escut d'armes de Múzquiz a la part superior. El conjunt es compon d'una torre i dues naus. La torre presenta una planta baixa i dues altes. D'aquestes, la baixa i la segona estan cobertes amb volta de canó, mentre que el primer pis està cobert amb revoltó i bigues de fusta. L'accés als pisos que ara es fa per una escala molt inclinada, probablement es faria amb una escala de cargol. El basament de la torre és de maçoneria i mostra una profusió de carreus, especialment a les cantonades, arcs i portes. A la façana d'accés es troba una lladronera o matacà perfectament conservat. La coberta de les naus és també de volta de canó. Tant l'entrada com l'accés interior a la segona nau s'obren per mitjà d'arcs, el primer de mig punt i el segon escarser. A més en la segona nau, on es troben les dues moles, tenia un altre arc escarser, que ha estat encegat. Al costat sud de la torre, sobre la gola o garguero de la séquia es troba una construcció més moderna amb coberta de teules. La resta del conjunt es cobreix amb plaques de pedra llisa i argamassa. A inicis del segle xxi, la desviació del rec ha fet accessible la gola del molí, i per això ha estat usat pels propietaris com a magatzem. A l'interior es pot observar l'antic emplaçament de les rodes, amb voltes de mig punt cobrint el conjunt. El molí comptava amb un cup gegantí, amb forma de con invertit i una amplada de 3 a 4 metres, que posteriorment es va usar com a corral i galliner. Referències
Molino fortificado Torre Gausa

El molino fortificado Torre Gausa es un bien de interés cultural que se encuentra en el municipio español de Sagunto (Valencia).​ Está inscrito como BIC con anotación ministerial R-I-51-0010923 de 11 de noviembre de 2002.​ Situación y descripción El Molino de Gausa está en las afueras de la población, a los pies del castillo, junto a la barriada de Clot del Moro. A inicios del siglo XXI el conjunto se dedica a labores agrícolas, por lo que aunque presenta un aceptable estado de conservación está muy modificado. La torre, que estaría originalmente rematada con almenas, posee un techado a dos aguas, y en la misma destaca un matacán sobre la puerta principal, que es de medio punto, con el escudo de armas de Miguel de Múzquiz en su parte superior.​​ El conjunto se compone de una torre y dos naves. La torre presenta una planta baja y dos altas. De éstas, la baja y la segunda están cubiertas con bóveda de cañón, mientras que el primer piso está cubierto con revoltón y vigas de madera. El acceso a los pisos que ahora se hace por una escalera muy inclinada, probablemente se haría con una escalera de caracol. El basamento de la torre es de mampostería y muestra una profusión de sillares, especialmente a las esquinas, arcos y puertas. En la fachada de acceso se encuentra una ladronera o matacán perfectamente conservado.​ La cubierta de las naves es también de bóveda de cañón. Tanto la entrada como el acceso interior a la segunda nave se abren por medio de arcos, el primero de medio punto y el segundo escarzano. Además en la segunda nave, donde se encuentran las dos muelas, tenía otro arco escarzano, que ha sido cegado. Al lado sur de la torre, sobre el gaznate o garguero de la acequia se encuentra una construcción más moderna con cubierta de tejas. El resto del conjunto se cubre con placas de piedra lisa y argamasa. A inicios del siglo XXI, la desviación de la acequia ha hecho accesible el gaznate del molino, por lo que ha sido usado por los propietarios como almacén. En el interior se puede observar el antiguo emplazamiento de las ruedas, con bóvedas de medio punto cubriendo el conjunto. El molino contaba con un lagar gigantesco, con forma de cono invertido y una anchura de 3 a 4 metros, que posteriormente se usó como corral y gallinero.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Molino fortificado Torre Gausa.
Château d'Elda

Le Château d'Elda est une forteresse historique située à Elda, dans la province d'Alicante, en Espagne. Érigé au XIIe siècle par les Almohades, il a été agrandi après la reconquête chrétienne au XIIIe siècle. Au fil des siècles, il a servi de résidence à des familles nobles telles que les Coloma, qui l'ont transformé en palais comtal aux XVIe et XVIIe siècles. Le château, classé Bien d'Intérêt Culturel, se dresse sur une colline surplombant la rivière Vinalopó. Il présente une architecture mêlant éléments islamiques et chrétiens, avec notamment dix tours quadrangulaires, une chapelle médiévale et Renaissance, une citerne souterraine et un escalier comtal du XVe siècle. Après une période de déclin, des travaux de restauration ont été entrepris, et le site est désormais accessible au public. Notes et références Portail des châteaux Portail du Pays valencien
Замок Эльда

Замок Эльда (исп. Castillo de Elda) находится в одноимённом городе в Валенсии (Испания) в провинции Аликанте. История В 1172 году Альмохады потерпели поражение в битве при Куэнке и затем в оборонительных целях построили на небольшом холме поблизости от реки крепость Эльда. Строительство продолжалось с 1172 по 1243 год. Далее в рамках движения Реконкисты эти земли были отвоеваны, и Эльда отошла христианам. Начиная с середины XIII века и на протяжении последующих полутора веков крепость часто переходила из рук в руки. Сменяющиеся владельцы несколько раз перестраивали её, укрепляя стены и башни. Этот регион часто становился ареной боевых действий, и потому было необходимо постоянно совершенствовать оборонительные способности крепости. Около 1308 года внутри крепостной стены была построена церковь Святой Марии, вероятно первое культовое сооружение христиан в средневековой Эльде. В конце XIII — начале XIV веков у восточной и южной части крепостной стены располагалось кладбище. Спустя столетие Эльда претерпела сильные изменения — крепостные стены были существенно перестроены, чтобы внутри могло находиться большее число солдат гарнизона, и укреплены. В это время крепость находилась в собственности графов Косентайна. Затем эта семья обеднела и 4 сентября 1513 года продала крепость Хуану де Коломе, секретарю короля Кастилии Фердинанда II и его супруги королевы Изабеллы. Эльда оставалась родовым гнездом семьи де Колома на протяжении всего XVI века. За это время средневековая военная крепость была преобразована в настоящий дворец. Изменения коснулись как внешнего облика замка, так и его внутренних покоев. Были перестроены входные врата, сооружена круглая башня и хранилище для воды, благоустроены внутренние помещения. Несмотря на долгий период процветания, в начале XVII века Эльда пришла в упадок: финансовое положение графов де Колома ухудшилось, и потому они были вынуждены покинуть замок. С этого момента началось медленное разрушение Эльды. В XIX веке замок пришел в плачевное состояние. В 1841 году его приобрело государство, а в 1842 году он был частично разобран на камни для строительства моста через реку Винаполо́. Были попытки устроить в замке тюрьму, но решением суда от 1844 года они были пресечены, и в замке некоторое время проводились театральные представления и выступления комических трупп. В 1848 году замок был продан на аукционе за 121 тысячу реалов. С 1866 по 1886 год Эльда находилась в собственности Педро Леона Наварро-и-Видаля, строителя по специальности. Он разобрал мраморную облицовку стен и деревянные покрытия полов, вынес из замка мебель и предметы обстановки и тем самым нанёс Эльде непоправимый ущерб. 22 апреля 1949 года замок Эльда был признан историческим памятником и с тех пор охраняется государством. В настоящее время, несмотря на попытки реставрации, находится в полуразрушенном состоянии. См. также Список замков Испании Примечания
Clot de les tortugues

El Clot de les Tortugues és una àrea recreativa que es troba en el paratge natural municipal de Ninyerola, en Picassent (l'Horta Sud). És un lloc d'oci i espai natural que compta amb un bosc de pins i és utilitzat pels veïns de la localitat per a gaudir d'un dia de camp i practicar senderisme. Al Clot de les Tortugues arriba un xicotet recorregut circular (PR-CV 404), que prové de la pedania de la Font de l'Omet, al terme de Picassent. Es tracta d'un recorregut de dificultat baixa que es pot dur a terme en poc més de quatre hores i que compta amb una distància total de 14 km, amb un desnivell net de 114 metres i acumulat de 202 metres. Les directrius de pas per a realitzar-lo són el baixador Omet- la unió barrancs- el clot de l'Aigua Salà- El Clot de les Tortugues- l'àrea recreativa Clot de les Tortugues- la unió barrancs- i volta al baixador Omet. Referències Bibliografia http://www.guiarepsol.com/es/turismo/atractivos-naturales/85199-paraje-de-la-clot-de-les-tortugues/ Arxivat 2015-04-25 a Wayback Machine. Enllaços externs https://www.youtube.com/watch?v=XHVOTcUpvaw http://es.wikiloc.com/wikiloc/view.do?id=541145
Pont de l'Exposició

El Pont de l'Exposició, també conegut popularment com a Pont de Calatrava o de la Peineta, travessa el Jardí del Túria entre el passeig de la Ciutadella i el passeig de l'Albereda, a la ciutat de València. Descripció El pont actual en substitueix un d'anterior que es construí amb la finalitat d'unir la ciutat amb el recinte de l'Exposició Regional. Aquest fou un dels primers edificis de la ciutat en utilitzar el formigó armat i com la majoria dels edificis de l'Exposició, era d'estil modernista. La riuada de l'any 1957 va destruir aquest pont (o passarel·la) i se substituí per una altra, més anodina. El pont actual fou dissenyat per l'enginyer i arquitecte Santiago Calatrava, entre els anys 1991 i 1995. És d'acer d'alta resistència i està pintat del blanc lluent típic dels seus edificis. Descansa sobre un únic punt, una biga descomunal arquejada que creua l'antiga llera del riu Túria. L'arc —d'ací la referència a una pinta o peineta en espanyol— té una alçada de 14 metres i contribueix a l'estabilitat del pont, de 26 metres d'ample i quasi 131 metres de llargada. L'arc està inclinat 70 graus sobre el pla horitzontal. L'estació de metro També és obra de Calatrava l'estació de metro de l'Alameda que hi ha davall del pont i que continua el mateix estil sintètic. Cal destacar que la construcció de l'estació de metro i el pont fou simultània. L'estació es construí al mateix indret, mentre el pont es va aparellar en una zona propera i va ser traslladat després a la ubicació actual damunt de l'estació. Vegeu també Llista de ponts de la ciutat de València Enllaços externs Informació a la pàgina de l'Ajuntament de València Pàgina amb informació i imatges
Puente de la Exposición

El puente de la Exposición (en valenciano Pont de l'Exposició y popularmente conocido como "de la Peineta" por el arco que forma su peculiar diseño o "de Calatrava" por su diseñador y arquitecto) se encuentra en la ciudad de Valencia (España). Atraviesa de orilla a orilla el Jardín del Turia, que ocupa el antiguo cauce del río Turia a su paso por la ciudad. Historia Comunica el centro de la ciudad desde la Porta de la Mar, a través de la calle del Justicia, hasta el paseo de la Alameda, justo sobre la estación de MetroValencia que lleva el nombre de Estación de Alameda, a la altura aproximada donde tuvo lugar la Exposición Regional Valenciana de 1909, motivo por el cual adquiere su nombre. Inaugurado en 1995, sustituyó a un sobrio puente anterior que a su vez estaba sustituyendo a una pasarela construida en 1909 para dar un acceso directo a los ciudadanos desde la ciudad hasta la zona de la Exposición Regional. Aquella pasarela fue destruida por la gran riada que sufrió Valencia en 1957.​ El actual puente fue diseñado por el ingeniero y arquitecto valenciano Santiago Calatrava en acero de alta resistencia, aunque está recubieto de pintura blanca, y fue construido entre los años 1991 y 1995, al mismo tiempo que en el subsuelo el mismo arquitecto construía la estación de metro, inaugurada al mismo tiempo. Descripción Descansa sobre un único punto a cada lado, con una descomunal viga ligeramente arqueada que cruza el antiguo cauce del río, hoy Jardín del Turia. Tiene un total 26 metros de anchura y casi 131 metros de longitud.​ El arco, que recuerda al gran arco que había en la entrada de la Exposición, tiene una altura de 14 metros y está inclinado 70 grados sobre el plano horizontal, contribuyendo a la estabilidad del puente. Desde su inauguración contaba con cuatro carriles para tráfico de vehículos motorizados más dos amplias aceras peatonales, una a cada lado, que mantienen el mismo ligero arqueo de la viga central del puente. El sentido del tráfico es dirección nordeste, es decir, desde el centro de la ciudad hacia el paseo de la Alameda. En el año 2017 el carril más próximo al gran arco fue adaptado e inaugurado como parte del gran eje ciclista que conecta el barrio de Benimaclet con el centro de la ciudad y el denominado Anillo Ciclista. ​ Galería Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Puente de la Exposición.