Basílica de Santa Maria d'Alacant

La basílica de Santa Maria d'Alacant (País Valencià) està situada a la plaça de Santa Maria, al centre històric de la ciutat. És l'església més antiga d'Alacant, gòtica del segle xv i xvi, sobre les restes de l'antiga mesquita major anterior. Història Segons la Crònica de Bendicho, fou el rei Alfons X de Castella qui va consagrar la mesquita sota l'advocació de la Mare de Déu cap al 1248. La nova construcció cristiana s'iniciaria sota domini castellà vers el 1280 i s'acaba sota domini de la Corona d'Aragó el 1308. Aquest primer temple degué ser destruït a les darreries del segle xiv o principis del següent, ja que han aparegut restes de l'incendi a la plementeria de les voltes. Se sap que l'actual temple començà a construir-se cap al 1417, amb els mestres Vicent Cubelles i Rufes al capdavant, aquestos venien de treballar a l'església de Sant Jaume d'Oriola. L'escut dels Reis Catòlics a la volta de la capçalera permet datar-la cap al 1480, encara que la resta de la nau es va perllongar més anys. El 31 d'agost de 1484, l'església va patir un incendi i la imatge de la verge va desaparèixer. El cor i la sagristia s'acabaren vers el 1530 ja amb elements del llenguatge renaixentista. Posteriorment, en el segle xviii, es va remodelar el presbiteri i les finestres en estil rococó, s'hi construí una nova torre el 1713 i les façanes barroques que substituïen a les gòtiques conservades fins aleshores. Entre els anys 1992 i 2005 es produí la seua restauració, amb una restauració i investigació completa de les cobertes. L'any 2007 el temple va ascendir a la categoria de Basílica, després de la petició que l'Ajuntament d'Alacant feu al Vaticà. L'esmentat cronista Bendicho parlava així de l'església: Descripció arquitectònica L'edifici té una nau única amb capelles laterals entre contraforts connectades i una capçalera poligonal, tipologia que segueix l'esquema del gòtic català o mediterrani. Les torres de la façana, encara que semblen iguals, l'una és del segle xiv i té forma en L i l'altra, rectangular, data de 1713. La portada principal i les dues laterals són d'estil barroc, el conjunt escultòric d'aquestes és obra de Joan Baptista Borja. A l'interior destaca la volta de la capçalera, amb quatre claus centrals a més de les dels tercelets, els nervis es creuen formant un rombe amb la superposició de nervadures en un tram de nau amb creueria simple i mitja figura huitavada coberta amb una volta estrelada. Aquest tret es podria encabir dins d'una escola de la diòcesi de Cartagena, ja que també està present a la catedral de Múrcia de mitjan segle xv i a la catedral d'Oriola (que en el segle xv pertanyia a la diòcesi murciana). Les claus d'aquesta capçalera són de pedra i estan policromades amb representacions de la Mare de Déu, els quatre evangelistes, l'escut de la ciutat, el dels Reis Catòlics i les armes heràldiques d'un beneficiari local no identificat. L'aparició de l'escut dels Reis Catòlics situaria la volta cap al 1480 com hem dit, dada que quadra amb l'estada a Alacant del prestigiós pintor Roderic d'Osona, que degué elaborar-ne el retaule major, conservat fins a la remodelació barroca de 1750. Aquesta remodelació convertí el presbiteri en un espai d'exuberant decoració barroca, o rococó. També destaca el cor gòtic del xiv; la capella de la Immaculada, del segle xvi amb una imatge d'Esteve Bonet del segle xviii; l'avantcor que té una portada barroca de pedra i la capella del Baptisme on hi ha una pila de marbre blanc de Carrara d'estil renaixentista. Menció a banda mereix el cor, situat al costat dret de la capçalera i construït ja a principis del segle xvi. La seua planta és rectangular de set metres i setanta centímetres per set metres, amb una alçària de set metres i setanta centímetres, espai cobert amb una volta estrelada amb vuit arcs creuers i resol les cantonades en voltes triangulars, esquema que remet a la Sala Capitular de la catedral de València, encara que, en el cas alacantí, els arcs creuers són de mig punt i els formers apuntats. En el cor existeixen elements escultòrics que ja anuncien el canvi de llenguatge, amb motllures clàssiques, gallets i garlandes de llorer (potser relacionats amb els dibuixos del tracta de Diego de Sagredo). La nau de l'església es prolonga amb sis trams oblongs d'unes dimensions i d'una factura semblants, només diferenciats per la variació en les bases, en els capitells, en els nervis i en les impostes, demostrant que la construcció del temple nou va partir de la capçalera i del primer tram, i que el segon i la resta es construïren en èpoques diferents. Les pilastres amb semicolumnes adossades fan de suport als arcs i a les voltes de factura homogènia construïts a la darreria del segle xv. Al costat de la porta de la torre més antiga hi ha una capella sepulcral formada per un arcosoli flamíger emmarcat per dos pinacles recanviats i recolzats sobre mènsules amb figures de lleó. L'arc d'aquesta capella és trilobulat conopial i està coronat per un floró i una fronda de fulles a l'extradós i és recorregut des de les seus arrancades per una sanefa a manera de parres. Aquesta obra, de finals del xv i principis del xvi, es pot atribuir, formalment, a l'escola de Pere Compte i al seu cercle. L'església de Santa Maria guarda diverses obres d'art moble valuoses, les més destacades són una imatge gòtica de pedra de santa Maria i una taula pintada, representant als sant Joans, atribuïda a Roderic d'Osona i al Museu del Prado es conserven sis taules de les catorze originals de l'església. Capelles Santa Maria té sis capelles al costat de l'evangeli i només cinc al costat de l'epístola, atés que l'espai de la primera capella entrant per la porta a la dreta està ocupat per la base quasi massissa d'una de les dos torres. Entre la base de la torre i el següent contrafort hi ha l'altar de Sant Antoni de Pàdua a un costat i la porta a la capella de la Comunió, a la qual es pot accedir també des de la plaça per la portalada dreta de la frontera del temple. A continuació s'hi troba la capella de les Ànimes i, després, la porta de la capella de la Concepció. Les dos últimes capelles del costat de l'epístola estan dedicades a la Mare de Déu del Pilar i a la Mare de Déu del Socors. Pel que fa al costat de l'evangeli, la primera capella des de l'altar major és la de la Soledat; la segona, la dels Sants Metges; la tercera, la del Carme; la quarta, la de Sant Josep, i la quinta, la de la Pau. L'última capella d'aquest costat conté l'altar del Crist de les Ànimes a un costat i la porta a la capella del Baptisteri, que ix a la plaça a través de la portalada esquerra de la frontera de l'església. Referències Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL. Enllaços externs Informació Arxivat 2010-08-30 a Wayback Machine. Pàgina sobre l'església a GothicMed Arxivat 2009-07-07 a Wayback Machine.