NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Marché central d'Alicante

Le marché central d'Alicante, en espagnol : Mercado Central de Alicante, est un marché couvert situé à Alicante en Espagne. Il est conçu en 1921 par les architectes Enrique Sánchez Sedeño (es) et Juan Vidal Ramos. Histoire Pendant la Guerre d'Espagne, la ville d'Alicante resta du côté républicain. Le 25 mai 1938, le marché est bombardé par les aviations italienne et allemande causant la mort de plus de 300 personnes. Notes et références (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu des articles intitulés en espagnol « Bombardeo del mercado central de Alicante » (voir la liste des auteurs) et « Mercado Central de Alicante » (voir la liste des auteurs). Article connexe Bombardement du marché central d'Alicante Liens externes Ressource relative à l'architecture : Structurae Portail de l’histoire militaire Portail de la Seconde Guerre mondiale Portail du Pays valencien Portail du commerce Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des Pays catalans Portail de l’Espagne
Monastère de la Murta

Le Monastère de Sainte-Marie de la Murta se trouve dans la vallée de La Murta sur le territoire communal d'Alzira, dans la province de Valence dans la Communauté valencienne en Espagne. Datant des XIVe et XVe siècles, c'est un ancien monastère des Hiéronymites. Présentation Tout au long de son histoire, il a été un important emporium de la culture et de la spiritualité ainsi qu'un centre de pèlerinage de la royauté, l'aristocratie et des personnages religieux influents. Il a été acquis par le Conseil municipal d'Alzira en 1989 et est restauré depuis 1995. Les deux couvents et leur environnement sont protégés. Le monastère a été fondé sous la protection de l'important monastère de Saint-Jérôme de Cotalba, depuis lequel Fray Domingo Lloret ainsi qu'un groupe de moines ont été envoyés à Alzira en 1401. Cette même année, le 11 février, a commencé la construction selon la règle bénédictine, améliorant la construction de l'église et des autres bâtiments autour du cloître. Lors de cette première étape, dans l'année 1410, le monastère a reçu la visite de Vincent Ferrier. La construction de l'église est estimée au milieu du XVe siècle, quand elle a commencé à recevoir des dons suffisants. Voir aussi Articles connexes Monastère de Saint-Jérôme de Cotalba Route des Monastères de Valence Lien externe (es) Fichier dans la bibliothèque du patrimoine de Valence Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Biens d’intérêt culturel en Espagne Portail du Pays valencien
Mosteiro de la Murta

O Mosteiro de Santa Maria de la Murta é um antigo mosteiro da Ordem de São Jerónimo localizado no Vale de La Murta, em Alzira (Valência), Espanha. Ao longo da sua história foi um importante centro de cultura, espiritualidade e de peregrinação da realeza, da aristocracia e de influentes personagens religiosos. Foi adquirido pela Câmara Municipal de Alzira em 1989 e, a partir de 1995, encontra-se em recuperação e restauro tanto o mosteiro como o envolvente Vale da Murta. Referências
Museu Arqueològic Comarcal d'Oriola

El museu arqueològic comarcal d'Oriola (Baix Segura, País Valencià) està situada a l'església i sala d'hòmens de l'antic hospital municipal Sant Joan de Déu. En aquest museu s'exposen diferents aspectes corresponents a la cultura de la comarca del Baix Segura, des del Paleolític fins al segle xviii i principis del segle xix. Compta a més d'un apartat d'etnologia amb ceràmica argàrica, islàmica i cristiana. Així mateix, guarda al presbiteri de l'Església el pas processional El Triomf de la Creu, conegut com La Diablessa, realitzat per Nicolás de Bussy en 1694. Contingut S'exposa seguint un ordre cronològic, segons els diferents períodes: Paleolític i Neolític Calcolític (2500-1900/1800 a. C.) Cultura Argàrica (1900/1800-1200 a. C.) Bronze Tardà (1300-1000 a. C.) Bronze Final (1000-725 a. C.) i Ferro Antic (725-550 a. C.) Cultura Ibèrica (550-40/30 a. C.) Romanització (Segle II a. C.- V) Etapa Tardorromana (segle V a principis del segle viii) Cultura Islàmica (segle viii a mitjan segle xiii). Època Baixmedieval i Moderna (2a meitat del segle xiii al XVIII) Així mateix, s'hi exposen materials de cronologia més moderna. Annex al Museu Arqueològic, es troba l'antiga sala d'hòmens de l'hospital, on s'alternen diverses exposicions temporals. Referències
Museo Arqueológico Comarcal de Orihuela

El museo arqueológico comarcal de Orihuela (Provincia de Alicante, España) está ubicada en la iglesia y sala de hombres del antiguo hospital municipal San Juan de Dios. En este museo se exponen distintos aspectos correspondientes a la cultura de la comarca de la Vega Baja, desde el paleolítico hasta el siglo XVIII y principios del siglo XIX. Cuenta además de un apartado de etnología con cerámica argárica, islámicas y cristianas. Asimismo guarda en el presbiterio de la Iglesia el paso procesional El Triunfo de la Cruz, conocido como La Diablesa, realizado por Nicolás de Bussy en 1694. Contenido Se expone siguiendo un riguroso orden cronológico, según los distintos periodos culturales. materiales de los siguientes periodos: Paleolítico y Neolítico Calcolítico (2500-1900/1800 a. C.) Cultura argárica (1900/1800-1200 a. C.) Bronce Tardío (1300-1000 a. C.) Bronce Final (1000-725 a. C.) y Hierro Antiguo (725-550 a. C.) Cultura Ibérica (550-40/30 a. C.) Romanización (siglo II a. C.- V) Etapa Tardorromana (siglo V a principios del siglo VIII) Cultura Islámica (siglo VIII a mediados del siglo XIII). Época Bajomedieval y Moderna (2.ª mitad del siglo XIII al XVIII) Asimismo se exponen materiales de cronología más moderna. Anexo al Museo Arqueológico se halla la antigua sala de hombres del hospital, donde se alternan diversas exposiciones temporales. Enlaces externos El museo en la página web de la Concejalía de Cultura Agenda Cultural de la "Sala de Hombres" Museo Arqueológico Comarcal de Orihuela
Museu de Benetússer

El Museu d'Història de Benetússer (també conegut com a Museu de Ceràmica) és un museu ubicat al Centre Cultural "El Molí" de Benetússer on s'exhibeixen les restes de ceràmica romana i islàmica trobades en 1987 datades d'entre el segle I i el XVII. Història En les excavacions fetes l'any 1987 a la plaça Cardenal Benlloch (plaça de l'Església), van aparèixer restes ceràmiques islàmiques datades entorn del segle X-XI. Els conjunts dels materials van ser d'una gran complexitat i de funcions variables: culinàries, pisa, atuells d'il·luminació i de caràcter lúdic que donaven a conèixer el parament domèstic duna casa andalusina. Aquest conjunt ceràmic va tindre gran rellevància tant per la seua qualitat com pel seu estat de conservació (70 peces ceràmiques de pisa completes) sense tindre en compte els fragments arreplegats durant l'excavació que possiblement conformen més peces, no restaurades en el seu moment per falta de mitjans. Destaquen a més per la seua varietat decorativa dins dues sèries definides: la decorada en verd i bru de manganès, en la que predominen els temes geomètrics vegetals. Es tracta de grans safates per presentar els aliments, petites escudelles per servir-los i contenidors de formes variades per abocar líquids. Les gerres per a veure són els únics tipus que no hi són decorades. Tot i això estan lluny de la varietat tipològica i estilístiques de les ceràmiques andalusines del segle xiii. [[Fitxer:Safa, segle xi, museu Nacional de Ceràmica de València.JPG|miniatura|esquerra|Exemple de ceràmica califal trobada a Benetússer]] Aquest conjunt està dipositat en el Museu Nacional de Ceràmica i de les Arts Sumptuàries "Gonzàlez Martí". Del conjunt 17 peces han "retornat" al municipi per a la seua exposició permanent, a l'espera de poder ser exposades completament a Benetússer en el futur. En les excavacions posteriors, en el carrer Salvador Giner i Mariano Benlliure, es van localitzar diferents objectes ceràmics datats entre el segle XIV-XVII. La Generalitat Valenciana va reconèixer al març de 2011 la col·lecció municipal, situada a l'antic molí de Favara, com a museu, i passà de tindre sols l'exposició permanent, a incorporar dues sales més, una permanent anomenada La terra amaga secrets, amb les descobertes arqueològiques de Benetússer, i una altra temporal. L'exposició permanent Arrels de Fang és una selecció dels materials apareguts en les diferents intervencions arqueològiques realitzades des dels anys 80 fins a l'actualitat al municipi, entre les quals destaquen una plat d'època islàmica (segle XVII) i una escudella de ceràmica vidriada. La segona sala La terra amaga secrets, recrea una excavació de l'època islàmica i cristiana. L'exposició L'exposició gira entorn dels elements que configuren la fabricació d'un atuell ceràmic; terra, aigua, aire i foc, dividida en 2 etapes històriques diferents; la Islàmica i la Cristiana Moderna. Consta d'un audiovisual que intenta situar al visitant en aquells moments històrics i es va crear un catàleg per a major divulgació. Referències
Museo Arqueológico de Benetúser

El Museo Arqueológico de Benetússer es una institución municipal instalada en un antiguo molino arrocero, el "Molí de Favara", que alberga, en su exposición permanente denominada "Arrels de Fang", una selección de los materiales aparecidos en intervenciones arqueológicas realizadas en el municipio.​ Se puede visitar todos los sábados del año por la mañana de 10 a 13 h.​ Material arqueológico local En las excavaciones del año 1987 en la plaza Cardenal Benlloch o de la Iglesia, aparecieron restos cerámicos islámicos datados en torno al siglo X-XI. Los conjuntos de los materiales fueron de una gran complejidad y de funciones variables, bien culinarias, loza, candiles, bien de carácter lúdico, dentro del contexto histórico de una casa andalusí. Este conjunto cerámico tuvo gran relevancia tanto por su calidad como por su estado de conservación (70 piezas cerámicas de loza completas). A destacar una serie decorada en verde y manganeso, en la que predominan los temas geométricos vegetales, compuesta por grandes bandejas, pequeñas escudillas y otros recipientes para líquidos. También hay jarras sin decorar, ajenas a la variedad tipológica y estilísticas de las cerámicas de raíz andalusí del siglo XIII.​ En excavaciones posteriores, en la calle Salvador Giner y Mariano Benlliure, se localizaron diferentes objetos cerámicos datados entre el siglo XIV-XVII. La exposición infográfica La exposición gira en torno a los elementos que configuran la fabricación de una vasija cerámica, tierra, agua, aire y fuego, dividida en dos etapas históricas diferentes: la Islámica y la Cristiana Moderna. Consta de un audiovisual que intenta situar al visitante en aquellos momentos históricos y se acompaña de un catálogo.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Museo Arqueológico de Benetúser.
Museo Arqueológico de Denia

El Museo Arqueológico de Denia (en valenciano: Museu Arqueològic de Dénia) está situado en la ciudad de Denia (Alicante, España). Nos conduce por la historia de la ciudad desde el inicio de su aventura urbana, dos milenios atrás. Su historia y arqueología están vinculadas a la actividad del puerto y al hecho de tratarse de una ciudad fundamentalmente comercial, con sus navíos presentes en el Mediterráneo. Civitas stipendaria y, después, Municipium durante la Antigüedad Clásica, Reino de Taifa culto y opulento durante el siglo XI, Denia, con la conquista cristiana cabeza del condado y posteriormente del Marquesado, fue un buen ejemplo de ciudad moderna hasta que sucumbió durante la Guerra de la Sucesión (c.1708). El balsamario que representa al dios Mercurio (s. II d. C.), la colección de bronces islámicos (muchos de ellos de origen oriental, siglos XI-XII), el ataifor con representación de una nave andalusí procedente de Qayrawân, el Tresor de Les Rotes (siglo XIV), la colección numismática o las cerámicas andalusíes de producción local o importadas, constituyen la base de una propuesta museográfica siempre ligada al mar y a las relaciones entre culturas. Referencias Este artículo incorpora material procedente de la página web de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, que mediante una autorización permitió agregar contenido e imágenes y publicarlos bajo licencia GFDL. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Museo Arqueológico de Denia.
Museo de Ciencias Naturales de Valencia

Het Museo de Ciencias Naturales de Valencia is het natuurhistorisch museum van de Spaanse stad Valencia. Geschiedenis Aan het einde van de negentiende eeuw schonk José Rodrigo Botet de stad Valencia de belangrijkste paleontologische collectie van Europa op het gebied van Amerikaans fauna uit het tijdvak Kwartair, die onder meer bestond uit skeletten van Megatherium, Smilodon en Glyptodon. In 1902 werd deze collectie voor het eerst tentoongesteld aan het publiek in het universiteitsgebouw. In 1907 verhuisde de collectie naar het Museo Paleontológico de Valencia, dat zich op verschillende locaties in de stad bevond in de loop der jaren. In 1999 werd de collectie van Bonet, aangevuld met andere collecties, ondergebracht in het nieuwe Museo de Ciencias Naturales de Valencia in de Jardínes Viveros y Reyes. Collectie Het Museo de Ciencias Naturales de Valencia omvat drie permanente tentoonstellingen: Historia de la vida y evolución: fossielen van dieren en planten uit het Paleozoïcum, een skelet van een Allosaurus, fossielen van dinosauriërs en zoogdieren uit de regio Valencia en de collectie van Botet (onder meer partiële en volledige skeletten van Megatherium, Scelidotherium, Glyptodon, Sclerocalyptus, Toxodon, Mesotherium, Eutates, Smilodon en Macrauchenia) Malacología: malacologie Ecosistemas valencianos: de ecosystemen van de regio Valencia, waaronder Albufera Externe link (es) Website van het museum
Palau Municipal de Castelló de la Plana

El Palau Municipal de Castelló de la Plana és la seu de l'Ajuntament i Consell municipal de la ciutat de Castelló de la Plana (Plana Alta, País Valencià). D'estil barroc, domina la plaça Major, davant de la cocatedral de Santa Maria i el Fadrí. Descripció Es tracta d'un edifici exempt de planta rectangular i tres plantes, amb una escala central que dona accés a les diferents dependències. La façana es compon de tres cossos separats per bandes horitzontals a manera de cornises. La planta baixa compta amb un pòrtic de cinc arcs de mig punt alternats per pilastres toscanes, que continua amb un en els seus laterals. La planta noble es divideix verticalment en cinc, amb pilastres corínties i amb entaulament llis. Compta amb tres balcons, on el central és corregut, i cinc obertures. La tercera planta, de dimensions més reduïdes, se separa de la resta per una cornisa volada, i compta amb cinc balcons senzills flanquejats per pilastres. L'edifici es remata amb una balustrada. A la primera meitat del segle xix, es va reformar el saló de Sessions i es va realitzar la decoració del sostre amb una pintura al·legòrica de la ciutat de Castelló. A principis del segle xx, es va substituir al pis principal el balcó corregut per uns individualitzats i després de la Guerra Civil espanyola es van reformar les façanes lateral i principal, desapareixent les dues torres dels angles, així com l'ampit de rematada que es va substituir per l'actual balustrada. Referències Aquest article pren com a referència el BIC incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana Vegeu també Llista de monuments de la Plana Alta Enllaços externs Fitxa BIC de la Direcció General de Patrimoni
Palacio municipal de Castellón

El Nuevo Palacio Municipal es el edificio sede del Ayuntamiento de Castellón de la Plana, municipio de la provincia de Castellón, Comunidad Valenciana, España. Es de estilo barroco y está situado en la plaza Mayor. Fue construido entre los siglos XVII y XVIII. Descripción Se trata de un edificio exento de planta rectangular y tres plantas, con una escalera central que da acceso a las distintas dependencias. La fachada se compone de tres cuerpos separados por bandas horizontales a modo de cornisas. La planta baja cuenta con un pórtico de cinco arcos de medio punto alternados por pilastras toscanas, que continúa con uno en sus laterales. La planta noble se divide verticalmente en cinco, con pilastras corintias y con entablamento liso. Cuenta con tres balcones, donde el central es corrido, y cinco vanos. La tercera planta, de dimensiones más reducidas, se separa del resto por una cornisa volada, y cuenta con cinco balcones sencillos flanqueados por pilastras. El edificio se remata con una balaustrada. En la primera mitad del siglo XIX, se reformó el salón de sesiones y se realizó la decoración del techo con una pintura alegórica de la ciudad de Castellón de la Plana. A principios del siglo XX, se sustituyeron en el piso principal el balcón corrido por individualizado y tras la guerra civil española se reformaron las fachadas lateral y principal, desapareciendo las dos torres de los ángulos, así como el antepecho de remate que se sustituyó por la actual balaustrada. Referencias Bibliografía Este artículo toma como referencia el B.I.C. incoado por la Consejería de Cultura de la Generalidad Valenciana Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Palacio Municipal (Castellón).
Palau de Congressos de València

El Palau de Congressos de València és un edifici multi-funcional de la Ciutat de València, pensat especialment per la realització de grans congressos. Va ser dissenyat per l'arquitecte britànic Norman Foster. Història El projecte de palau de congressos va ser aprovat l'any 1993, però no va ser inaugurat fins al 2 de juliol de 1998. La inauguració va ser presidida pel rei d'Espanya Joan Carles I. A 1999 el Royal Institute of British Architects el va considerar el millor edifici europeu. A l'any següent, l'Associació Internacional de Palaus de Congressos el va declarar el cinqué millor palau del món, i un any després va passar a ocupar el tercer lloc. A 2002 ja va assolir la primera posició en nombre de congressos a l'estat espanyol, i va aconseguir per primer any beneficis. A 2004 va aconseguir el certificat dels sistemes integrats ISO 9001 i 14001 i a 2005 el distintiu «Q» de qualitat turística de l'Institut per a la Qualitat Turística Espanyola. L'edifici L'edifici, amb els seus 15.581 metres², compta amb 3 sales de conferències (per a 1.463 persones, 468 i 250 respectivament), 9 sales de comissions, i una sala d'exposicions de 1.077 metres². Totes les sales estan connectades a un circuit intern d'àudio i vídeo, de manera que es poden unificar totes les sales si és necessari. La seua coberta, de 8.200 m², era originàriament d'alumini i zinc. És més ampla que l'edifici, de manera que produeix una marquesina a 18 metres d'alçària. Està sustentada per pilars de vidre, pedra i alabastre. Actualment aquesta coberta ha sigut reemplaçada per altra molt pareguda, però que compta amb làmines fotovoltaiques per produir electricitat. Jardí El Palau de Congressos compta amb 7.000m² de jardí, entre els quals 1.600m² són un grup de xicotets estancs, en desnivell i connectats entre ells, que produeixen un corrent continu d'aigua. Referències Enllaços externs Pàgina web del Palau de Congressos de València
Palacio de Congresos de Valencia

El Palacio de Congresos de Valencia es un edificio multi-funcional de la ciudad de Valencia, ubicado en la Avinguda de les Corts Valencianes está concebido para la realización de todo tipo de eventos y convenciones tanto de carácter nacional como internacional, especialmente grandes congresos y conferencias. El edificio, diseñado por el arquitecto británico Norman Foster, fue inaugurado por los Reyes de España en 1998 y cuenta con 15.581 m², dotado de 3 auditorios o salas de conferencias, 9 salas de comisiones, y una sala de exposiciones de 1.077 m².​ Datos técnicos El edificio es una obra arquitectónica emblemática, realizada por el célebre arquitecto Norman Foster. Fue especialmente diseñado para atraer turismo de negocios a la ciudad de València. El equipamiento audiovisual es de última generación, apostando por tecnologías de vanguardia sin olvidar la sostenibilidad en todos los eventos que alberga. El auditorio principal del edificio cuenta con una capacidad para 1.481 personas, y el resto de salas de conferencia cuentan con capacidad para 468 y 250 personas, alcanzando un aforo total de 2.250 participantes. Aparte de las salas de comisiones y el área de exposiciones, el edificio también cuenta con varios salones multiusos, salas de comisión, salas VIP y de prensa, servicio de párking, y 7.000 m² de jardín. La cubierta de 8.200 m² del edificio destaca por la presencia de láminas fotovoltaicas para produir electricidad y está sustentada por pilares de vidrio, piedra y alabastro, contando con una marquesina de 18 metros de altura. En 2018 y 2010, el Palacio de Congresos de Valencia fue designado como el Mejor Palacio de Congresos del Mundo (World's Best Convention Centre) por la Asociación Internacional de Palacios de Congresos (AIPC), la cual aglutina a los 160 recintos principales del mundo.​​ Referencias Enlaces externos Palacio de Congresos de Valencia
Palau de la Música de València

El Palau de la Música de València és un edifici de la ciutat de València situat a l'antic cau del Riu Túria. El Palau (com es coneix popularment) conté diverses sales per a audicions musicals, congressos, exposicions, espectacles i projeccions de cinema, entre altres activitats. Trajectòria Des de la seua inauguració, el 25 d'abril de 1987, s'ha consolidat com el centre musical més important del País Valencià. Actualment, el Palau és seu de l'orquestra de València. Oimés, l'acústica del Palau, i de la seua sala José Iturbi en particular (la més important de l'auditori), ha estat elogiada per molts dels músics que han actuat en ella. L'edifici L'edifici, dissenyat per José María de Paredes, Premi Nacional d'Arquitectura, està format per dues façanes. Una mira al jardí del Túria i està coberta amb una volta de cristall que transforma el vestíbul del Palau en un hivernacle amb tarongers. Les deu columnes exteriors recreen un doble pentagrama. La part posterior, però actual entrada al públic, dona al passeig de l'Albereda. Gràcies a una ampliació posterior, hi ha una tercera part subterrània, que compta amb diverses sales d'assaig, vestidors, sales d'enregistrament, i un nou espai destinat també a exposicions. Polítiques del Palau Amb la direcció de María Irene Beneyto, el Palau fa campanyes per a acostar la cultura musical als més joves i als ciutadans en general. Però el Palau també ha estat motiu de polèmica: el 22 de juliol de 2005 el Col·lectiu de Cantants en Valencià Ovidi Montllor es va manifestar, tancant-se dins del Palau de la Música, com a protesta perquè encara no hi havia actuat cap grup o artista valencià que emprara la llengua pròpia. Enllaços externs Pàgina del Palau de la Música i Congressos de València Arxivat 2009-06-15 a Wayback Machine. Orquestra de València (Teatres de la Generalitat Valenciana) (castellà)