NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de San Sebastián (Sot de Chera)

La iglesia parroquial de Sot de Chera (provincia de Valencia, España) es un templo católico que se sitúa en el casco antiguo de la población, dando su fachada principal a la calle San Sebastián y una puerta lateral a la plaza Juan de Juanes.​ Pertenece a la Archidiócesis de Valencia.​ Presenta una protección por estar catalogada como Bien de relevancia local por la Generalitat Valenciana.​​ Descripción Se trata de una iglesia del siglo XVII, según autores data de 1690,​ de estilo neoclásico y presenta una sola nave central cubierta con bóveda de medio cañón con lunetas.​ Tiene capillas laterales entre los contrafuertes y coro sobre la puerta de entrada.​ En las capillas están dispuestos varios retablos neoclásicos con imágenes de San Antonio Abad, San Roque, La Inmaculada y Nuestra Señora de los Dolores (a la izquierda).​ En la cabecera hay un retablo neoclásico blanco de escayola presidido por imágenes de la Asunción de Nuestra Señora y San Sebastián. A los lados del altar mayor se sitúan una capilla y la sacristía. El interior está decorado con pilastras, capiteles y molduras de tipo jónico.​ En el interior se conserva un sagrario-tríptico, de forma aproximadamente prismática, con base hexagonal; atribuido al pintor valenciano Juan de Juanes,​​ de mediados del siglo XVI, que lleva por título Cristo mostrando la Sagrada Forma. Está realizado, tanto el interior como el exterior, en madera policromada y dorada.​​ Campanario El campanario, que presenta la típica planta cuadrangular con remate o linterna de los campanarios barrocos,​ es exterior, tiene un solo cuerpo con remate de doble edículo que alberga cuatro campanas. La cubierta exterior está construida a dos aguas con teja cerámica.​ Las campanas se llaman: Nuestra Señora de la Asunción, del fundidor Salvador Manclús, data de 1976.​ San Sebastián, del fundidor Salvador Manclús, datada de 1976.​ María Dolores, del fundidor Pedro Palacios, datada de 1881.​ San Roque, del fundidor Salvador Manclús, datada de 1976.​ Intervenciones La Iglesia de San Sebastián estaba totalmente emblanquecida con cal y en el año 2012 se llevó a cabo una intervención para recuperar las pinturas originales del templo y dejarla con su decoración original, como está en la actualidad. Los trabajos de restauración fueron llevado a cabo por ESPINAR MURALISMO, empresa de José Antonio Espinar, que dejaron al descubierto los colores rosas (almagra con blanco), grises y tierras, azules, etc.. típicos del Neoclásico.​ Referencias Este artículo incorpora material procedente de la página web de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, que mediante una autorización permitió agregar contenido e imágenes y publicarlos bajo licencia GFDL. Enlaces externos Imágenes de la Iglesia (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Església de la Verge de Gràcia

L'església parroquial de la Verge de Gracia i a l'arcàngel Sant Miquel de Viver (Alt Palància) està situada en la Plaça de l'Àngel i va ser construïda a principis del segle xvii, si bé compta amb ampliacions i reformes posteriors. Del temple destaca en la seua façana la torre campanar, que es va construir en l'any 1608. Té 25 metres d'altura i les seues sòlides parets més de 2 metres de gruix. És de planta quadrada amb arestes de carreus amb vuit finestres de campanes i està coronada per un templet octogonal recentment restaurat. En les seues parets es troben diverses làpides romanes i una escrita en 1608 per Francisco Diago en la qual assenyala la construcció de la torre i la canalització de l'aigua a la font de l'Assumpció. Adossada en part al costat Oest de la torre, veiem la façana de l'església parroquial. Exteriorment consta d'una nau central amb creuer i contraforts. A l'interior el temple és elegant, d'estil renaixentista, d'ordre corinti, claustral, amb bons altars de fusta i alguns frescos de bona escola. Destaquen les pintures de l'artista de Viver, Rafael Posades. Referències Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
Iglesia de Nuestra Señora de Gracia (Viver)

La iglesia parroquial de la Virgen de Gracia y al Arcángel San Miguel de Viver (Provincia de Castellón, España) está situada en la Plaza del Ángel y fue construida a principios del siglo XVII. Si bien cuenta con ampliaciones y reformas posteriores. Arquitectura Del templo destaca en su fachada la torre campanario, que se construyó en el año 1608. Tiene 25 metros de altura y sus sólidas paredes más de 2 metros de espesor. Es de planta cuadrada con aristas de piedras de sillería con ocho ventanas de campanas y está coronada por un templete octogonal recientemente restaurado. En sus paredes se encuentran varias lápidas romanas y una escrita en 1608 por Francisco Diago en la que señala la construcción de la torre y la canalización del agua a la fuente de la Asunción. Adosada en parte al lado Oeste de la torre, vemos la fachada de la iglesia parroquial. Exteriormente consta de una nave central con crucero y contrafuertes. En el interior el templo es elegante, de estilo renacentista, de orden corintio, claustral, con buenos altares de madera y algunos frescos de buena escuela. Destacan las pinturas al fresco ejecutadas por nuestro paisano Rafael Posades. Referencias Este artículo incorpora material procedente de la página web de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, que mediante una autorización permitió agregar contenido e imágenes y publicarlos bajo licencia GFDL.
La Esperanza (Sogorb)

La Esperanza és un paratge natural municipal del municipi de Sogorb (Alt Palància). Declarat per acord de la Generalitat Valenciana el 27 de gener de 2006. La muntanya la Esperanza, per la seua proximitat al nucli urbà, s'utilitza com a zona d'esbarjo i passeig per als ciutadans de Sogorb, que busquen tranquil·litat en un entorn natural. Hi ha zones de pícnic amb taules i bancs de formigó i pedra, i també fonts d'aigua potable. Dins de l'àmbit del paratge hi ha la font de la Esperanza. A més, el paratge presenta elements destacables des del punt de vista historicocultural, com ara les ruïnes del convent dels Jerònims de Nuestra Señora de la Esperanza, i l'ermita de la mateixa Verge, amb referències documentals del segle xiv. Orografia La muntanya de La Esperanza es correspon a un xicotet turó que s'eleva fins a una altura màxima de 445 metres des d'un nivell de cota dels terrenys que la rodegen de vora els 400 metres. Des del punt de vista geomorfològic, la zona pertany a la unitat del domini triàsic d'Espadà, i més en concret a la subunitat Calderona-Alt Palància. Els materials mesozoics són els que hi predominen, en concret les roques que afloren en la zona són toves calcàries. Flora i fauna En relació amb la vegetació, de la mateixa manera que la resta d'elements biòtics del paratge, es troba prou antropitzada. Les espècies principals que hi habiten provenen de plantacions. La massa de pineda exerceix una important funció de protecció del sòl enfront de l'erosió, ja que està situat en una zona on, per la seua litologia, el risc d'erosió és molt alt i, tot i això, el seu grau és baix a causa de la cobertura vegetal. Quant a la fauna, de la mateixa manera que en el cas de la vegetació, està afectada per un alt grau d'influència antròpica. Es troben algunes espècies de rèptils i mamífers. Tanmateix el grup més representatiu el formen les aus. Vegeu també Llista d'espais naturals del País Valencià Enllaços externs Generalitat Valenciana. Conselleria de Medi Ambient Aigua Urbanisme i Habitatge
La Esperanza (Alcublas)

La Esperanza es un paraje natural municipal, con una superficie de 12,97 ha, se localiza en el término municipal de Segorbe en la provincia de Castellón. El monte de La Esperanza se corresponde con un pequeño cerro que se levanta hasta una altura máxima de 445 metros desde un nivel de costa de los terrenos que le rodean en torno a los 400 metros. Desde el punto de vista geomorfológico, la zona pertenece a la Unidad del Dominio Triásico de Espadán, y más en concreto a la Subunidad Calderona-Alto Palancia. Los materiales mesozoicos son los que predominan, en concreto, las rocas que afloran en la zona son calizas tovacias. En relación con la vegetación, cabe decir que, al igual que el resto de los elementos bióticos del paraje, se encuentra bastante antropizada. Las especies principales presentes en el mismo proceden de plantación. La masa de pinar ejerce una importante función de protección del suelo frente a la erosión es muy alto y, sin embargo, el grupo más representativo son las aves. Dentro del ámbito del paraje se encuentra el manantial La Esperanza. Además, el paraje presenta elementos destacables desde el punto de vista histórico-cultural, como las ruinas del Monasterio de los Jerónimos de Nuestra Sra. de la Esperanza, y la ermita de Nuestra Sra. de la Esperanza, con referencias documentales del siglo XIV. Fue declarado paraje natural municipal por Acuerdo del Consejo de la Generalidad Valenciana de fecha 27 de enero de 2006. (En este artículo se recoge texto del acuerdo (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).).
La Torreta-Puntal de Navarrete

El Paratge Natural Municipal La Torreta-Puntal de Navarrete és un paratge natural municipal del municipi d'Altura (Alt Palància), que es localitza en la confluència en els termes de Les Alcubles i Xèrica, declarat per acord de la Generalitat Valenciana el 10 de març de 2006. Orografia i paisatge Des del punt de vista geològic, la zona d'estudi pertany a la subunitat Calderona-Alt Palància, que ocupa la part meridional de la província de Castelló i limita al sud amb el sector ibèric valencià septentrional, coincidint amb la divisió de la conca del Palància i del Túria. Des del punt de vista paisatgístic, el sector del paratge que presenta un major interés és l'ombria del barranc de la Torrecilla. La diversitat d'estrats que hi afloren determina un paisatge càrstic caracteritzat per elevades crestes, abruptes barrancs, erosions i abrics naturals, al peu del qual es presenten les masses de pineda, que en conjunt donen lloc a una elevada qualitat paisatgística i ambiental. Flora El paratge presenta un alt valor ecològic, i hi predominen les masses mixtes de pinassa, savina turífera i carrasca, amb un estrat arbustiu de ginebres. El caràcter singular de la vegetació ha fet mereixedora la zona, coneguda com a Puntal de Navarrete, de la figura de microreserva de flora. Les espècies prioritàries d'esta són: Centàurea pinae, Juniperus thurifera i Teucrium angustissum; i la unitat de vegetació prioritària a què pertanyen: pinedes negrals amb savina turífera, considerat hàbitat prioritari a la Unió Europea. A més, als fons del barranc, principalment en l'entorn de la rambla de la Torrecilla, apareixen xicotets bosquets de ribera pertanyents a l'associació Vinco difformis-Populetum albae, en què apareixen fonamentalment exemplars dels gèneres Populus i Salix. Presència humana Pel que fa al patrimoni historicocultural, el paratge acull un interessant jaciment arqueològic d'origen ibèric a la part alta del turó de la Torrecilla, considerat un dels més importants de l'Alt Palància. Es tracta d'un poblat les restes del qual corresponen a una concepció defensiva i de control (assentament fortificat), destinat a la protecció i vigilància de l'encreuament de camins i de les fonts que afloren al seu peu. S'hi observen, igualment, restes d'emmurallaments en els vessants i un canaló excavat en la roca que arriba fins al poblat des d'una xicoteta presa alçada al barranc adjacent. A més, des del començament de les cultures agropastorils, la zona ha previst el trànsit transhumant de bestiar entre l'àrea litoral i l'interior muntanyós, i és punt de confluència d'uns quants camins ramaders (un canal i dues senderes). En l'actualitat, estos camins ramaders són utilitzats per a la pràctica de diversos esports de muntanya com el senderisme i el cicloturisme, i el seu traçat està registrat com a part del sender de gran recorregut GR-10, europeu E7, que connecta Puçol amb Lisboa. Vegeu també Serra Calderona Llista d'espais naturals del País Valencià Enllaços externs Generalitat Valenciana. Conselleria de Medi Ambient Aigua Urbanisme i Habitatge.
La Torrecilla-Puntal de Navarrete

La Torrecilla-Puntal de Navarrete es un paraje natural municipal, con una superficie de 331,30 ha, pertenece al término municipal de la Villa de Altura, en la confluencia con los términos de Jérica y Alcublas, provincia de Castellón. Patrimonio histórico-cultural Por lo que respecta al patrimonio histórico-cultural, el paraje acoge un interesante yacimiento arqueológico de origen ibérico en lo alto del cerro de la Torrecilla, considerado uno de los más importantes del Alto Palancia. Se trata de un poblado cuyos restos corresponden a una concepción defensiva y de control destinado a la protección y vigilancia del cruce de caminos y de las fuentes que afloran a su pie. Se aprecian, igualmente, restos de amurallamientos en las laderas y un canalillo excavado en la roca que llega hasta el poblado desde una pequeña presa levantada en el barranco adyacente. Además, desde el comienzo de las culturas agropastoriles, la zona ha contemplado el tránsito trashumante de ganado entre el área litoral y el interior montañoso, siendo punto de confluencia de varias vías pecuarias. Fue declarado paraje natural municipal por Acuerdo del Consejo de la Generalidad Valenciana de fecha 10 de marzo de 2006. (En este artículo se recoge texto del acuerdo (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).). Geología Desde el punto de vista geológico, la zona de estudio pertenece a la subunidad Calderona-Alto Palancia. Este dominio ocupa la parte meridional de la provincia de Castellón, limitando al sur con el Sector Ibérico Valenciano Septentrional, coincidiendo con la división de la cuenca del Palancia y del Turia. Ecología El paraje presenta un alto valor ecológico, predominando las masas mixtas de pino laricio, sabina albar y carrasca, con un estrato arbustivo de enebros y sabinas. El carácter singular de la vegetación ha hecho merecedora a la zona, conocida como Puntal de Navarrete, de la figura microrreserva de flora. Las especies prioritarias de la misma son: Centaurea pinae, Juniperus thurifera y Teucrium angustissum; y la unidad de vegetación prioritaria a la que pertenecen: pinares negrales con sabina albar, considerado Hábitat prioritario en la Unión Europea. Además, en los fondos de barranco, principalmente en el entorno de la rambla de la Torrecilla, aparecen pequeños bosquetes de ribera pertenecientes a la asociación Vinco difformis-Populetum albae, en que aparecen fundamentalmente ejemplares de los géneros Populus y Salix. Paisajismo Desde el punto de vista paisajístico, el sector del paraje que presenta un mayor interés es la umbría del barranco de la Torrecilla. La diversidad de estratos aflorantes determina un paisaje cárstico caracterizado por elevadas crestas, abruptos barrancos, derrubios, y abrigos naturales, a cuyo pie se presentan las masas de pinar, que en conjunto dan lugar a una elevada calidad paisajística y ambiental. Véase también
Llotja del Cànem

La Llotja del Cànem és un edifici de principis del segle xvii situat al centre de la ciutat de Castelló de la Plana, Plana Alta, País Valencià. Fou construït per ús comercial, albergant transaccions comercials de cànem fins al 1906. Avui és seu i centre d'exposicions de la Universitat Jaume I. Història Per a la construcció de la llotja, el Consell de la ciutat va comprar la Casa Gumbau el 1603, encarregant-se de les obres Francesc Galiança. La planta baixa es va construir a principis del segle xvii entre 1606 i 1617. Es va alçar la primera planta al 1792. També es va dur a terme l'ampliació del pis inferior per ambdós costats, utilitzant-se el mateix material i llenguatge arquitectònic. En dates recents l'edifici fou adquirit per la Universitat Jaume I amb la intenció de convertir la llotja en la seu a la ciutat de la universitat, on desenvolupar activitats educatives i culturals. Així doncs, la Universitat compra l'edifici el novembre de 1999, i després d'una rehabilitació d'urgència a causa del seu mal estat, destina l'espai a sala d'exposicions entre 2002 i 2005. Finalment el 27 de febrer de 2007 s'inaugura la Llotja ja completament restaurada com a Seu de la Ciutat de la Universitat Jaume I i les oficines de la Societat d'Amics i Antics Alumnes de l'UJI (SAUJI). El Cànem a la Plana Alta Segons l'historiador Germán Navarro Espinach, a pesar de corders fent ús de cànem a finals de l'edat mitjana,se carece de información sobre el negocio del cáñamo en el Castellón del siglo XVI, algo que provoca una clara desconexión entre esa decena de sogueros de finales de la Edad Media y el despegue de la producción en el siglo XVIII. En general, si bien se sabe que el cáñamo fue cultivado profusamente por los árabes en el País Valenciano, está claro que hasta el siglo XVIII fue secundario frente al cultivo de la morera. En la huerta de Castellón, aparece citado a mediados del siglo XVI por el cronista Viciana como una de las producciones más representativas después de los cereales y la seda, pero no será hasta mediados del siglo XVIII cuando su superficie aumente considerablemente. Descripció Propera a la plaça Major, es tracta d'un edifici de planta quadrangular, obert pels costats exempts amb dos arcs recolzats en columnes d'ordre toscà. L'únic element escultòric de la façana és l'escut de la ciutat que es troba entre els carcanyols dels arcs que donen al carrer de Colom. La fàbrica de l'edifici és de carreus. El pis superior s'ordena amb finestrals rectangulars rematats per frontons corbs recolzats sobre mènsules, sobre les quals se situen uns òculs el·líptics. Destaca el balcó corregut del cantó. Hi ha notícies que la façana va estar decorada amb pintures al·legòriques de Joaquim Oliet. El conjunt es corona amb una cornisa clàssica amb oves i ampit rematat amb gerros. Vegeu també Llista de monuments de la Plana Alta Referències Enllaços externs Seu de la Ciutat de la UJI Arxivat 2012-08-04 a Wayback Machine. Notícia sobre la seua restauració
Hemp Llotja

The Hemp Llotja (Catalan: Llotja del Cànem; Spanish: Lonja del Cáñamo) is a historic baroque trading hall in Castellón de la Plana, Valencian Community, Spain. Opened in 1617 to house the city's hemp market, it served as the centre for commercial transactions involving hemp, one of the region's principal agricultural products during the Early Modern period. The building was enlarged in the late 18th century with the addition of an upper floor that preserved the original architectural character. Since 2007 it has housed the city campus and exhibition centre of Jaume I University. History The building was commissioned by the municipal council after the purchase and demolition of the Casa Gumbau in 1603. Construction of the open ground floor took place between 1606 and 1617 under the direction of master builder Francesc Galiança. It functioned as the city's hemp exchange, where merchants negotiated the sale of hemp used in the manufacture of rope, sails, driven by maritime traffic. An upper storey was added in 1792, together with extensions to the ground floor. During the 19th century the façade was reportedly decorated with allegorical paintings by Joaquín Oliet. The building ceased its commercial role in the early 20th century. It was acquired by Jaume I University in 1999, restored between 2002 and 2007, and reopened on 27 February 2007 as the university's city headquarters and a venue for exhibitions, lectures and cultural events. Architecture The Lonja is a square-plan ashlar masonry building located near the Plaça Major. The original structure consists of an open loggia with large semicircular arches resting on Tuscan columns and pilasters. The only sculptural decoration on the ground floor is the city's coat of arms, placed in the spandrels of the arches. The later upper floor features rectangular windows crowned by curved pediments resting on brackets, elliptical oculi, and a continuous wrought-iron corner balcony. The building is finished with a classical cornice and parapet. Hemp cultivation and trade Although present since prehistory and cultivated at least since the times of Al-Andalus, silk was for long the primary production in Castellón plain; hemp cultivation became one of the principal economic activities during the 18th century, supplying raw material for rope-making and the naval industry. According to historian Germán Navarro Espinach, although hemp was cultivated in the region from the Middle Ages, its large-scale commercial expansion did not occur until the mid-18th century, when it became one of the dominant crops of the surrounding irrigated farmland. See also Llotja de la Seda in Valencia Bien de Interés Cultural History of cannabis Cannabis in Spain References External links Official website
Mercat Central d'Alacant

El Mercat Central d'Alacant, anomenat també Mercat d'Abastos, és un edifici d'estil eclèctic amb ornaments modernistes situat en l'avinguda d'Alfons X el Savi de la dita ciutat. Va ser projectat per l'arquitecte Enrique Sánchez Sedeño i construït el 1921. Edifici L'edifici és de planta bàsicament rectangular, encara que, per absorbir la irregularitat de l'illa, es projecta una rotonda en el cantó sud-oest i un trencall al carrer del Capità Segarra, aprofitat per a situar estratègicament un dels accessos. La rotonda s'emfasitza com un volum diferent del principal i té coberta semiesfèrica. La façana més emblemàtica és la que recau sobre l'avinguda i l'accés es realitza en aquesta a través d'una gran escalinata. L'edificació consta d'una planta semisoterrani i una altra superior on se situen les parades de venda. El sistema estructural porxat organitza l'espai interior amb tres naus de tipus basilical, on s'agrupen les parades formant illes allargades en el sentit de l'eix longitudinal. Estructuralment, la construcció es resol amb les noves possibilitats que la tècnica ofereix, i en aquest cas, per aconseguir una major diafanitat de l'espai es recorre a un sistema de pilars i encavallades d'acer laminat. Les cobertes inclinades cap als laterals i fraccionades a una certa alçada permeten una adequada il·luminació zenital. L'envolupant, que no té funció resistent, es resol amb materials lleugers i envidrats en els laterals, i amb rajola en les façanes principals. Ací els buits s'esquincen verticalment, intercalant-se les bandes de massís i buit que recorren de dalt a baix la planta principal. El llenguatge utilitzat és eclèctic, amb una variada barreja d'elements ornamentals modernistes (l'arc carpanell de l'entrada, el joc de textures en els materials, les rajoles...), amb uns altres d'ascendència purista (pinacles herrerians i volutes jòniques). El bombardeig de 25 de maig de 1938 Durant la Guerra Civil, el 25 de maig de 1938 la zona del Mercat Central d'Alacant va ser bombardejada per l'aviació italiana procedent de Mallorca, causant 300 morts i més de 1.000 ferits. En record d'aquell fet, conegut com el bombardeig del Mercat, el 2010 la plaça de darrere del Mercat va rebre el nom de plaça del Vint-i-cinc de Maig. Referències DD.AA. (María Dolores Martínez Soto) Registre d'Arquitectura del Segle XX a la Comunitat Valenciana ISBN 84-87233-38-4. Vegeu també Mercat (Alacant), barri on se situa el mercat. Estació de Mercat del TRAM d'Alacant. Plaça del Vint-i-cinc de Maig. Enllaços externs Informació sobre el Mercat Arxivat 2010-06-23 a Wayback Machine..