NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Torre de Hercules (Villajoyosa, Alicante)

Der Torre de Hércules (Torre de San José) in Villajoyosa, einer Stadt in der Provinz Alicante der Autonomen Region Valencia (Spanien), ist ein Mausoleum aus dem zweiten Drittel des 2. Jahrhunderts nach Christus. Das Grabmonument ist ein geschütztes Baudenkmal. Beschreibung Das Mausoleum mit einer Breite von 6,40 Meter und einer heutigen Höhe von 5,95 Meter besitzt vier stufenförmig zurücktretende Quaderschichten als Unterbau. Der im Grundriss rechteckige Bau mit Eckpilastern ähnelt einem Turm. Der obere Abschluss, auf Zeichnungen des 18. Jahrhunderts noch zu sehen, fehlt. Fragmente wie ein Pilasterkapitell, ein Architrav und Teile des Gesims wurden gefunden. Die an den Ecken leicht heraustretenden Pilaster stehen auf einer vorstehenden Sockelebene. Der Torre dels Escipions ist ein weiteres Beispiel dieser turmartigen Grabmonumente. Literatur Walter Trillmich und Annette Nünnerich-Asmus (Hrsg.): Hispania Antiqua – Denkmäler der Römerzeit. von Zabern, Mainz 1993, ISBN 3-8053-1547-3, S. 403. Weblinks
Ermita de la Trinitat (la Pobla de Benifassà)

L'ermita de la Trinitat, coneguda també com a ermita de la Trinitat de Ballester i antigament com a ermita de Sant Antó es troba al municipi valencià de la Pobla de Benifassà (Baix Maestrat). És un edifici religiós catòlic, actualment sense culte, que se situa en el paratge de les Vinyes, en una zona elevada uns 710 metres sobre el nivell del mar, i a uns tres quilòmetres del Monestir de Santa Maria. Història L'ermita data de l'any 1853 i en l'actualitat està abandonada, la qual cosa va repercutir directament en el seu estat ruïnós. S'ha dut a terme una restauració sufragada pels mateixos veïns de la zona. Descripció Es tracta d'un edifici amb planta de nau única amb un sol tram, donades les seues reduïdes dimensions. La fàbrica és de maçoneria amb reforços de carreu en les cantonades. La coberta es resol amb sostre a dos vessants i teula vermella. És un petit edifici de senzillesa extrema que com a únic adorn, en l'actualitat, presenta una espècie de diminut pinacle en el final de l'eix de simetria de la façana principal, on s'obre la porta d'accés. Es creu que la façana havia de comptar amb un retaule ceràmic col·locat sobre l'entrada que actualment ha desaparegut. Està catalogada com Bé de rellevància local, amb la categoria de Monument d'interès local, i codi: 12.03.093-009; de manera genèrica i segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007). Referències
Ermita de la Trinidad de Puebla de Benifasar

La ermita de la Trinidad, conocida también como ermita de la Trinidad de Ballester, que se llamó antaño “ermita de San Antón”, en el municipio Puebla de Benifasar es un edificio religioso católico, actualmente sin culto, que se localiza en el Paraje conocido como “de les Vinyes”, en una zona elevada a unos 710 metros sobre el nivel del mar, y a unos tres quilómetros del Monasterio de Santa María, en la comarca del Bajo Maestrazgo. Está catalogada como Bien de relevancia local, con la categoría de Monumento de interés local, y código: 12.03.093-009; de manera genérica y según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalitat, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007).​ Historia La ermita data del año 1853 y en la actualidad está abandonada, lo cual repercutió directamente en su estado ruinoso. Se ha llevado a cabo una restauración sufragada por los propios vecinos de la zona.​ Descripción Se trata de un edificio con planta de nave única con un solo tramo, dadas sus reducidas dimensiones. La fábrica es de mampostería con refuerzos de sillar en las esquinas. La techumbre se resuelve con techo a dos vertientes y cubierto por teja roja. Es un pequeño edificio de sencillez extrema que como único adorno, en la actualidad, presenta una especie de diminuto pináculo en el final del eje de simetría de la fachada principal, donde se abre la puerta de acceso. Se cree que la fachada debía contar con un retablo cerámico colocado sobre la entrada que actualmente ha desaparecido.​ Referencias
L'Oceanogràfic de València

L'Oceanogràfic és un aquari públic i un complex marí de caràcter científic situat al Jardí del Túria de la ciutat de València. És obra de l'arquitecte Félix Candela Outeriño i els enginyers Alberto Domingo i Carlos Lázaro. Fou inaugurat el 12 de desembre de 2002 i forma part del conjunt anomenat Ciutat de les Arts i les Ciències. Amb vora de 100.000 metres quadrats i 42 milions de litres d'aigua, és l'aquari més gran d'Europa. Hi ha mostres dels diferents hàbitats marins i conté més de 45.000 exemplars de 500 espècies diferents, entre els quals hi ha peixos, mamífers, aus, rèptils i invertebrats. L'aigua salada es bombeja des de la platja de Malva-rosa, passant pels controls necessaris de salinitat i qualitat. Les instal·lacions es completen amb una piscina annexa per a exhibicions amb dofins, una àrea per als biòlegs i investigadors, sales per a activitats formatives i administració i un auditori. És l'únic aquari europeu que compta amb morses i belugues i l'únic que ha aconseguit la reproducció d'aquestes últimes, amb un primer naixement l'any 2006 i un segon el 15 de novembre de 2016. El seu dofinari té capacitat per 26 milions de litres d'aigua, el que el converteix en un dels més grans del món. L'arquitectura del complex és obra de Félix Candela i els enginyers Alberto Domingo i Carlos Lázaro, autors del disseny i càlcul estructural de les cobertes dels edificis. Bibliografia A. Domingo, C. Lázaro; "Ciutat de les Arts i de les Ciències: The Expressive Strength of Structures"; International Association of Shell and Spacial Structures (IASS). Madrid 1999. A. Domingo, C. Lázaro, P. Serna; "Design of a thin shell steel fibre reinforced concrete Hypar roof"; International Association of Shell and Spacial Structures (IASS). Madrid 1999. A. Domingo, C. Lázaro; "CIUDAD DE LAS ARTES Y LAS CIENCIAS EN VALENCIA:ARCHITECTURE, ENGINEERING AND LEISURE"; Computational Methods for Shell and Spatial Structures IASS-IACM 2000 M. Papadrakakis, A. Samartin and E. Onate (Eds.) © ISASR-NTUA, Athens,Greece 2000. A. Domingo, C. Lázaro, P. Serna; "USE OF STEEL FIBER REINFORCED CONCRETE IN THIN SHELL STRUCTURES: EVALUATION OF FIBER PERFORMANCE THROUGH TESTING OF SHELL SPECIMENS"; Computational Methods for Shell and Spatial Structures IASS-IACM 2000 M. Papadrakakis, A. Samartin and E. Onate (Eds.) © ISASR-NTUA, Athens,Greece 2000. A. Domingo, C. Lázaro, P. Serna; "JChypar. Una lámina delgada de hormigón con fibras de acero" Libro: En Blanco II. Biblioteca TC - Ediciones Generales de la Construcción. (ISBN 84-934444-7-2). A. Domingo, P. Serna, C. Lázaro; "Estudio del comportamiento del hormigón con fibras de acero en elementos laminares de pequeño espesor y su comportamiento post-fisuración"; Revista Instituto de Ciencias de la Construcción Eduardo Torroja. Hormigón y Acero(ISSN 0439-5689. A. Domingo, C. Lázaro; "Evolution and Trends in Design Analysis and Construction of Shell and Spatial Structures"; Proceedings of the IASS Symposium 2009, Valencia; (ISBN 978-84-8363-461-5) Referències Enllaços externs Web oficial
L’Oceanogràfic

w1 L’Oceanogràfic (valenzianisch, /loseˌanoˈɣɾafik/; span. El Oceanográfico) ist ein Ozeaneum in Valencia, Spanien. Es ist Teil der Ciudad de las Artes y de las Ciencias und befindet sich im trockengelegten Flussbett des Turia im Osten der Stadt. Das Aquarium wurde vom Architekten Félix Candela (1910–1997) und den Ingenieuren Alberto Domingo und Carlos Lázaro geplant. Candela gilt als ein Pionier der Betonschalen und war zur Planungszeit bereits über 80 Jahre alt. Der Bau dauerte von 1994 bis 2002, die Eröffnung am 14. Februar 2003 erlebte er bereits nicht mehr mit. Die Dachkonstruktion besteht aus acht miteinander verbundenen Hyparschalen, ganz ähnlich dem Restaurant „Seerose“ in Potsdam. Mit einer Gesamtfläche von rund 110.000 m² und einem Fassungsvermögen von ca. 42 Millionen Liter Wasser ist es der größte Aquariumskomplex in Europa. Er beheimatet ca. 45.000 Tiere und ca. 500 verschiedene Arten, u. a. Säugetiere, Wirbellose Tiere, Fische, Reptilien und Vögel. Der Park ist unterteilt in verschiedene Themenbereiche, die alle wichtigen Klimazonen der Erde abdecken – den Mittelmeerraum, Feuchtgebiete, die Antarktis und Arktis, die Inseln, das tropische Meer, die gemäßigte Zone und das Rote Meer. Das als Stadion konzipierte Delfinarium fasst ca. 24 Millionen Liter Wasser auf einer Tiefe von 10,5 Metern und zählt somit weltweit zu einem der größten seiner Art. Weblinks Offizielle Homepage
L'Oceanogràfic

L'Oceanogràfic (Valencian: [loseˌanoˈɣɾafik], Spanish: El Oceanográfico [el oˌθeanoˈɣɾafiko], 'The Oceanographic') is an oceanarium situated in the Garden of the Turia to the southeast of the city center of Valencia, Spain, where different marine habitats are represented. It was designed by the architect Félix Candela and the structural engineers Alberto Domingo and Carlos Lázaro. It is integrated inside the cultural complex known as the City of Arts and Sciences. It was opened on 14 February 2003. General information The Oceanographic is the largest complex of its type in Europe, spanning 110,000 square metres (1,200,000 sq ft) and holding a capacity of 42,000,000 litres (11,000,000 US gal) of water, including a 26,000,000-litre (6,900,000 US gal) dolphinarium and a 7,000,000-litre (1,800,000 US gal) ocean tank with sharks, rays and other fish. It is home to 45,000 animals from 500 different species—including sharks, penguins, dolphins, sea lions, walruses (until 2019), beluga whales, birds, reptiles and invertebrate—all inhabiting nine two-tiered underwater towers representing the Earth's major ecosystems. The aquariums utilize sea water pumped from the La Malva-Rosa beach. The park is divided into ten areas: the marine areas are arranged into Mediterranean habitats, the Arctic Ocean, Arctic islands, the tropics, the temperate seas and the Red Sea. The park also includes a dolphinarium, an area of mangrove swamps and marshland, and a garden with more than 80 different species of plants. Design and operation The steel-fiber reinforced concrete thin-shell structure was designed by renown architect Félix Candela, at age 87 in 1997, and structural engineers Alberto Domingo and Carlos Lázaro. The distinctive hyperbolic parabola (hypars) shape of the roof is reminiscent of the Los Manantiales Restaurant in Mexico City, which Candela designed in 1958. Transportation L'Oceanogràfic can be reached via Metro, disembark at Alameda Station or through bus number 15, 25 and 95. It is also served by Metrovalencia Line 10 tram from its Oceanogràfic stop. Gallery See also List of aquaria by country List of dolphinariums References External links Official website Aquarium Oceanografic at the Valencia Tourism Board AVANQUA OCEANOGRAFIC SL at Dun & Bradstreet
Parco oceanografico di Valencia

Il parco oceanografico di Valencia è il più grande parco marino in Europa e si trova nella città spagnola di Valencia, nella zona nella quale si trovava il letto del fiume Turia, prosciugato negli anni sessanta dopo una devastante inondazione. Il parco è stato realizzato riutilizzando un progetto dello scomparso architetto madrileno Félix Candela. Struttura Il museo acquatico è parte di un insieme più grande che prende il nome di Ciutat de les Arts i les Ciències. Enorme la varietà di specie presenti (circa 500) per un totale di 45.000 esemplari. La struttura si sviluppa in un'area di circa 100.000 m² ed un volume di 42 milioni di litri d'acqua. Il complesso è diviso in zone che riproducono gli ambienti marini più disparati presenti sulla Terra. Le parti più suggestive si possono considerare un tunnel sottomarino della lunghezza di 70 metri ed un ristorante in cui si ha la sensazione di mangiare sul fondo dell'oceano. È presente anche un delfinario profondo 11 metri. Tra gli animali presenti ci sono anche trichechi, beluga, pinguini di Humboltd, foche comuni e numerosi uccelli, tra cui fenicotteri e ibis rosso. Note Voci correlate Acquario di Genova Oceanario di Lisbona Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su parco oceanografico di Valencia Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su cac.es. (ES) Sito ufficiale, su cac.es. Parco oceanografico di Valencia, su archINFORM. (EN) Parco oceanografico di Valencia, su Structurae. L'oceanografic, Valencia, su cac.es. Recensione del parco marino più grande d’Europa, su silvanacalabrese.blogspot.it. L’Oceanogràfic di Valencia, un gigantesco oceano in miniatura, su treeaveller.it.
L'Oceanogràfic

L'Oceanogràfic is een openbaar aquarium in de Spaanse stad Valencia. Het is een onderdeel van het Ciutat de les Arts i les Ciències en richt zich op zee- en kustdieren. Het geldt als het grootste aquariumcomplex van Europa met 40.000 dieren behorend tot 500 soorten. L'Oceanogràfic werd op 12 december 2002 geopend. Het aquarium werd ontworpen door Félix Candela. Beschrijving L'Oceanogràfic omvat negen watertorens met daarin de aquaria en bassins: Mediterráneo: aquaria met fauna uit de Middellandse Zee Humedales y Aviario: watervogels uit de Spaanse moerassen en tropische mangroves Templados: aquaria met fauna uit de gematigde zeeën en bassins met gewone zeehonden en Magelhaenpinguïns Tropicales y Corales: aquaria met fauna uit de tropische zeeën Islas Continentales y Leones Marinos: manenrobben en watervogels als bruine pelikanen, aalscholvers en eendachtigen Mar Rojo: auditorium met een aquarium met vissen uit de Rode Zee Ártico y Antártico: witte dolfijnen, walrussen en ezelspinguïns Océanos y Tiburones: aquaria met fauna uit de oceanen, waaronder meerdere haaiensoorten zoals de zandtijgerhaai en de verpleegsterhaai Delfinario: tuimelaars Fokprogramma's Het park neemt deel aan meerdere internationale fokprogramma's en coördineert en beheert de EEP-stamboeken voor de manenrob, de tuimelaar, de ribbensalamander, de verpleegsterhaai, de langkamzaagvis en de groottandzaagvis. Externe link (en) Website van L'Oceanogràfic
Океанографический парк Валенсии

Океанографический парк Валенсии (кат. L'Oceanogràfic) — это океанариум, расположенный на востоке Валенсии, Испания. На территории около 110 000 м² содержатся представители различных морских видов (общий объем воды во всех аквариумах составляет 42 млн л). Он относится к комплексу зданий, известному как Город искусств и наук. Крупнейший в Европе океанариум. Общая информация L’Oceanogràfic является крупнейшим подобным комплексом во всей Европе и насчитывает 45 000 животных 500 различных видов, включая рыб, млекопитающих, птиц, рептилий, беспозвоночных, среди которых имеются акулы, пингвины, дельфины, морские котики, моржи, белухи, и другие — все они содержатся в девяти водных аквариумах в форме башен. Каждая башня состоит из двух уровней и представляет главные экосистемы планеты. Парк разделён на десять зон. В морских зонах представлены обитатели Средиземноморья, полярных океанов Арктики, островов, тропических морей, морей умеренного климата и Красного моря. Помимо них в парке есть дельфинариум, аудитория с аквариумом Красного моря, зона мангровых зарослей и болот, и сад с более чем 80 видами различных растений. Морская вода подаётся из Playa de la Malvarrosa, проходя все необходимые требования к качеству. Примечания Ссылки Официальный сайт L’Oceanogràfic Архивная копия от 26 января 2013 на Wayback Machine (исп.) (кат.) (англ.) Туристическая информация на сайте hispana.ru Архивная копия от 23 мая 2012 на Wayback Machine (рус.)
Океанографічний парк Валенсії

Океанографічний парк Валенсії (кат. L'Oceanogràfic) — океанаріум у Валенсії (Іспанія), найбільший в Європі. На території площею близько 110 000 м² утримуються представники різних морських видів (загальний обсяг води у всіх акваріумах становить 42 млн л). Належить до комплексу будівель, знаного як Місто мистецтв та наук. Загальна інформація L'Oceanográfico налічує 45 000 тварин 600 різних видів, включаючи риб, ссавців, птахів, рептилій, безхребетних, серед яких є акули, пінгвіни, дельфіни, морські котики, білухи тощо. Всі вони містяться в дев'яти водних акваріумах у формі веж . Кожна вежа складається із двох рівнів і представляє головні екосистеми планети. Парк поділено на десять зон. У морських зонах представлені жителі Середземномор'я, полярних океанів Арктики, островів, тропічних морів, морів помірного клімату та Червоного моря. Крім них у парку є один з найбільших дельфінаріїв у світі, з 26 000 кубічних метрів води та завглибшки 10,5 метрів, аудиторія з акваріумом Червоного моря, зона мангрових заростей та боліт, і сад з більш ніж 80 видами різних рослин. Великий купол, схожий на іглу, містить арктичну зону. Вражаюча сфера заввишки 26 метрів імітує два найбільш унікальних водно-болотних угіддя на планеті: американське мангрове болото та середземноморське болото. Підводний ресторан, розташований у центрі комплексу, є найбільш символічною будівлею Oceanogràfic через особливість свого даху. Розроблений Феліксом Канделою, як і дахи Access Building, нагадує параболоїдну фігуру, схожу на водяну лілію. Розташування великого акваріума на нижньому поверсі робить цю будівлю більш унікальною. Морська вода подається з Playa de la Malvarrosa, проходячи всі необхідні вимоги до якості. Світлини Примітки Посилання Офіційний сайт L'Oceanogràfic Архівна копія (ісп.)]
Iglesia de San Jerónimo de Alfarrasí

La Iglesia de San Jerónimo es un templo católico situado en la calle del Doctor Borrás, en el municipio de Alfarrasí. Es Bien de Relevancia Local con identificador número 46.24.027-003.​​ Historia El templo se comenzó a edificar en 1727. El altar mayor se construyó en 1819 y la torre campanario en 1909.​ Descripción Se trata de un edificio de una sola nave, con presbiterio, crucero, cúpula y ocho capillas laterales, situadas cuatro a cada lado.​ Los frescos del interior son obra de Joaquín Oliet Cruella, quien los realizó en 1823.​ Se encuentran representados, entre otros, San Gregorio Magno, San Agustín, San Jerónimo y San Ambrosio.​ Referencias
Torres de Serranos

Torres de Serranos nebo Puerta de Serranos (ve valencijské katalánštině Torres dels Serrans nebo Porta dels Serrans) je městská brána ve Valencii. Stojí samostatně na náměstí Plaza del Furs na severním okraji historického centra města a navazuje na ni most Puente de Serranos přes řeku Turia. Byla součástí městského opevnění Muralla Cristiana, z původních dvanácti valencijských bran se zachovala pouze ona a Torres de Quart. Vznikla na místě starší brány, nazývané arabsky Báb al-Kantára (Mostní brána). Bránu ve stylu valencijské gotiky projektoval Pedro Balaguer. Stavba byla zahájena 6. dubna 1392 a dokončena 7. března 1398. Brána je vysoká 33 metrů a skládá se ze dvou třípatrových polygonálních věží spojených dvoupatrovou střední částí, samotný průjezd tvoří polokruhový oblouk. Stěny jsou obloženy 2 750 kvádry vápence z Alginetu. Lomené oblouky na straně obrácené k městu byly ponechány otevřené, aby brána nemohla posloužit proti valencijským, kdyby padla do rukou nepřítele. Brána neplnila jen obrannou funkci, ale díky svému efektnímu vzhledu byla i vítězným obloukem, kterým do města roku 1402 vstoupil Martin I. Aragonský. Vybíralo se zde také mýtné. Stavba je pojmenována podle toho, že jí procházela cesta do oblasti Serrania. V letech 1586 až 1887 byla využívána jako věznice pro místní šlechtu. V letech 1893–1914 proběhla rekonstrukce, kterou řídil José Aixá. V roce 1931 byla stavba vyhlášena kulturní památkou. Za španělské občanské války zde republikánská vláda nechala uskladnit umělecká díla evakuovaná z madridského Prada. Budova je přístupná veřejnosti a z jejího ochozu se otvírá výhled na střed Valencie. Z brány se každoročně vyhlašuje zahájení městských slavností Las Fallas. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Torres de Serranos na Wikimedia Commons Cultural Valencia
Torres de Serranos

Die Torres de Serrano (valencianisch Porta dels Serrans, deutsch Serranos-Türme) bilden ein Stadttor in der spanischen Stadt Valencia. Das Bauwerk gilt heute als eine der wichtigsten Sehenswürdigkeiten Valencias. Lage Die Torres de Serrano liegen am nördlichen Rand der historischen Altstadt Valencias direkt am trockengelegten Flussbett der Turia. Die Brücke Pont dels Serrans führt über das Flussbett und endet auf dem Platz Puente De Serranos nördlich der Türme. Südlich werden die Türme durch die Plaça dels Furs begrenzt. Geschichte Die Torres de Serrano wurden zwischen 1392 und 1398 als eines der Haupttore der mittelalterlichen Stadtmauer von dem Baumeister Pere Balaguer errichtet. Der Name der Türme geht auf die Region Los Serranos zurück, aus der die meisten Menschen kamen, die Valencia über das Stadttor betraten. Die Königswege von Saragossa und Barcelona führten durch diese Region zu den Torres de Serrano. Zwischen dem 16. und dem 19. Jahrhundert diente das Bauwerk als eines der Gefängnisse der Stadt. Aufgrund von Protesten gegen die unmenschlichen Bedingungen in den Türmen wurde das Gefängnis 1888 geschlossen. Im Jahr 1865 wurde die Stadtmauer abgetragen. Dem dadurch freistehenden Bauwerk wurde dabei das hintere Mauerwerk, welches zur Stadt zeigt, entfernt. Während des spanischen Bürgerkriegs wurden Kunstwerke aus dem madrilenischen Museo del Prado in den Türmen zum Schutz aufbewahrt. Die Türme waren nie Teil militärischer Auseinandersetzungen und sind deshalb auch heute noch in einem sehr guten Zustand erhalten. 1931 wurden die Türme zum historischen und künstlerischen Denkmal erklärt. Neben den Torres de Serrano ist nur noch das Stadttor Torres de Quart von den ursprünglich zwölf Stadttoren erhalten. Heute sind die Türme eine wichtige Sehenswürdigkeit Valencias und dienen als Aussichtstürme. Der Auftakt der Fallas, auch als La Crida bezeichnet, wird traditionell vor den Türmen gefeiert. Architektur Die Torres de Serrano wurden im Stil der valencianischen Gotik errichtet. Das Bauwerk ist symmetrisch aufgebaut. Die zwei 33 Meter hohen fünfeckigen Türme sind durch ein zwei Stockwerke hohes Mittelstück verbunden. Der zentrale Bau enthält ein Rundbogentor. Die nördliche Fassade in Richtung des ehemaligen Flusses ist reich mit Ornamenten geschmückt. Dies deutet auch heute noch neben den Verteidigungsaufgaben den repräsentativen Zweck der Türme an. Aufgrund der abgerissenen Stadtmauer fehlt den Türmen noch heute die südliche Fassade. Die fünf Säle des Bauwerks mit Spitzbögen und Kreuzrippengewölbe sind daher zur Stadtseite hin offen. Galerie Einzelnachweise