NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Aqüeducte del Pont de Sant Josep de Montanejos

L'Aqüeducte del Pont de Sant Josep, a Montanejos, a la comarca de l'Alt Millars, és una infraestructura territorial, de caràcter hidraúlic, catalogada com Bé de Rellevància Local, amb la categoria d'espai etnològic d'interès local, amb codi 12.08.079-005, i data de publicació en el BOP 6 de març de 2012 Es localitza en el mateix nucli poblacional de Montanejos, a uns 300 metres de la plaça d'Espanya, al final del carrer Santa Bàrbara. Descripció Es tracta d'un pont que es va construir a principis del segle xix, en concret en 1803, per creuar el Riu de Montant. Està construït mitjançant tres grans arcs de mig punt, utilitzant-se com a material constructiu pedra. Se li coneix com a “aqüeducte” perquè per sota d'ell circula una séquia que porta aigua per al reg fins a l'Alquería. Aquest pont de Montanejos continuava l'antic camí de València. La seva longitud és de 48 metres i l'altura és aproximadament de dos metres. Més o menys a la meitat del pont existeixen dues fornícules, cadascuna a un costat d'aquest, en les quals existeixen unes plaques ceràmiques representant, respectivament a la Verge dels Desemparats i a Sant Josep, tots dos patrons de la ciutat de València. Va ser restaurat durant 2008 i gràcies a aquesta intervenció es va instal·lar un sistema especial d'il·luminació i es va recuperar l'estat original de les imatges ceràmiques, la qual cosa va permetre datar la de la Verge com a posterior a la construcció del pont, la qual cosa es confirma pel nom que sempre se li ha donat al pont, Pont de Sant Josep, sense fer cap referència a la Verge dels Desemparats. Referències
Acueducto del Puente de San José de Montanejos

El acueducto del Puente de San José, en Montanejos, en la comarca del Alto Mijares (España), es una infraestructura territorial, de carácter hidráulico. Está catalogada como Bien de Relevancia Local, con la categoría de espacio etnológico de interés local, con código 12.08.079-005, y fecha de publicación en el BOP 6 de marzo de 2012​ Se localiza en el propio núcleo poblacional de Montanejos, a unos 300 metros de la Plaza de España, al final de la calle Santa Bárbara.​ Descripción Se trata de un puente que se construyó a principios del siglo XIX, en concreto en 1803, para cruzar el río Montán. Está construido mediante tres grandes arcos de medio punto, utilizándose como material constructivo piedra. Se le conoce como “acueducto” porque por debajo de él circula una acequia que lleva agua para el riego hasta La Alquería.​​​​ Este puente de Montanejos continuaba el antiguo camino de Valencia. Su longitud es de 48 metros y la altura es aproximadamente de unos 10 metros.​ Más o menos a la mitad del puente existen dos hornacinas, una a cada lado del mismo, en las cuales existen unas placas cerámicas representando, respectivamente a la Virgen de los Desamparados y a San José, ambos patrones de la ciudad de Valencia.​​ Fue restaurado durante 2008 y gracias a esta intervención se instaló un sistema especial de iluminación y se recuperó el estado original de las imágenes cerámicas, lo que permitió datar la de la Virgen como posterior a la construcción del puente, lo que se confirma por el nombre que siempre se le ha dado al puente, Puente de San José, sin hacer referencia alguna a la Virgen de los Desamparados.​​ Referencias
Església parroquial de Sant Joaquim i Santa Bàrbara (Catellfabib)

L'església Parroquial de Sant Joaquim i Santa Bàrbara és una temple religiós sota l'advocació de Sant Joaquim i Santa Bàrbara en el llogaret d'Arroyo Cerezo, terme municipal de Castielfabib. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.09.092-003. Bibliografia Eslava Blasco, R.: Castielfabib y su patrimonio histórico-artístico. Edició de l'Ajuntament de Castellfabib. 286 Pp. ISBN 978-84-606-4689-1. Castellfabib, 2014. Referències
Museo de la Huerta

El Museo de la Huerta o Museo Etnográfico de la Huerta és un museu de temàtica d'habitatges i estils de vida quotidiana situat a un xalet de la postguerra anomenat la Hacienda de los Llanos o de Don Florencio. Està situat prop del Pont Reina Sofia, a quatre kilòmetres del nucli urbà. El museu primigeni va fundar-se el 1948. Fou creat el 1980 desdoblant-se del Museo Arqueológico de la Huerta. Està format per la casa principal i la casa secundària, la cavallerissa i l'alzamara. Té un campanar. L'entrada és gratuita. Fou reconegut el 17 de febrer de 2006 com a museu per la Conselleria de Cultura. Està inclosa a una ruta homologada per la Federación de Deportes de Montaña y Escalada de la Comunidad Valenciana (FEMECV). S'ha arribat a afirmar que s'han descuidat els accessos al museu i que açò ha suposat una pèrdua d'interés per visitar-lo. Conté l'última alzamara de sang que s'utilitzà al terme, immobles tradicionals, representacions dels traballs de la Huerta, les activitats artesanals, elements de dins les llars, vehícles de transport tradicional, i altres. Referències Bibliografia Guía de Museos de la Comunidad Valenciana. València: Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, 1991. ISBN 84-7890-433-6.
Església parroquial de Sant Jaume (Montanejos)

L'església de Sant Jaume Apòstol, situada a la plaça de l'Església 1, en el municipi de Montanejos, a la comarca de l'Alt Millars, és un lloc de culte catalogat com Bé de Rellevància Local, dins del Pla General d'Ordenació Urbana, amb codi 12.08.079-002, i data de publicació en el BOP 6 de març de 2012 L'església de Sant Jaume Apòstol de Montanejos està inclosa en l'arxiprestat 9, conegut com de La nostra Senyora Verge de l'Esperança, amb seu a Onda. Descripció Es tracta d'un edifici exempt, dedicat al patró del municipi, Sant Jaume Apòstol. Es considera que la seva construcció es va dur a terme entre 1782 i 1798, sobre la planta de l'anterior temple datat del segle xvi. La planta és de nau única amb capelles laterals dedicades a diferents advocaciones de sants. A la zona del creuer s'eleva una cúpula que se sosté sobre quatre petxines decorades amb pintures murals (realitzades al fresc per Luis Antonio Planes, d'estil academicista) dels quatre Evangelistes amb els seus símbols, datades del segle xviii. La façana es complementa amb un campanar amb tres campanes, dues d'elles datades en 1869, les conegudes com Maria del Rosarii Sant Jaume Apòstol, mentre que la tercera, anomenada Jesús, Maria, Josep, data de 1914. A l'interior destaca el retaule major, recentment restaurat com la resta de la decoració interior. Referències
Iglesia de Santiago Apóstol (Montanejos)

La iglesia de Santiago Apóstol, sita en la plaza de la Iglesia 1, en el municipio de Montanejos, en la comarca del Alto Mijares, es un lugar de culto catalogado como Bien de Relevancia Local, dentro del Plan General de Ordenación Urbana, con código 12.08.079-002, y fecha de publicación en el BOP 6 de marzo de 2012​ La iglesia de Santiago Apóstol de Montanejos está incluida en el arciprestazgo 9, conocido como de Nuestra Señora Virgen de la Esperanza, con sede en Onda.​ Descripción Se trata de un edificio exento, dedicado al patrón del municipio, Santiago Apóstol. Se considera que su construcción se llevó a cabo entre 1782 y 1798, sobre la planta del anterior templo datado del siglo XVI.​ La planta es de nave única con capillas laterales dedicadas a diferentes advocaciones de santos.​ En la zona del crucero se eleva una cúpula que se sostiene sobre cuatro pechinas decoradas con pinturas murales (realizadas al fresco por Luis Antonio Planes, de estilo academicista) de los cuatro Evangelistas con sus símbolos, datadas del siglo XVIII.​ La fachada se complementa con un campanario con tres campanas, dos de ellas datadas en 1869, las conocidas como María del Rosario y San Jaime Apóstol, mientras que la tercera, llamada Jesús, María, José, data de 1914.​ En el interior destaca el retablo mayor, recientemente restaurado como el resto de la decoración interior.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Iglesia de Santiago Apóstol.
Església parroquial de la Transfiguració (Torralba)

L'Església parroquial de la Transfiguració de Torralba, a la comarca de l'Alt Millars és un lloc de culte, catalogat com Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi autonòmic: 12.08.116-003; amb la categoria de Monument d'interès local, proposat als corresponents catàlegs municipals de béns i espais protegits, tramitat conforme al procediment ordinari establert en l'article 47 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, comptant amb l'informe favorable de la conselleria competent en matèria de cultura, mancant l'aprovació definitiva per l'organisme competent en matèria d'urbanisme, encara que es trobi inclòs en el PGOU de Torralba, per informe favorable de 22 de març de 2013. Història L'església parroquial s'ubica al centre de la població, dins del barri antic, i la seva construcció es va iniciar en ple segle xviii, no finalitzant-se l'obra fins a la segona meitat del segle xix. Pertany a la Diòcesi de Sogorb-Castelló, formant part de l'arxiprestat 9 conegut com de La nostra Senyora Verge de l'Esperança amb seu a Onda. Descripció Malgrat que el temple va quedar finalitzat en 1751, es duu a terme una renovació del mateix en 1858. L'edifici és de nau única amb capelles laterals. Presenta tres crugies sense creuer. La decoració és a força d'escaiola amb roleos vegetals i fullatge, típica del segle xviii. cal destacar la creu processional datada del segle xv amb punxó valencià. Externament destaca el seu campanar, amb tres campanes: Santa Bàrbara, Salvador i Sant Salvador. També pot observar-se en un lateral de la façana la presència unes creus gravades, que segons narra la tradició van ser fetes pels mossos del poble quan se n'anaren a la guerra, esperant amb aquest gest rebre protecció per poder tornar al poble sans i estalvis. També pot veure's un rellotge de sol. Referències
Iglesia de la Transfiguración (Torralba del Pinar)

La iglesia parroquial de la Transfiguración de Torralba del Pinar, en la comarca del Alto Mijares es un lugar de culto, catalogado como Bien de Relevancia Local según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalitat, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), con código autonómico: 12.08.116-003; con la categoría de Monumento de interés local, propuesto en los correspondiente catálogos municipales de bienes y espacios protegidos, tramitado conforme al procedimiento ordinario establecido en el artículo 47 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, contando con el informe favorable de la conselleria competente en materia de cultura, faltando la aprobación definitiva por el organismo competente en materia de urbanismo, aunque se halle incluido en el PGOU de Torralba del Pinar, por informe favorable de 22 de marzo de 2013.​ Historia La iglesia parroquial se ubica en el centro de la población, dentro del casco antiguo, y su construcción se inició en pleno siglo XVIII, no finalizándose la obra hasta la segunda mitad del siglo XIX.​​ Pertenece a la Diócesis de Segorbe-Castellón, formando parte del arciprestazgo 9, conocido como de Nuestra Señora Virgen de la Esperanza con sede en Onda.​ Descripción Pese a que el templo quedó finalizado en 1751, se lleva a cabo una renovación del mismo en 1858. El edificio es de nave única con capillas laterales. Presenta tres crujías sin crucero. La decoración es a base de escayola con roleos vegetales y follaje, típica del siglo XVIII. Cabe destacar la cruz procesional datada del siglo XV con punzón valenciano.​​​ Externamente destaca su campanario, con tres campanas: Santa Bárbara, Salvador y San Salvador. También puede observarse en un lateral de la fachada la presencia unas cruces grabadas, que según narra la tradición fueron hechas por los mozos del pueblo cuando se fueron a la guerra, esperando con ese gesto recibir protección para poder regresar al pueblo sanos y salvos. También puede verse un reloj de sol.​ Referencias
Palau de Justícia d'Alacant

El Palau de Justícia d'Alacant és un edifici singular a l'avinguda Aguilera, al barri de Benalua d'Alacant al País Valencià. Figura en el catàleg de béns i espais protegits del Pla General de l'Ajuntament d'Alacant, amb el grau de protecció parcial. Originàriament, l'edifici es va construir com a reformatori d'adults. Es va construir entre els anys 1897 i 1900. Fou obra dels arquitectes Enrique Sánchez Sedeño i Manuel Chápuli Guardiola, seguint el projecte de José González Altés (l'arquitecte que construí el parc de Canalejas de la mateixa ciutat i que dissenyà el nou Eixample). L'any 1985 va ser reformat com palau de justícia. Té una estructura que segueix la forma racionalista del panòptic de Bentham, amb braços que conflueixen cap a un cos central per a facilitar una vigilància més eficaç. L'aparença actual camufla l'arquitectura penitenciària amb formes trivials de postmodernisme provincià. Des de 2023 està en construcció una nova ciutat de la justícia en el solar de l'antiga caserna de Benalua, situat enfront del palau de justícia actual. En aquest recinte hi va ser empresonat per les autoritats franquistes el poeta oriolà Miguel Hernández (després d'un llarg periple per altres presons) i el 28 de març de 1942 morí a la infermeria del recinte, malalt de tuberculosi per causa, en part, a una deficient atenció mèdica. El poeta fou enterrat al cementiri d'Alacant. Referències Bibliografia Esteve Ramírez, Francisco. Huellas de Miguel Hernández. Madrid: Ediciones de la torre, 2012. ISBN 978-84-7960-483-7. Jaén i Urban, Gaspar. Guía de Arquitectura de la Provincia de Alicante. Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio de Arquitectos de Alicante, 1999. ISBN 84-7784-353-8. Pérez del Hoyo, Raquel (2012). Arquitectura y Urbanismo 33 (2). La Habana. ISSN 1815-5898. Sánchez Recio, Glicerio; i Moreno Sáez, Francisco (coordinadors). Historia de la ciudad de Alicante. Tomo IV: Edad contemporánea. 197 pàgines. Ajuntament d'Alacant, 1990.
Palacio de Justicia de Alicante

El Palacio de Justicia de Alicante es un palacio de justicia localizado en la avenida Aguilera de Alicante (España). Está incluido con grado de protección parcial en el catálogo de bienes y espacios protegidos del Plan General del Ayuntamiento de Alicante.​ Conocido como la Cárcel de Benalúa,​ debido a su uso y ubicación, fue construido originalmente para la función de Reformatorio de Adultos entre los años 1897 y 1900 por los arquitectos Enrique Sánchez Sedeño y Manuel Chápuli Guardiola siguiendo el proyecto de José González Altés.​ En el año 1985 fue reformado para su función actual.​ Su estructura sigue el tipo de panopticón de Bentham, con brazos que confluyen hacia un cuerpo central para facilitar así una vigilancia más eficaz.​ La apariencia actual camufla la arquitectura penitenciaria con formas triviales de posmodernismo provinciano.​ En este recinto falleció el 28 de marzo de 1942 el poeta alicantino Miguel Hernández, siendo enterrado en el cementerio de Nuestra Señora del Remedio.​ En el lugar en el que estuvo la enfermería en la que falleció, hoy jardín del juzgado, fue inaugurado en 1998 un monumento en homenaje al poeta, obra de Agar Blasco Perujo, con una placa de bronce con la inscripción siguiente:​ Referencias Bibliografía Esteve Ramírez, Francisco (2012). Huellas de Miguel Hernández. Ediciones de la Torre. ISBN 978-84-7960-483-7. Jaén i Urban, Gaspar (1999). Guía de Arquitectura de la Provincia de Alicante. Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio de Arquitectos de Alicante. ISBN 84-7784-353-8. Pérez del Hoyo, Raquel (2012). Arquitectura y Urbanismo 33 (2). La Habana. ISSN 1815-5898. Varela Botella, Santiago (2011). «A Miguel Hernández». Las esculturas urbanas en los paseos por Alicante. Alicante: Urbana de Exteriores. pp. 202-203.
Convento de Santa Bárbara (La Alcudia)

El Convento de Santa Bárbara es un edificio de uso inicialmente religioso situado en la calle del Calvario, en el municipio de La Alcudia. Es Bien de Relevancia Local con identificador número 46.20.019-016.​​ Historia Ha habido en La Alcudia dos conventos, ambos de la orden de los franciscanos alcantarinos. La señora de La Alcudia, Ángela de Montagud, fundó el primero de estos conventos en 1600. Ese edificio es el que se llamó convento de Santa Bárbara y posteriormente fue conocido como l’Hort de Manus. Con el tiempo los frailes decidieron cambiar de emplazamiento a causa de lo insalubre de la zona por su naturaleza marjalosa. En 1743 pasaron a un edificio en la plaza de Tirant lo Blanch, convento que esta vez quedó bajo la advocación de San Pedro de Alcántara y que ocuparon hasta la desamortización de Mendizábal, en 1835.​ Sobre la advocación del convento, su emplazamiento lo ocupó anteriormente una ermita dedicada a Santa Bárbara.​ Referencias
Ermita de Sant Roc de Burjassot

L'ermita de Sant Roc és una ermita situada a la plaça de Sant Roc, en el municipi de Burjassot. És un Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.13.078-002. Les festes patronals se celebren el mes d'agost. Història Té el seu origen en la donació per part del patriarca Joan de Ribera d'una imatge de la Verge de la Cabeza, patrona de Burjassot que es conserva en el temple, còpia del Santuari de la Mare de Déu de la Cabeza en Andújar. Per això el temple es troba sota la doble advocació de Sant Roc i de l'esmentada denominació mariana. L'edifici es va construir al segle xvii, sobre un petit santuari del segle xvi. Al segle xviii va ser ampliada. Durant l'ocupació francesa va sofrir danys i va ser saquejada. Descripció L'ermita es troba en el conjunt del Pati de les Sitges. Enfront d'ella es creua una creu de pedra. La creu va ser llaurada per Jerónimo Muñoz en 1580; destruïda durant la Guerra Civil, va ser substituïda posteriorment per una còpia fidedigna. Al costat del temple hi ha un pou amb la data 1793. Es tracta d'una petita construcció exempta. La seva façana és neoclàssica amb una rematada barroca formada per una espadanya adornada amb boles de pedra i creu de ferro. La nau és allargada i està coberta per una teulada a dues aigües. Presenta contraforts en les parets laterals i finestres entre aquests. En l'exterior s'observa una cúpula aplatada coberta amb teules blaves sobre el presbiteri, mentre que una altra cúpula menor amb llanterna i cupulí cobreix una capella lateral. La porta és amb llindar i està emmarcada en pedra. Sobre ella hi ha un retaule ceràmic amb la imatge del titular i una finestra amb arc de descàrrega. L'interior és de planta rectangular, coberta per volta de canó de tres trams. Té cor als peus i altars laterals, dels quals destaca un de barroc a la dreta on es troba la talla de Sant Roc. Aquesta talla és còpia de l'original, que es conserva a l'església de Sant Miquel. L'ornamentació pintada és del segle xviii. L'altar major posseeix columnes estriades que sostenen un relleu representant l'aparició de la Verge de la Cabeza a un pastoret. La imatge de la mare de Déu es venera en una fornícula. Referències
Ermita de San Roque (Burjasot)

La ermita de San Roque y la Virgen de la Cabeza es una ermita situada en la plaza de San Roque, en el municipio de Burjasot. Es Bien de Relevancia Local con identificador número 46.13.078-002.​​ Las fiestas patronales se celebran el 16 de agosto de cada año.​ Historia Tiene su origen en la donación por parte del patriarca Juan de Ribera de una imagen de la Virgen de la Cabeza, patrona de Burjasot que se conserva en el templo, copia de la de la Basílica de Nuestra Señora de la Cabeza en Andújar. Por ello el templo se encuentra bajo la doble advocación de San Roque y de la mencionada denominación mariana.​ El edificio se construyó en el siglo XVII, sobre un pequeño santuario del siglo XVI. En el siglo XVIII fue ampliada. Durante la ocupación francesa sufrió daños y fue saqueada.​ Descripción La ermita se encuentra en el conjunto del Patio de los Silos. Frente a ella se cruz una cruz de piedra. La cruz fue labrada por Jerónimo Muñoz en 1580; destruida durante la Guerra Civil, fue sustituida posteriormente por una copia fidedigna. Junto al templo hay un pozo con la fecha 1793.​ Se trata de una pequeña construcción exenta. Su fachada es neoclásica con un remate barroco formado por una espadaña adornada con bolas de piedra y cruz de hierro. La nave es alargada y está cubierta por un tejado a dos aguas. Presenta contrafuertes en las paredes laterales y ventanas entre estos. En el exterior se observa una cúpula achatada cubierta con tejas azules sobre el presbiterio, mientras que otra cúpula menor con linterna y cupulín cubre una capilla lateral. La puerta es adintelada y está enmarcada en piedra. Sobre ella hay un retablo cerámico con la imagen del titular y una ventana con arco de descarga.​ El interior es de planta rectangular, cubierta por bóveda de cañón de tres tramos. Tiene coro a los pies y altares laterales, de los que destaca uno barroco a la derecha donde se encuentra la talla de San Roque. Esta talla es copia de la original, que se conserva en la iglesia de San Miguel. La ornamentación pintada es del siglo XVIII. El altar mayor posee columnas estriadas que sostienen un relieve representando la aparición de la Virgen de la Cabeza a un pastorcillo. La imagen de la Virgen se venera en una hornacina.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ermita de San Roque.
Cambridge House Community College

Cambridge House British International School is a British international school in Valencia, Spain. In September 2021 Cambridge House British International School joined Globeducate, one of the world's groups of international schools. In the year 2023, the school's name was changed. From CHCC (Cambridge House Community College), to Cambridge House British International School. History Tracy Ibberson established the school in 1986. The school initially had 10 students. The school has been sold to the community of Globeducate, a group of schools that unite many schools from different countries. Student body As of 2010 the school had 1,200 students, most of whom came from Spanish families. 150 students came from British families. Cambridge House mainly caters to Spanish families. See also Instituto Español Vicente Cañada Blanch - Spanish international school in London British immigration in Spain References External links Official website
Teatro Antiguo (Alfara del Patriarca)

El Teatro Antiguo o el teatret​ está situado en el cruce de las calles Doctor Navarro y Sant Bartomeu de Alfara del Patriarca en la comarca de la Huerta Norte perteneciente a la Comunidad Valenciana.​ Se trata del antiguo casino y fue declarado Bien de Relevancia Local el 26 de septiembre de 2002.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Teatro Antiguo.