NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pont de la Mer (Valence)

Le Pont de la Mer (ou Puente del Mar en espagnol) est un pont pour piétons qui traverse en diagonale le lit de la rivière Turia, reliant la Plaza de América et le Paseo de la Alameda, dans la ville espagnole de Valence. Histoire C'est le plus oriental des cinq ponts historiques de la ville. Le premier pont connu doit avoir été construit au XIVe siècle, puis construit en bois. Les dommages causés à cette structure par les différentes crues de la rivière Turia ont obligé à commencer en 1425 la construction d'une structure plus robuste, qui avait déjà des fondations et des piliers en pierre. Malgré ce renforcement, la crue de 1589 le dévasta complètement. En 1591, la municipalité décida d'en construire une entièrement en pierre, dont la conception fut confiée à Francesc Figuerola. Les travaux furent achevés en 1596. Il possédait déjà dix arcs voûtés en ogive et un manoir qui protégeait la croix du pont maritime. En 1677, il fut décidé de construire une autre maison pour la sculpture de San Pascual Bailón, et en 1720, il fut décidé de remplacer la croix, endommagée par la foudre, par l'image de la Virgen de los Desamparados sculptée par Francisco Vergara l'aîné. Cependant, une nouvelle crue fit tomber les arcs centraux et la maison de la Vierge. Elle a été reconstruite par l'architecte Ignacio Miner. En outre, l'image de San Pascual a été restaurée, pour laquelle une nouvelle maison a été construite à l'image de celle construite pour la Vierge, dont la nouvelle sculpture a été l'œuvre de Francisco Sanchis. En 1876, la ligne de tramway vers Grao commença à traverser le pont et fut électrifiée en 1900. Compte tenu du fort trafic, son extension fut proposée. Cependant, finalement, en 1926, la construction du nouveau pont d'Aragon fut décidée, grâce à laquelle le pont maritime fut libéré de la circulation. L'architecte Javier Goerlich était chargé de concevoir la piétonisation du pont. Pour surmonter la pente, Goerlich a aménagé deux escaliers ondulants, complétés par quatre bancs chanfreinés et les penacles qui composent l'image actuelle du pont. Les images ont été détruites en 1936. Elles ont été remplacées dans les années 1940, José Ortells López étant chargé de sculpter la nouvelle image de San Pascual Bailón, et Vicente Navarro Romero de la Virgen de los Desamparados, et elle a été pavée de tuiles rodeno. Galerie d'images Notes et références Portail des ponts Portail de Valence (Espagne)
Pont de Montolivet

El pont de Montolivet és un pont de la ciutat de València que creua el Jardí de Túria i connecta el barri de la Penya-roja amb els de Montolivet i de la Ciutat de les Arts i les Ciències. Relaciona, doncs, l'avinguda de l'Institut Obrer de València i l'avinguda del Saler (l'inici de l'autopista del Saler) amb l'avinguda de França i l'avinguda de Tomás Montanyana. Al nord, el pont desemboca en la plaça giratòria d'Europa, una de les més grans de la ciutat, mentre al sud ho fa en la plaça de la Marató, situada dins de l'avinguda del Saler. És un pont únic a la ciutat per constar de dues parts clarament diferents: l'antic pont, que creua només la meitat nord del jardí, i el nou, que el continua fins a la riba meridional. En realitat, ni l'un ni l'altre són massa antics, si bé era amb la construcció de la Ciutat de les Arts i les Ciències que esdevingué necessari un eixample en el pont existent. Aquest doble pont és, per tant, de destacable llargària. Ambdós ponts consten de dues calçades separades per un buit de mitjana, amb quatre carrils a cada costat, a més d'una vorera ampla que hi permet el pas de bicicletes. Al punt d'unió entre els dos ponts, hi ha unes escales a cada banda, permetent baixar fins al riu. També hi ha una columna clàssica que recorda la creu que s'hi erigí durant la visita del papa Benet XVI a la ciutat, quan aquest va utilitzar el pont d'escenari per al seu parlament. Cal ara destacar les moltes diferències entre els dos ponts. L'antic pont, al nord, és purament recte i pla, sense gaires decoracions i, per tant, molt funcional. Destaca una línia de fanalets a cada banda del pont, mentre cada calçada se sosté gràcies a dos pilars. La part inferior del pont fa una sèrie d'arcs suaus i allargassats. Tot el conjunt és de formigó gris, amb alguns detalls pintats en roig granat. Pel que fa a l'altre pont, al sud, és en pur estil calatravià, lleugerament arcat i recolzat sobre quatre pilars esvelts que s'uneixen a la base, dins d'un llac artificial. Deixa a l'est el Museu de Ciències Príncep Felip i l'Hemisfèric i a l'oest el palau de les Arts Reina Sofia i fita amb l'Umbracle. És, doncs, un element important del conjunt de la Ciutat de les Arts i les Ciències, i s'adscriu als seus patrons estilístics: fet de formigó blanc i lluent, no conté cap línia recta sinó que es compon d'una sèrie de corbes que li donen un aspecte orgànic o animal. Fins a la construcció del pont de l'Assut de l'Or, immediatament a l'est, el pont de Montolivet era el principal connector entre els barris situats entre l'avinguda de Vicent Blasco Ibáñez i el Jardí de Túria, i l'eixida en direcció a l'Albufera anomenada l'autopista del Saler.
Montolivet Bridge

The Montolivet Bridge (Valencian: Pont de Montolivet, Spanish: Puente de Monteolivete) is a road bridge in the southeast part of the city of Valencia that crosses the dry Túria riverbed and the western half of the City of Arts and Sciences. To the north, the bridge ends at the Roundabout of Europe, one of the largest in the city, while to the south it intersects the Saler motorway. It is a unique bridge in the city because it consists of two clearly different bridge segments: the older straight bridge, which crosses only the northern half of the dry riverbed, and the newer curved bridge, which continues the bridge across an artificial reflecting pond to the southern shore. It was upon the construction of the City of Arts and Sciences in the riverbed that the south bridge segment was built. The two-segment bridge was inaugurated in 2007. Design features Both bridge segments consist of two separate roadways, each with four lanes for vehicular traffic as well as a wide sidewalk for bicycles and pedestrians. The total width of the dual roadways including the median gap is about 41 m (135 ft) for both bridge segments. The older north bridge segment, built in the 1980s, was designed by Fernández Ordóñez (1933–2000) with straight dual roadways and was also called the Maristas Brothers bridge. Each roadway is supported by a series of dual vertical rectangular columns, in between which are smooth haunches in gray concrete with the corners and other trim details painted distinctively in brown. In 2014, the railings of this older north segment was replaced. In contrast, the newer south bridge segment, designed by Santiago Calatrava, has two curved roadways each supported on four slender curved legs that converge at a point base midway across an artificial reflecting pond. Made of white shiny concrete, it contains hardly any straight line, mainly swooping curves, which give it an organic leaping quality when view on the riverbed level. It ties L'Hemisfèric to its east with Palua de les Arts Reina Sofía to its west. It plays a significant role in the whole scheme of the City of Arts and Sciences. The two bridge segments are joined at the staircase abutment, which has stairs on each side leading down to the riverbed. On the median of the abutment, there is a round Roman limestone column 5.1 m (17 ft) high. It was a gift from the architect Calatrava to the city of Valencia, to mark the spot where Pope Benedict XVI conducted Mass on 9 July 2006. Gallery Notes References External links Pont de Montolivet, City of Arts and Sciences Montolivet Bridge, City of Arts and Sciences, Valencia, Spain. Picture by Michael Cohen.
Embassament del Regajo

L'embassament del Regajo, situat al municipi valencià de Xèrica (Alt Palància), és un embassament del riu Palància construït entre 1951 i 1959 amb una capacitat de 6,60 Hm³. La presa de gravetat amb planta recta i sobreeixidor superior, té una longitud de coronació de 383 metres i la superfície de la làmina d'aigua és d'unes 82 Ha. El pantà rep les aigües d'una superfície de conca d'aproximadament 450 km², amb una aportació mitjana anual d'uns 82 Hm³. El sobreeixidor és de comportes amb una capacitat de 638 m³/seg, i l'ús principal de les aigües de l'embassament és l'agrícola. Va ser construït el 1959 per la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, amb un import de 32.228.256,42 ptes (finançat per Sogorb (25%) i la Séquia Major de Sagunt (75%)), per resoldre el problema plantejat per la manca d'aigües per a regs a les hortes de Sagunt. Es tracta de l'única gran obra hidràulica del Palància, almenys fins que s'acabe de construir la presa d'Algar, pocs quilòmetres aigües avall. Les dues pertanyen a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer. Referències Enllaços externs Informació a l'Ajuntament de Xèrica Arxivat 2013-01-20 a Wayback Machine.
Trinquet de Manises

El Trinquet de Manises és el trinquet de capçalera del poble del mateix nom situat a la comarca valenciana de l'Horta Oest. Història La història del Trinquet de Manises es remunta al 29 d'abril de 1925, data de la inauguració del recinte amb una partida que enfrontà les figures d'aquella època: Faixeret de Gandia, Messeguer de Sueca i Xiquet de Simat, davant Fusteret (fill), Aranda de Vallada i Fusteret de la Llosa. Al Trinquet es jugaven partides, sobretot d'aficionats, fins a l'any 1964. Per allí passaren els millors pilotaris, que convertiren este Trinquet en un dels més animats de l'època. A este Trinquet es va formar el mític Xiquet de Quart, figura estel·lar del món de la Pilota. El día 16 de juny de 1998, el Trinquet de Manises va reobrir les seues portes després d'una profunda rehabilitació. La fita se celebrà amb una partida jugada per Àlvaro, Voro, Genovés II, Sarasol II i Pascual. Des del 19 d´abril de l'any 2015 el recinte té el nom oficial de Trinquet Municipal Juan Blasco Navarro, en homenatge a qui va fer una tasca fonamental per a la conservació i impuls de la pilota valenciana i la reobertura del recinte del vell Trinquet de Manises. El 21 de gener de 2024 es va fer la reobertura del trinquet després de una rehabilitació completa de la canxa de joc amb una partida de lliga profesional on s´enfrontaren Salva Palau, Salva de Massamagrell i Héctor en representació del ajuntament de Dénia contra Pere Roc II, Pere i Santi de Finestrat en representació del ajuntament de Benidorm. Característiques El Trinquet és de propietat municipal i està regentat pel Club Pilotari de Manises. Amb unes dimensions de 58,1 metres de llarg i 10,05 d'ample, suma una superfície de 1.802 m² i està dotat de cafeteria, il·luminació artificial i una coberta que permet el joc de pilota en dies plujosos. Té capacitat per a uns 600 espectadors i es practica l'Escala i corda i la Galotxa. Referències
Ermita del Crist del Calvari (l'Alcúdia de Crespins)

L'Ermita del Crist del Calvari és un temple situat al carrer de l'Ermita, en el municipi de L'Alcúdia de Crespins. És un Bé de Rellevància Local amb identificador número 46.23.020-001. Història En 1774 va ser construït un temple dedicat al titular, el Santíssim Crist del Munt Calvari, a instàncies de Cristóbal Crespí de Valldaura, comte d'Orgaz. Durant la Guerra de la Independència va ser utilitzat com a caserna per les tropes franceses i va ser espoliat, per la qual cosa va haver de reconstruir-se. Així l'ermita data d'inicis del segle XIX. Va ser ampliada en 1967 i posteriorment ha estat objecte d'altres intervencions que han contribuït al bon estat de conservació del conjunt d'ermita i calvari. Descripció L'ermita es troba sobre una petita elevació que domina el poble i s'arriba a ella pel Viacrucis. Els casalicios d'aquest són de maó cara vista i compten amb una coberta piramidal de teules blaves i blanques. El temple ocupa una petita placeta amb graderies. És d'estil dòric, amb planta de creu llatina. La porta està amb llindar és de fusta amb finestrons. Sobre ella hi ha un retaule ceràmic modern de forma ogival. A banda i banda hi ha fanals de ferro i, sobre l'obertura, una finestra enreixada. El frontó triangular està rematat per una espadanya quadrada amb campana. El conjunt està rematat per una escultura de Jesucrist. L'interior està cobert amb volta de mig canó de dos trams amb llunetes. Té creuer amb cúpula cega sobre petxines, nervis i floró central. L'altar, modern, està exempt. El retaule d'escaiola alberga en una fornícula del titular, en fusta policromada, i és còpia d'una altra imatge del segle xvii que va ser portada de Sardenya pel comte d'Orgaz. Sota el Crist hi ha una imatge de la Verge Dolorosa. Referències
Ermita del Cristo del Calvario (Alcudia de Crespins)

La Ermita del Cristo del Calvario es un templo situado en el municipio valenciano de Alcudia de Crespins (España) Es Bien de Relevancia Local con identificador número 46.23.020-001.​​ Historia En 1774 fue construido un templo dedicado al titular, el Santísimo Cristo del Monte Calvario, a instancias de Cristóbal Crespí de Valldaura, conde de Orgaz, conde de Orgaz. Durante la Guerra de la Independencia fue utilizado como cuartel por las tropas francesas y fue expoliado, por lo que hubo de reconstruirse. Así la ermita data de inicios del siglo XIX. Fue ampliada en 1967 y posteriormente ha sido objeto de otras intervenciones que han contribuido al buen estado de conservación del conjunto de ermita y calvario.​ Descripción La ermita se encuentra en la calle de la Ermita, sobre una pequeña elevación que domina el pueblo y se llega a ella por el Vía Crucis. Los casalicios de este son de ladrillo cara vista y cuentan con una cubierta piramidal de tejas azules y blancas.​ El templo ocupa una pequeña plazoleta con gradas. Es de estilo dórico, con planta de cruz latina.​ La puerta está adintelada y es de madera con postigos. Sobre ella hay un retablo cerámico moderno de forma ojival. A ambos lados hay faroles de hierro y, sobre el vano, una ventana enrejada. El frontón triangular está rematado por una espadaña cuadrada con campana. El conjunto está rematado por una escultura de Jesucristo.​ El interior está cubierto con bóveda de medio cañón de dos tramos con lunetos. Tiene crucero con cúpula ciega sobre pechinas, nervios y florón central. El altar, moderno, está exento. El retablo de escayola alberga en una hornacina del titular, en madera policromada, y es copia de otra imagen del siglo XVII que fue traída de Cerdeña por el conde de Orgaz. Debajo del Cristo hay una imagen de la Virgen Dolorosa.​ Referencias
BP Oil España Heliport

Der BP Oil España Heliport ist ein Hubschrauberlandeplatz im Gemeindegebiet der Stadt Castellón de la Plana in der Autonomen Region Valencia. Der Flugplatz liegt etwa 6 Kilometer südöstlich von Castellón de la Plana an der Hauptstraße zum Gelände der BP Ölraffinerie Castellón S.A. Der Heliport entspricht der ICAO-Brandschutzkategorie H 2 für Hubschrauber mit einem Rotorkreisdurchmesser von max. 24 Meter. Der Heliport wurde in der AIP AD 1.3-8 veröffentlicht und ist seit 2008 zur Durchführung von gewerbsmäßigen Flügen zugelassen. Betreiber ist die BP Oil España (Castellón). Weblinks BP Oil España Heliport auf charterjets.de Einzelnachweise
Ermita de la Santa Creu (Alacant)

L'ermita de la Santa Creu és un temple de la ciutat d'Alacant. S'ubica al barri de la Santa Creu, a les faldes del Benacantil i pròxim al castell de Santa Bàrbara. Dona nom al barri. Es va construir al segle xviii sobre la torre de l'Ampolla, una de les escasses restes de l'antiga murada medieval de la ciutat. Possiblement en aquest mateix indret es va alçar una mesquita durant la segona meitat del segle xiii. L'any 1830 es va reconstruir. L'ermitori és un edifici d'una sola nau, de dimensions reduïdes, amb l'accés a un lateral. La coberta compta amb una volta de generatriu carpanell. La decoració exterior és d'estil popular, amb una façana emblanquinada rematada per la balustrada, l'espadanya i els arquets que formen una xicoteta galeria. Des d'aquest ermitori parteix la processó de la Santa Creu de Dimecres Sant, un dels actes més emblemàtics de la Setmana Santa d'Alacant. Referències Enllaços externs Fitxa de BIC de la Generalitat valenciana
Ermita de Santa Cruz (Alicante)

La ermita de Santa Cruz está situada en la ladera del monte Benacantil, en el barrio de Casco Antiguo-Santa Cruz de Alicante (España). Historia La ermita fue inicialmente construida sobre los restos de una mezquita, como parte de la transición religiosa tras la conquista de Alicante por los castellanos en 1248. En 1271, tras varias reformas, la ermita fue inaugurada como un templo cristiano con la presencia de figuras de gran relevancia, como el rey Alfonso X de Castilla, su esposa la reina Violante de Aragón, y su suegro el rey Jaime I de Aragón. La conversión de la antigua mezquita en ermita fue un acto simbólico, representando la consolidación del poder cristiano en la región. A lo largo de los siglos, el templo experimentó diversas transformaciones. En el siglo XVI, el militar Diego Valverde financió una reforma significativa. Posteriormente, en el siglo XVIII, la estructura original se encontraba en mal estado, lo que llevó a la construcción de una nueva ermita en el mismo lugar. Esta nueva edificación, de diseño sencillo y popular, incluyó elementos característicos como una bóveda de generatriz carpanel y una decoración exterior modesta con una balaustrada y una espadaña que remata la fachada. Durante el siglo XIX, la ermita sufrió dos importantes reconstrucciones, la primera en 1830 y la segunda en 1945, esta última tras los daños sufridos durante la Guerra Civil. Durante la contienda, la ermita fue gravemente dañada y se perdió gran parte de su patrimonio religioso, incluyendo el Cristo crucificado esculpido por Antonio Riudavets en 1853. La reconstrucción posterior fue apoyada por el gobernador civil de la época y culminó en 1946, con la reanudación de las procesiones de Semana Santa, tras un paréntesis de más de una década.​​​​​ Arquitectura La ermita de Santa Cruz es un edificio de planta rectangular, con una sola nave dividida en tres crujías, cubierta por una bóveda de cañón de directriz carpanel. A lo largo de la nave se encuentran pequeñas capillas laterales que albergan algunas de las imágenes más veneradas de la Hermandad de Santa Cruz, entre ellas el Cristo de Medinaceli, la Virgen de los Dolores y el Descendimiento. Estas imágenes son protagonistas durante la procesión de Santa Cruz, que se celebra cada Miércoles Santo. La fachada exterior de la ermita es sobria, destacando su puerta adintelada flanqueada por pilastras de orden dórico. En la parte superior, una galería con arcos de medio punto y una balaustrada decoran la estructura, rematada por una espadaña con una pequeña campana.​​​​​ Tradiciones La ermita de Santa Cruz es conocida especialmente por su vinculación con las celebraciones de Semana Santa en Alicante. Cada año, desde este lugar parte la procesión de Santa Cruz, una de las más icónicas de la ciudad, en la que los cofrades descienden por las estrechas y empinadas calles del barrio de Santa Cruz portando los pasos religiosos.​​​ Referencias
Ermita de Sanç

L'ermita de Sanç o ermita de Sant Antoni Abat és una ermita que es troba al terme municipal de Benidorm (la Marina Baixa). Va ser fundada el 1780 per Tomàs Sanç, procurador general dels senyorius de Polop i Benidorm, de qui prové el seu nom. En l'actualitat està en funcionament i se celebren diverses festes durant l'any. Història Segons els documents conservats, l'ermita degué haver-se fundat al voltant del 1740. Tomàs Sanç, de qui no es té gaire més informació que el càrrec de procurador general dels senyorius, fou qui la va manar fer. En 1901 es va construir el primer campanar, sufragat amb donatius públics. Després de la Guerra Civil, cap a 1955, l'edifici es va considerar ruïnós i es va derruir per a construir l'ermita que es conserva actualment. Entre els anys 80 i 90 es van construir el porxo, la nova teulada a dos aigües i es va afegir més altura al campanar. Des del 1985 és propietat de l'Ajuntament de Benidorm i de la diòcesi d'Oriola-Alacant, amb la col·laboració econòmica dels veïns. L'ermita és un punt de congregació i d'actes socials per a la gent de Benidorm. Festes En l'actualitat, en l'ermita de Sanç se celebren les següents festivitats durant l'any: Cavalcada dels Reis Mags: la vespra del dia de reis, el 5 de gener. Festes de Sant Antoni del Porquet: el cap de setmana del 17 de gener. És una de les festes més antigues de la localitat. Festes de Sant Isidre Llaurador: el 15 de maig. Festes de la Mare de Déu del Roser: el segon cap de setmana d'octubre. És la festa dels fadrins. Referències Enllaços externs Localització Festa de Sant Antoni
Ermita de Sant Joaquim i Santa Anna (l'Alcora)

L'ermita de Sant Joaquim i Santa Anna és un temple al poble d'Araia, al terme municipal de l'Alcora (l'Alcalatén, País Valencià). Està catalogada com a Bé Immoble de rellevància local, identificada amb el còdig 12.04.005-002, segons la disposició addicional cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007). Descripció històric-artística La construcció d'aquest ermitori, el més modern del terme de l'Alcora, data de l'any 1873. Va coincidir en un moment de pujança de les masies de la zona, que en el cas d'Araia van formar un important nucli urbà en el tombants del segle xix i xx, gràcies al cultiu del garrofer. Des de l'any 1959 és l'església de la pedania i d'algunes masies de la contornada. Ubicat en una plaça al centre de l'aldea, consta d'un edifici exempt, alçat amb maçoneria. Compta amb un absis semicircular, una coberta a dues aigües i contraforts laterals. Destaca la seua façana emblanquinada, tret d'una franja fosca als peus i l'escala de la porta. S'aprecien també dos fanals i un retaule de ceràmics dins d'una fornícula. El conjunt es remata amb l'espadanya i la campana. L'interior és senzill i amb una modesta ornamentació, així com pilastres amb capitells compostos. Referències Enllaços externs Ajuntament de l'Alcora Arxivat 2014-09-15 a Wayback Machine. Fitxa a Ermitas de la Comunitat Valenciana Arxivat 2014-01-17 a Wayback Machine.
Ermita de San Joaquín y Santa Ana (Alcora)

La Ermita de San Joaquín y Santa Ana, denominada también Ermita de San Joaquín, Santa Ana y Virgen se encuentra ubicada en la aldea de Araia, alrededor de la cual se diseminan una serie de masías como Mas del Rogle, Mas de Bachero o Mas de Marco, entre otros; dentro del municipio de Alcora, en la comarca del Alcalatén, en la provincia de Castellón.​ Está catalogada como Bien de Relevancia Local, y se la identifica por el código 12.04.005-002, según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalidad, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007).​ Historia La ermita se construyó en 1873, coincidiendo con una etapa de expansión demográfica unida al cultivo del algarrobo que en esos momentos tuvo una gran demanda.​​ Más tarde la ermita pasa a ser iglesia parroquial de la aldea de Araia en el año 1959, perteneciendo al arciprestazgo 14, San Vicente Ferrer (Lucena del Cid), de la Diócesis de Segorbe Castellón.​​ Descripción La ermita/parroquia se encuentra en el centro de la población de Araia, en la plaza de la ermita 1.​ Se trata de un sencillo edificio que cuenta con un escaso valor artístico. El material empleado para su construcción es la mampostería, presentando en su planta un ábside circular. Presenta contrafuertes laterales con tejadillo y la cubierta es a dos aguas. Externamente presenta una fachada blanqueada, salvo el zócalo a ambos lados de las gradas de la puerta de acceso, la cual es rectangular y se encuentra emplanchada, que está pintado en color oscuro. Arriba de la puerta se observa una hornacina con faroles de forja a sus lados, conteniendo un retablo de cerámica. La fachada termina en hastial sobre el que se eleva una espadaña con una sola campana.​​ Respecto a su interior, pese a estar bien ornamentado no deja de ser sencillo. Referencias