NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Alicante Museum of Contemporary Art

Alicante Museum of Contemporary Art (Spanish: Museo de Arte Contemporáneo de Alicante, MACA) is a municipal museum in Alicante, Spain. It exhibits 20th-century and contemporary art. Created in 1976 thanks to Eusebio Sempere, and reopened in 2011 after a major renovation, the museum now consists of three permanent collections of about 800 art pieces. The museum is located in Asegurada building, the oldest civil building remaining in the city. There are three permanent collections at the museum on display: Collection of 20th-century art includes works by Joan Miró, Pablo Picasso, Salvador Dalí, Juan Gris, Julio González and others. It was collected by Eusebio Sempere through arduous purchases and work exchange and was generously donated to the city on 1976. Juana Francés Collection is composed of paintings, sketches, and other graphic works by Alicante-born Juana Francés. The collection was bequeathed to the city of Alicante by the artist, and was acquired upon her death in 1990. Eusebio Sempere Collection consists of various works by Eusebio Sempere from gouaches on paper to sculptures. The collection has been acquired by the city since 1997. Not all works from the collections are on display. Only one third of the Eusebio Sempere Collection is shown at a time with rotation every three to four months. The museum building, in turn, is another example of modern art by Spanish architects Sol Madridejos and Juan Carlos Sancho. The modern building incorporates the original Casa de la Asegurada, which is the oldest civil building in Alicante that was built in 1685. Constructed originally as a granary it has also served throughout the history as jail, powder storage, school of commerce, and once as a temporary seat of City Hall. The original building is a notable example of Alicante's baroque architecture. References External links Museo de Arte Contemporáneo de Alicante, official website Museo de Arte Contemporáneo de Alicante, webpage by Ayuntamiento de Alicante
Музей современного искусства Аликанте

Музей современного искусства Аликанте (исп. Museo de Arte Contemporáneo de Alicante, сокр. MACA) ― муниципальный музей в городе Аликанте, Испания. Музей был основан в 1976 году по инициативе испанского скульптора Эусебио Семпере. В 2011 году, после капитального ремонта, галерея была открыта вновь и в настоящее время она насчитывает три постоянных выставки и около 800 произведений искусства. Здесь представлены как образцы современного искусства, так и экспонаты XX века. Музей расположен в здании Асегурада ― старейшей гражданской постройки, сохранившейся в городе. Три постоянные выставки: Собрание произведений искусства XX века включает в себя творческие работы Хуана Миро, Пабло Пикассо, Сальвадора Дали, Хуана Гриса, Хулио Гонсалеса и других крупных испанских художников минувшего века. Все эти картины были с большим трудом собраны Эусебио Семпере, который затем пожертвовал их городу в 1976 году. Собрание Хуаны Франсес состоит из картин, эскизов и других графических работ уроженки Аликанте Хуаны Франс. Коллекция работу была завещана художницей городу Аликанте и была представлена в музе в 1990 году после её смерти. Собрание Эусебио Семпере состоит из различных работ Семпере, начиная с рисунков гуашью на бумаге и заканчивая целыми скульптурами. Коллекция была приобретена городом в 1997 году. Не все работы из коллекций представлены на выставке. Так, только одна треть коллекции Эусебио Семпере показывается публике за один раз, а остальные две трети идут с чередованием каждые три или четыре месяца. Здание музея, в свою очередь, также является ещё одним примером современного искусства. Оно было построено по проекту испанских архитекторов Сола Мадридехоса и Хуана Карлоса Санчо. Современное строение включает в себя оригинальный Casa de la Asegurada, который является самым старым гражданским зданием в Аликанте, которое было построено в 1685 году. Возведённый первоначально как зернохранилище, оно на протяжении всей истории также служило в качестве тюрьмы, хранилище для пороха, школы коммерции; когда-то здесь располагалось также и городская мэрия. Оригинальное здание является одним из наиболее ярких примеров архитектуры барокко Аликанте. Примечания Ссылки Музей современного искусства Аликанте, официальный сайт Музей современного искусства Аликанте, веб-страница Аюнтамьенто де Аликанте
Castell de Cabas

El Castell de Cabas, també anomenat Castell de Coves, de les Coves o de Cobos, era una antiga fortalesa situada al municipi de Millars (Canal de Navarrés) (València). Les seves restes estan classificades com a bé d'interès cultural amb número ministerial RI-51-0010789 de data 3 de juny de 2002. El castell es troba, sobre un promontori que domina la llera del riu Xúquer, a la part nord del terme municipal. És de planta rectangular i fàbrica de maçoneria i carreu. Es conserva la torre major al costat de la qual es troben llenços de muralla emmerletats. De la resta del recinte emmurallat es distingeixen restes d'escassa envergadura. El recinte va ser danyat per la carretera que el travessa. Referències
Castillo de Cabas

El castillo de Cabas -también llamado castillo de Coves, de Coves o de Cobos- era una antigua fortaleza situada en el municipio de Millares (Valencia). Sus restos están clasificados como bien de interés cultural con número ministerial RI-51-0010789 de fecha 3 de junio de 2002.​ El castillo se encuentra en las proximidades de la población, sobre un promontorio que domina el cauce del río Júcar, en la parte norte del término municipal. Es de planta rectangular y fábrica de mampostería y sillarejo. Se conserva la torre mayor junto a la cual se encuentran lienzos de muralla almenados. Del resto del recinto amurallado se distinguen restos de escasa envergadura. El recinto fue dañado por la carretera que lo atraviesa.​ Referencias
Església parroquial de l'Assumpció (Castellfort)

L'Església Parroquial de l'Assumpció de Maria és una església catòlica situada a la plaça Major de Castellfort, a la comarca valenciana dels Ports. La parròquia pertany a l'arxiprestat dels Ports-Maestrat, del Bisbat de Tortosa i està declarada Bé de Rellevància Local, en la categoria de Monument d'interès local. Descripció El temple es va construir en el solar d'un altre temple anterior, del que encara es veuen restes esculpides del seu retaule en un lateral exterior; sota la direcció de Jaime Asensio. L'edifici presenta tres naus amb creuer en forma de creu llatina. Les tres primeres crugies queden separades amb arcs de maó recolzats en pilastres, sobre les que descansa la coberta d'estructura de fusta que externament acaba a dues aigües. Sobre la porta d'entrada (que és d'estil barroc i en part porticada) se situa el cor alt, al que s'accedeix per una escala lateral. El creuer està situat en la quarta crugia i està cobert per una cúpula rebaixada de volta paredada, com en la resta de les crugies. La zona del presbiteri acaba en un absis que es cobreix en la nau central amb una semicúpula de volta paredada. Les naus laterals s'usen una com a sagristia i una altra, més petita, com a capella. Externament la façana principal presenta tres cossos. El central, de fàbrica de carreus, forma una portada barroca amb escultures, rematada amb una cornisa mixtilínea, que acaba en uns pinacles. Quant als cossos laterals, de fàbrica de maçoneria reforçada en les cantonades amb carreus, presenten tres cossos a manera de torres campanars, una d'elles manca finalitzar. Pel que fa al seu interior, no queda res del retaule major i han desaparegut algunes peces d'orfebreria, com un calze del segle xv amb punxó de Morella i una creu processional major. Dels seus tresors només queda una capa pluvial amb un brodat que representa el Sopar del Senyor, datada del segle xv. Referències
Iglesia de la Asunción de María (Castellfort)

La iglesia parroquial de la Asunción de María, sita en la plaza Mayor de Castellfort, en la comarca dels Ports en la provincia de Castellón, es un lugar de culto declarado de modo genérico Bien de Relevancia Local, en la categoría de Monumento de interés local, según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalitat, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), con código autonómico 12.01.038-001.​ La parroquia pertenece al arciprestazgo dels Ports-Maestrat, del Obispado de Tortosa.​ Descripción El templo se construyó en el solar de otro templo anterior, del que todavía se ven restos esculpidos de su retablo en un lateral exterior; bajo la dirección de Jaime Asensio.​ El edificio presenta de tres naves, con crucero en forma de cruz latina. Las tres primeras crujías quedan separadas con arcos de ladrillo apoyados en pilastras, sobre las que descansa la cubierta de estructura de madera que externamente termina a dos aguas.​ Sobre la puerta de entrada (que es de estilo barroco y en parte porticada)​ se sitúa el coro alto, al que se accede por una escalera lateral.​ El crucero está situado en la cuarta crujía y está cubierto por una cúpula rebajada de bóveda tabicada, como en el resto de las crujías.​ La zona del presbiterio termina en un ábside que se cubre en la nave central con una semicúpula de bóveda tabicada.​ Las naves laterales se usan una como sacristía y otra, más pequeña, como capilla.​ Externamente la fachada principal presenta tres cuerpos. El central, de fábrica de sillería, forma una portada barroca con esculturas, rematada con una cornisa mixtilínea, que termina en unos pináculos.​ En cuanto a los cuerpos laterales, de fábrica de mampostería reforzada en las esquinas con sillería, presentan tres cuerpos a modo de torres campanarios, uno de ellos a falta de finalizar.​ Respecto a su interior, no queda nada del retablo mayor, y algunas piezas de orfebrería: como un cáliz del siglo XV con punzón de Morella; una cruz procesional mayor; también han desaparecido. De sus tesoros sólo queda una capa pluvial con capillo bordado que representa la Cena del Señor, datada del siglo XV.​​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de la Asunción de María.
Torre de la Casa Palau dels Boïl

La Torre de la Casa Palau dels Boïl, també anomenada Casa Palau de Serdanyola, es troba al centre del municipi de Godella, al costat de l'Església Parroquial de Sant Bartomeu apòstol, a la comarca de l'Horta Nord de la província de València, i està catalogada com Bé d'interès cultural segons consta a la Direcció General de Patrimoni cultural de la Conselleria de Turisme, Cultura i Esport de la Generalitat Valenciana, amb número d'anotació ministerial RI-51-0004368. Descripció La casa original, un palau medieval, datada al segle xv va ser destruïda en la Guerra Civil espanyola. El pavelló de la torre, construït al costat sud-oriental de l'hort de la Casa Palau, és més tardà, datant del segle xviii. Té planta rectangular, de 12,13 x 5,20 metres, i inclou la torre en una de les cantonades. La planta baixa, que conserva el paviment original, té dues estances, una d'elles de menor grandària i amb volta de mocador, i l'altra, en la qual es troba l'escala d'accés a les plantes superiors (amb barana de ferro), amb bigues de fusta. La primera planta, que conserva com a paviment rajoles de tipus "mocadoret" verd i blanc, amb tres sanefes de motius florals que els envolten, repetint-se el motiu a la sala de menor grandària annexa, té coberta llisa i presenta quatre balcons, un a cada façana, i una finestra. La segona planta és de petita alçada, i presenta uns òculs i una petita finestra que dona a l'escala. Al llarg de la torre es distribueixen petites finestres. Al segon pis el paviment alterna rajoles de major grandària que els del pis inferior, blancs amb altres amb decoració floral, amb una sanefa amb motius fruiters, ia les cantonades es representa el sol. La torre està coberta a quatre aigües truncada per un tambor octogonal sobre el qual es disposa una volta semiesfèrica. El tambor té quatre finestres en quatre costats, mentre que en els altres quatre nínxols es representen estàtues que simbolitzen les quatre estacions. A l'exterior la volta està coberta amb teulada blava i blanca vidriada combinada. El material emprat en l'edifici és de maó amb carreus en els emmarcats de les finestres, balcons, porta i a les cantonades de l'edifici. Actualment pertany a l'Ajuntament des de 1969 i està declarat Monument Històric Artístic Nacional des 1979. Va ser restaurat en 1942. Referències
Torre de la Casa Palacio de los Boíl

La torre de la Casa Palacio de los Boil, también llamada Casa Palacio de Serdanyola, se encuentra en el centro del municipio de Godella, junto a la Iglesia Parroquial de San Bartolomé Apóstol, en la comarca de la Huerta Norte de la provincia de Valencia, y está catalogada como Bien de interés cultural según consta en la Dirección General de Patrimonio Cultural de la Consejería de Turismo, Cultura y Deporte de la Generalidad Valenciana, con número de anotación ministerial R-I-51-0004368. Descripción La casa original, un palacio medieval, datada en el siglo XV fue destruida en la Guerra Civil. El pabellón de la torre, construido en el lado suroriental del huerto de la Casa Palacio, es más tardío, datando del siglo XVIII. Tiene planta rectangular, de 12,13 x 5,20 metros, e incluye la torre en una de sus esquinas. La planta baja, que conserva el pavimento original, tiene dos estancias, una de ellas de menor tamaño y con bóveda de pañuelo, y la otra, en la que se encuentra la escalera de acceso a las plantas superiores (con barandilla de hierro), con vigas de madera. La primera planta, que conserva como pavimento azulejos de tipo “mocadoret” verde y blanco, con tres cenefas de motivos florales que los rodean, repitiéndose el motivo en la sala de menor tamaño anexa, tiene cubierta lisa y presenta cuatro balcones, uno en cada fachada, y una ventana. La segunda planta es de pequeña altura, y presenta unos óculos y una pequeña ventana que da a la escalera. A lo largo de la torre se distribuyen pequeñas ventanas. En el segundo piso el pavimento alterna azulejos de mayor tamaño que los del piso inferior, blancos con otros con decoración floral, con una cenefa con motivos frutales, y en las esquinas se representa el sol.​​ La torre está cubierta a cuatro aguas truncada por un tambor octogonal sobre el que se dispone una bóveda semiesférica. El tambor tiene cuatro ventanas en cuatro lados, mientras que en los otros cuatro nichos se representan estatuas que simbolizan las cuatro estaciones. Al exterior la bóveda esta cubierta con teja azul y blanca vidriada combinada.​ El material empleado en el edificio es de ladrillo con sillares en los enmarcados de las ventanas, balcones, puerta y en las esquinas del edificio.​ Actualmente pertenece al ayuntamiento desde 1969 y está declarado Monumento Histórico Artístico Nacional desde 1979.​ Fue restaurado en 1942.​ Referencias
Estadi Enrique Saura

L'Estadi Enrique Saura, que va ser conegut fins a l'any 2022 amb el nom de la Serratella, és un camp de futbol al nord del municipi d'Onda a la comala Plana Baixa, País Valencià), al carrer Torrechiva. És l'estadi oficial del CE Onda. Inaugurat l'any 2000, té una capacitat per a 5.000 persones. És un terreny de joc és de gespa natural que mesura 105 × 69 metres. El 2022 el consistori d'Onda va decidir de rebatejar l'estadi, que tenia el nom de la partida del terme on va ser construït, a l'ocasió del centenari del club. D'ençà endavant és dedicat a Enrique Saura Gil, exjugador del CE Castelló i del València CF, així com de la selecció espanyola de futbol, de les dècades de 1970 i 1980. Referències Enllaços externs «Vista de l'estadi». Google Maps.
Orihuela

Orihuela (ve valencijštině Oriola) je město nacházející se v jihovýchodním Španělsku. Orihuela, přináležící do Valencijského společenství a provincie Alicante, se nachází na úbočí pohoří Sierra de Orihuela mezi městy Murcia a Alicante. Ve městě, kterým protéká řeka Segura žije přibližně 91 000 obyvatel. Památky katedrála (Catedral de Orihuela) hrad (Castillo de Orihuela) kostel svatého Justa a Rufina (Iglesia de las Santas Justa y Rufina) kostel svatého Jakuba apoštola (Iglesia de Santiago Apóstol) univerzita (Universidad de Orihuela) biskupský palác (Palacio Episcopal de Orihuela) Partnerská města El Quisco, Chile Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Orihuela na Wikimedia Commons Související články Valencijské společenství
Orihuela

Orihuela ([o.ɾi.ˈwe.la], nom castillan et officiel ; Oriola [o.ɾi.ˈɔ.ɫa] en valencien), est une commune d'Espagne de la province d'Alicante dans la Communauté valencienne. Elle est située dans la comarque de la Vega Baja del Segura et dans la zone à prédominance linguistique castillane. C'est une ville historique avec de nombreux monuments, en particulier des églises. Par sa population, il s'agit de la 4e ville de la province. Géographie Au centre de la ville habitent 31 750 habitants, alors qu'on en dénombre 20 006 sur la côte méditerranéenne et 23 253 dans les nombreux petits villages de la Huerta d'Orihuela. La ville est traversée par le fleuve Segura, le plus important cours d'eau de la province. Patrimoine Sport La ville dispose de son propre stade, le Stade municipal de Los Arcos, qui accueille la principale équipe de football de la ville, le Orihuela CF. Personnalités Francisco Desprats (1454-1504), cardinal né à Orihuela. Ginés Pérez de la Parra (es) (1548-1600) compositeur né et mort à Orihuela. Guillem de Rocafull, Vice-Roi de Majorque; gouverneur général de l'Orihuela entre 1548 et 1553 María Juana Guillén Ramírez (1575-1607) vénérable augustine, née et morte à Orihuela. Mariano Roca de Togores (1812-1889) réside dans le palais des ducs de Pinohermoso à Orihuela. Joaquín Agrasot (1836-1919), peintre né à Orihuela. Francisco Ballesteros Villanueva (es) (1852-1923) homme politique né à Orihuela. José Escudero Bernícola, homme politique né à Orihuela. Miguel Hernández (1910-1942) poète né à Orihuela. Bernardo Ruiz (1925-2025) coureur cycliste, vainqueur du tour d'Espagne en 1948, né à Orihuela. Vicente Escudero Esquer (1920-2006), médecin espagnol, membre du Comité Fédéral du Parti Socialiste Ouvrier Espagnol (PSOE) et maire d'Orihuela entre 1983 et 1986. Carolina Pascual (1976- ) gymnaste née à Orihuela. Elena López Riera (1982-), cinéaste née à Orihuela; Germán Sánchez (1989- ) pilote automobile, entraîné sur la piste de karting d'Orihuela. Amado Granell (1898-1972)- Officier de la France Libre, Héros de la Libération de Paris. A été conseillé municipal de la ville dans les années 30. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des communes de la province d'Alicante Liens externes Site de la mairie d'Orihuela Portail du Pays valencien Portail de la mer Méditerranée
Orihuela

Orihuela is een gemeente aan de Costa Blanca in de Spaanse provincie Alicante in de regio Valencia met een oppervlakte van 365 km². Orihuela telt 84.560 inwoners (2025). Orihuela is de hoofdstad van de comarca Vega Baja del Segura. De gemeente Orihuela valt verder onder te verdelen in de stad Orihuela (Ciudad), de geïrrigeerde tuinbouwstreek met zijn deelgemeentes (Huerta), en de kuststreek (Orihuela-Costa). De stad Orihuela (Ciudad) De stad Orihuela ligt aan de oevers van de rivier de Segura en bevindt zich 23 meter boven zeeniveau, tegenaan de Sierra Orihuela. De stad ligt 20 km uit de kust van de Middellandse Zee. In Romeins Spanje was de naam Orcellis en later Auraiola. Onder Visigotisch bestuur werd deze laatste naam verbasterd tot Oriola. In het Visigotisch tijdperk werd de stad uitgebreid en militair versterkt en won ze in regionaal belang. De stad lag eeuwenlang in de grensstreek van de koninkrijken Murcia, Valencia en Aragon, wat conflicten gaf. In 1564 werd het bisdom Orihuela opgericht door afscheuring van het bisdom Cartagena; het was een eindpunt in een langdurig conflict tussen Aragon en Murcia. In 1959 werd het bisdom hernoemd Orihuela-Alicante. De tuinbouwstreek (Huerta) Het geïrrigeerde tuinbouwgebied van de gemeente Orihuela strekt zich uit ten zuiden van Elche tot aan de grens met de provincie Murcia. In dit tuinbouwgebied bevinden zich vele buurtschappen of deelgemeentes (pedanías). Het kustgebied (Orihuela-Costa) Aan de kust ter hoogte van de stad Orihuela bevindt zich het kustgebied van de gemeente Orihuela. Dit kustgebied heet Orihuela-Costa en is een deelgemeente van de gemeente Orihuela. In Orihuela-Costa bevinden zich 57 urbanisaties, 4 golfbanen en 2 sporthavens. Orihuela-Costa staat internationaal bekend om zijn playas met mooie witte zandstranden en helder water, kreken (calas), die worden afgewisseld door hoge steile kliffen (acantilados). Diverse stranden in Orihuela-Costa zijn onderscheiden met de Blauwe Vlag. Demografische ontwikkeling Bron: INE; 1857-2011: volkstellingen Opm: Aanhechting van Molins (1887); afstand van Pilar de la Horadada (1986) Impressie Geboren in Orihuela Bernardo Ruiz (1925–2025), wielrenner Paula Soria (1993), beachvolleyballer Zie ook Taifa Orihuela
Orihuela

Orihuela (em castelhano e oficialmente) ou Oriola (em valenciano) é um município da Espanha na província de Alicante, Comunidade Valenciana. Tem 365,44 km² de área e em 2021 tinha 78 940 habitantes (densidade: 216 hab./km²). O seu nome deriva do árabe Uryūlâ (أريولة) ou Ūryūlâ (أوريولة), palavra que está também na origem do nome da freguesia portuguesa de Oriola, no concelho de Portel. Demografia Equipamentos Universidade Miguel Hernández (campus de Orihuela) Ver também Castelo de Orihuela Referências
Orihuela

Orihuela este un oraș în provincia Alicante, Comunitatea Valenciană, Spania. Așezare Municipiul Orihuela se găsește în extremul sud al prinvinciei Alicante și este străbătută de râul Segura. Personalități născute aici Joaquín Agrasot (1836 - 1919), pictor; Miguel Hernández (1910 - 1942), scriitor. Vezi și Listă de orașe din Spania
Ориуэла

Ориуэла (исп. Orihuela, кат. Oriola) — город и муниципалитет в Испании, входит в провинцию Аликанте в составе автономного сообщества Валенсия. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Вега-Баха-дель-Сегура. Занимает площадь 365,44 км². Население — 87113 человек (на 2010 год). Расстояние до административного центра провинции — 56 км. Покровителем города считается Спаситель Иисус из Назарета и Пресвятая Дева Мария Монсерратская. 21 августа 2011 года финишировал 2-й этап многодневной велогонки Вуэльта. Фотографии Население Города-побратимы Сакатекас, Мексика Примечания Ссылки Официальная страница Ayuntamiento de Orihuela Índice estadístico municipal de Orihuela . Архивировано из оригинала 5 февраля 2008 года. Datos y cifras de la provincia de Alicante Historia de Orihuela (недоступная ссылка — история). Mapa de Orihuela . Архивировано из оригинала 20 февраля 2008 года. Orihuela en la Diputación de Alicante . Архивировано из оригинала 1 апреля 2008 года. Pacto de Teodomiro . Архивировано из [www.terra.es/personal4/jomena/tudemir.htm оригинала] 29 июня 2012 года. Federación Valenciana de Municipios y Provincias — Guía Turística . Архивировано из оригинала 27 августа 2006 года. Orihuela, historia del Mediterráneo
Оривела

Оривела (шп. Orihuela) град је у Шпанији у аутономној заједници Валенсија у покрајини Аликанте. Према процени из 2008. у граду је живело 84.626 становника. Становништво Према процени, у граду је 2008. живело 84.626 становника. Партнерски градови El Quisco Референце Спољашње везе Медији везани за Оривела на Викимедијиној остави
Orihuela

Orihuela (spanska: [oɾiˈwela], valencianska: Oriola) är en stad och kommun i provinsen Alicante i den autonoma regionen Valencia i östra Spanien. Staden ligger vid floden Segura, cirka 49 kilometer sydväst om Alicante och cirka 19 kilometer nordost om Murcia. Kommunen har 84 560 invånare (2025), på en yta av 365,54 km². Historia År 858 attackerades staden av Björn Järnsida och Håstein på deras vikingatåg i medelhavet. I staden finns en katedral från 1400-talet, i jesuitkollegiet från 1500- och 1600-talen finns ett arkeologiskt museum. Från år 1568 till 1835 fanns ett universitet i Orihuela. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Orihuela. Officiell webbplats