NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ermita del Calvari (Alcalà de Xivert)

L'Ermita del Calvari d'Alcalà de Xivert està situada a la part meridional del pla de la Foia, a uns 400 m d'Alcalà, al mig del camí del seu nom que s'inicia al poble d'Alcalà i arriba a la vall d'Estopet. Davant de l'ermita i delimitant el camí d'accés es plantaren xiprers i, fins a la guerra civil, existien les capelletes del calvari. Ha estat qualificada com a Bé de Rellevància Local amb la categoria de Monument d'Interès Local. Història El 3 de maig de 1727 comencen les obres i es va construint fins al 1731 —com apareix damunt la finestra de la façana principal— i al cap de poc es paralitzen les obres per començar la construcció de la nova església parroquial. Acabada aquesta se segueix la construcció de l'ermita fins a acabar l'any 1779, on el 31 d'agost, en plenes festes patronals, és consagrada. Arquitectura L'ermita té planta rectangular, quasi grega, centrada en la cúpula, amb dues petites sales adossades al presbiteri: la sagristia i la casa de l'ermità. Al peus desenvolupa dues capelles laterals menudes. La volta és de canó. La cúpula descansa sobre un tambor octogonal amb finestres cegades i està coberta de teules envernissades blaves i blanques als angles. La llum penetra per la finestra del peu i les dues del creuer. Els angles de la façana principal, la cornisa i la portada són de carreus, la resta de maçoneria. La portada és d'ordre dòric-toscà amb un ondulant frontó. Per sobre una finestra amb llinda gravada la data d'inici de la construcció. I remata el frontis una cornisa mixtilínia i al damunt, un campanar de paret, avui desaparegut. L'espai interior es troba decorat amb pintures i estucs, amb característiques del rococó. Les petxines estan pintades amb motius de la Passió, algunes molt deteriorades: l'Oració a l'Hort de Getsemaní, la Flagel·lació, el Descendiment i l'Enterrament. La cúpula està decorada amb grisalles i trompe-l'oeil (il·lusió pictòrica). Es pinta una llanterna i uns ulls de bou il·lusoris, i entre un ull i l'altre les grisalles decorades amb temes de l'Antic Testament: Caín assassina Abel, el sacrifici d'Isaac, la serp de bronze i Moisès demanat ajuda a Déu en la batalla contra els amalequites; que formen un conjunt al·legòric de la passió i mort de Crist. Referències Bibliografia Arnau i Vallina, Joaquim; Sanz i Sancho, Joan Vicent; Iturat, Joaquim. El patrimoni arquitectònic gaspatxer. Alcalà de Xivert: Associació d'Amics de Mainhardt, 2001. ISBN 84-923793-3-2. Iturat, Joaquim. Las ermitas de Alcalà (I) (en castellà). Alcalà de Xivert: Associació d'Amics de Mainhardt, 1998. ISBN 84-923793-1-6. Rodríguez Culebras, Ramón «Calvarios castellonenses. Alcalá de Chivert» (en castellà). Hoja Parroquial. Diócesis Segorbe-Castellón, Núm. 1236, 1986. Sanz Sancho, Joan Vicent. Alcalà de Xivert-Alcossebre: Territori i patrimoni. Benicarló: Onada, 2009. ISBN 978-84-96623-41-5.
Ermita del Calvario (Alcalá de Chivert)

La ermita del Calvario de Alcalá de Chivert (Provincia de Castellón, España) es una construcción de estilo barroco valenciano, cuya construcción comenzó pocos años antes que la Iglesia Parroquial, en fecha 3 de mayo de 1727, si bien sufrió un impasse en su desarrollo para ser definitivamente terminada y bendecida el 31 de agosto de 1779. Asentada en planta rectangular, muestra dos salientes en su cabecera que responden a la vivienda del ermitaño y a la sacristía. La bóveda es de cañón y su cúpula octogonal exterior es apuntada. La fachada data de 1751, con puerta adintelada, muestra una sencilla sobriedad rota por un ondulante frontón y una mixtilinea cornisa coronada por una pequeña campana. Temas del Antiguo Testamento y de la Pasión de Jesús componen sus pinturas interiores. Flanqueada por cipreses centenarios, de uno de ellos se hizo la actual imagen de San Juan Bautista que culmina la torre campanario de Alcalá. Referencias Este artículo incorpora material procedente de la página web de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, que mediante una autorización permitió agregar contenido e imágenes y publicarlos bajo licencia GFDL. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ermita del Calvario.
Platja de Llevant (Benidorm)

La platja de Llevant, antigament anomenada platja de la Xanca, és una platja situada a Benidorm. Té 2 quilòmetres de llargada i 75 metres d'amplada en la zona més ampla. Aquesta platja gaudeix de la bandera blava. Entre els serveis que ofereix, podem destacar les àrees de joc per a infants, els serveis de socorrisme, el lloguer d'hamaques i para-sols, l'existència de papereres i servei de neteja nocturn, l'esquí aquàtic amb cable i les plataformes flotants. Fins i tot compta amb una biblioteca, la "Biblioplaya". Quant a les activitats nocturnes, el passeig de Llevant (Avinguda d'Alcoi) alberga una gran quantitat de discoteques, terrasses i pubs que conformen una de les zones d'oci més freqüentades de la localitat. Història En la primera dècada del segle xx, en aquesta platja van començar a construir-se els primers establiments hotelers i pensions. Diverses famílies burgeses d'Alcoi van construir els primers xalets a prop de la platja. A partir del primer pla general d'ordenació urbana de Pedro Zaragoza (1956), aquests edificis de baixa altura es començaren a convertir en gratacels. La platja de Llevant va ser la primera de les zones que es va urbanitzar. Anteriorment, la platja de Llevant es coneixia com a platja de la Xanca, perquè s'hi trobava el magatzem de l'almadrava (anomenat xanca). Referències
Playa de Levante (Benidorm)

La playa de Levante es una playa de arena del municipio de Benidorm en la provincia de Alicante (España). Limita al norte con la Sierra Helada y al sur con la Punta Canfali. Tiene una longitud de 2084 m, con una altitud media de 110 m. Se sitúa en un entorno urbano, disponiendo de acceso por calle. Cuenta con paseo marítimo y estacionamiento delimitado. Dispone de acceso para discapacitados. Es una playa balizada. Cuenta con el distintivo de Bandera Azul. Siendo una playa muy bien dotada, presenta un inconveniente muy molesto para los bañistas: Cuando tratan de avanzar andando mar adentro desde la playa, han de atravesar contra las olas una amplia franja pedregosa poco practicable, con la que es fácil tropezar y resbalarse llegando a caerse y golpeándose contra las rocas del fondo. Véase también Playa de Poniente (Benidorm) Playa de Mal Pas
Estadi Guillermo Amor

L'Estadi Municipal Guillermo Amor és un estadi de la ciutat valenciana de Benidorm (Marina Baixa), construït el 1968. El seu antic nom era Estadi Municipal de Foietes o simplement Foietes, però el seu nom va ser canviat el 2010 per Guillermo Amor, un dels esportistes més famosos que ha nascut en la ciutat. La instal·lació esportiva té una capacitat de 9.000 persones. L'ús principal de l'estadi és per a donar recer a partits com a local de l'equip de futbol de la ciutat, el Club de Futbol Benidorm, i anteriorment el Benidorm CF. També ha acollit concerts musicals de diversos artistes, entre ells Bruce Springsteen, The Rolling Stones, Elton John, Fito & Fitipaldis o Los Mojinos Escozios. Referències
Estadio Municipal Guillermo Amor

Estadio Municipal de Guillermo Amor is a stadium in Benidorm, Alicante, Valencian Community, Spain. Its former name was Estadio Municipal de Foietes or simply Foietes, but its name was changed in 2010 because of Guillermo Amor, one of the most famous sportsman who had born in the town. The sports venue has a capacity of 5,383, the majority of which is on one very large bank of terracing on one side of the field. The more commonly used main stand runs down the opposite side of the pitch and hosts the club facilities. The seating area is found here, concentrated at the half-way line of the field. The main use is as the home ground for the local football teams Benidorm CF and CF Benidorm. It has been known to host large concerts. External links Estadios de España (in English) References
Estadio Municipal Guillermo Amor

El estadio municipal Guillermo Amor es un estadio deportivo de la ciudad de Benidorm (Alicante), en España, construido en 1968. Su antiguo nombre era Estadio Municipal de Foietes o simplemente Foietes, pero su nombre fue cambiado en 2010 en honor a Guillermo Amor, uno de los deportistas más famosos que ha nacido en la ciudad. La instalación deportiva tiene una capacidad de 9000 personas.​ Era el estadio del Benidorm Club de Fútbol, desaparecido en 2011, y actualmente el del Racing Club de Fútbol Benidorm. También ha acogido grandes conciertos como: Bruce Springsteen, The Rolling Stones, Elton John, Andrés Calamaro, Fito & Fitipaldis o Los Mojinos Escozios. Referencias
Stade municipal Guillermo-Amor

Le stade municipal Guillermo-Amor (en espagnol : Estadio Municipal Guillermo Amor), auparavant connu sous le nom de stade municipal de Foietes (en espagnol : Estadio Municipal de Foietes, est un stade de football espagnol situé dans la ville de Benidorm, dans la communauté valencienne. Le stade, doté de 9 000 places et inauguré en 1964, sert d'enceinte à domicile à l'équipe de football du Benidorm Club de Fútbol. Il porte le nom de Guillermo Amor, ancien footballeur originaire de la ville. Histoire Le stade ouvre ses portes en 1964 sous le nom de Estadio Municipal de Foietes. Événements Concerts Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail des arts du spectacle Portail du Pays valencien
Platja del Pebret

La Platja del Pebret és una platja d'arena situada en la Serra d'Irta, al terme municipal de Peníscola. Es troba a continuació de la platja del Russo. Ofereix els serveis de papereres, senyalització, servei de policia i neteja. En temporada alta el nivell d'ocupació de la platja és mig, malgrat la manca de molts serveis. Té una longitud de 280 m i una superfície de 5.600 m2 d'arena fina. Els accessos són precaris, ja que per anar-hi cal anar per la carretera vella de Peníscola-Alcossebre pel litoral de la serra. Les seues dunes són espai natural protegit i van ser declarades Microrreserva. Referències Enllaços externs Imatge aèria Arxivat 2012-02-21 a Wayback Machine.
Plage de Pebret

La plage de Pebret (en valencien : Platja del Pebret) est une plage de sable située en bordure de la Sierra d'Irta, sur le territoire de la commune de Peñíscola. Description En temps normal, le niveau d'occupation de la plage est à moitié, malgré l'absence totale de services. Les accès sont précaires, car pour y aller, il faut emprunter l'ancienne route Peníscola-Alcossebre par le bord de la montagne. Actuellement, c'est une des rares plages nudistes du Pays Valencien. Voir aussi Articles connexes Plage Nord Plage Sud Plage du Russe. Portail du Pays valencien
Plaça de l'Almoina

La Plaça de l'Almoina és una plaça situada al barri de la Seu a la ciutat de València. Es troba al cor de la ciutat vella, i és considerada la més antiga de la capital. Rep el nom d'Almoina per l'edifici homònim avui en dia desaparegut i convertit en el Centre Arqueològic de l'Almoina. La plaça ostenta el Palau arquebisbal, la basílica i la catedral. Fou plaça major de la ciutat romana, on se situava el fòrum. Allí es construí la primera basílica visigòtica, convertida després en mesquita i posteriorment renovat com a temple cristià. Després de la Reconquesta rebé el nom de plaça de la Fruita i plaça de la Llenya, pels mercats que s'hi celebraven. Vegeu també Plaça de la Mare de Déu Centre Arqueològic de l'Almoina Enllaços externs Recorregut per la plaça Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
Plaza de la Almoina

La plaza de la Limosna (en valenciano plaça de l'Almoina), en la ciudad de Valencia (España), se sitúa en su centro histórico y está considerada la más antigua de la población. Recibe su nombre por el edificio ya desaparecido de la Almoina y en ella se encuentran el palacio arzobispal, la catedral, la fachada trasera de la basílica de la Virgen de los Desamparados y otros edificios de gran valor arquitectónico. Historia Fue plaza mayor de la ciudad romana desde el 138 a. C., donde se situaba el foro. Allí estuvo la primera basílica visigótica, convertida después en mezquita y posteriormente en templo cristiano. Tras la reconquista recibió el nombre de Plaza de la Fruita (de la fruta) y Plaza de la Llenya (de la leña), por los mercados que se instalaban en ella. Actualmente es una plaza recién restaurada y bajo ella se encuentra un importante yacimiento arqueológico que puede visitarse en el denominado museo de la Almoina. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Plaza de la Almoina. Recorrido por la plaza
Los Juanes del Mercado (Valencia)

Die Kirche Los Juanes del Mercado, kurz Los Santos Juanes („Die Heiligen Johannes“ [der Täufer und der Evangelist]), valencianisch Sant Joan del Mercat oder Església dels Sants Joans, ist eine römisch-katholische Kirche im Stadtzentrum von Valencia beim Marktviertel und gegenüber der Llotja de la Seda. Sie wird auch Real Parroquia de los Santos Juanes (Königliche Pfarrei der heiligen Johannes’) genannt und ist als Baudenkmal von nationaler Bedeutung (Monumento Histórico Artístico Nacional) anerkannt. In der Mitte des 13. Jahrhunderts wurde eine Kirche auf dem Platz einer ehemaligen Moschee gebaut, zuerst im gotischen Stil. Doch unterbrach ein Feuer den Bau. Ein weiteres Großfeuer 1592 zwang zu einem Neubau im Barockstil, den der Erzbischof und Vizekönig Juan de Ribera finanzierte. Erst 1700 war er abgeschlossen. Ringsum lag das Viertel Boatella, wo die Arbeiter außerhalb der Stadtmauern wohnten, darunter auch die Moriscos. Die Hauptfassade enthält eine zugemauerte Fensterrose der älteren Kirche, die auch „O des Johannes“ genannt wird. Eine Nische des viereckigen Hinterbaus der Apsis zum Platz der Seidenbörse hin enthält eine Statuengruppe aus Stuck Virgen del Rosario von Jacopo Bertesi. Das Jesuskind hält die Hand an die Weltkugel. Oben steht ein Uhrturm, und eine Dachlinie trägt die Statuen der beiden Johannes: den Täufer, den Evangelisten, weiter die heiligen Francesco Borgia und Luis Bertrán. Im Innern zeigten Statuen die Zwölf Stämme Israels und Freskobilder von Antonio Palomino die triumphierende Kirche. Teilweise wurde sie im Spanischen Bürgerkrieg zerstört. Weblinks Church of Los Santos Juanes (Valencia) in Valencia. In: spain.info. Abgerufen am 8. Februar 2022 (englisch). Einzelnachweise
Church of Santos Juanes, Valencia

The Church of Santos Juanes or Sant Joan del Mercat is a Catholic church located in the Mercat neighborhood of the city of Valencia, Spain. The church is also denominated the Real Parroquia de los Santos Juanes (Royal Parish of the St Johns) or San Juan del Mercado (Sant Joan del Mercat in Valencian or St John of the Market) due to its location adjacent to the city Central Market and facing the Llotja de la Seda building. By the mid-13th century, a church was built atop the site of a former mosque, initially in a Gothic style; however, fires in the 14th century necessitated reconstruction. A major fire in 1592 led to another reconstruction, commissioned by the Archbishop and Viceroy Juan de Ribera in an exuberant Baroque style completed in 1700. This was located in the Boatella neighborhood, then working class quarters, outside the town walls, that housed some of the Morisco population. The main facade of the church retains a walled-up oculus of a rose window from the older church. The square exterior of the apse, facing the piazza, houses a central niche decorated with a stucco statuary group of the Virgen del Rosario (Virgin of the Rosary) attributed to Jacopo Bertesi. The group display the Virgin and Child (his hand on the globe) ensconced in a burst of rays, angels, and cherubs. Other portals contain the symbols of John the Baptist (lamb) and John the Evangelist (eagle). The center is surmounted by a clock tower, and a roofline dominated by statues of the Juanes: including the Baptist, the Evangelist, and Saints Francesco Borgia and Luis Bertrán. This facade includes profuse complex iconography including a lamb atop a book with five seals. The interior has statues depicting the 12 tribes of Israel, also by Bertesi, and large ceiling frescoes depicting numerous themes of the Church Triumphant by Antonio Palomino. The church interiors, including the frescoes, suffered arson damage during the Spanish Civil War. Gallery References
Église des Saints-Jean de Valence

L'église des Saints-Jean de Valence (en catalan : església dels Sants Joans ; en espagnol : iglesia de los Santos Juanes) également connue comme église Saint-Jean du Marché (església de Sant Joan del Mercat ; iglesia de San Juan del Mercado) est une église catholique située dans la ville de Valence en Espagne. Elle est de style gothique valencien et baroque. Historique La construction a commencé au xive siècle en gothique valencien sur l'emplacement d'une ancienne mosquée et s'est terminée par la construction de la façade en style baroque au XVIIIe siècle. Le 19 juillet 1936, pendant la guerre d'Espagne, l'édifice partit en flammes. Dimensions Les dimensions de l'église sont les suivantes : Hauteur sous voûte : 21,5 m Notes et références Liens externes Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de Valence (Espagne)
Chiesa dei Santi Giovanni

La chiesa dei Santi Giovanni (in spagnolo Iglesia Parroquial de los Santos Juanes, conosciuta anche come San Juan del Mercado) edificio di culto cattolico in stile barocco di Valencia nei pressi del Mercado Central e della Loggia della Seta. Storia Dopo la Reconquista del 1238 a Valencia si iniziò la costruzione di numerosi edifici di culto, tra cui la chiesa dei Santi Giovanni di cui la prima notizia risale al 1240. In seguito a un incendio scoppiato nel 1362 la chiesa fu ricostruita secondo lo stile gotico valenciano. Tra il 1693 e 1702 la chiesa viene ricostruita secondo il gusto barocco da Vicente García e il soffitto viene decorato dagli affreschi di Antonio Palomino. Tra il 1782 e il 1786 Joaquín Martínez aggiunse elementi in stile neoclassico e José Vergara affrescò parte della chiesa, opere poi danneggiate durante la guerra civile spagnola. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa dei Santi Giovanni
Mercado de Colón

Mercado de Colón or Valencian: Mercat de Colom (Columbus Market) is a public market located in the city center of Valencia, Spain. It is one of the main works of the Valencian Art Nouveau. Building The building was designed by the Valencian architect Francisco Mora Berenguer between 1914 and 1916. It is a clear example of Valencian Art Nouveau architecture of the early century. It was declared national monument. It impresses with its extraordinary facade and lavish decor. References External links Website of the Mercado de Colón of Valencia View detail of the market's south facade
Mercado de Colón

Il Mercado de Colón (in valenciano Mercat de Colón) è un mercato pubblico che si trova nel centro di Valencia, in Spagna. L'edificio è stato progettato dall'architetto valenciano Francisco Mora Berenguer tra il 1914 e il 1916 per andare incontro ai bisogni crescenti della borghesia dell'Ensanche di Valencia. Il mercato è una delle principali opere del modernismo valenciano dei primi anni del XX secolo ed è stato dichiarato Bien de Interés Cultural. La sua struttura architettonica si ispira a quelle dei mercati di Tortosa e di Saragozza, opera di Félix Navarro. Nei primi anni duemila, è stato sottoposto ad un'intensa opera di restauro, consistita nello scavo di un piano seminterrato adibito a uso commerciale, nel risanamento delle strutture portanti in ferro che erano ossidate e nel recupero degli elementi architettonici originali che determinarono la sua funzione di mercato centrale della città. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Mercado de Colón Collegamenti esterni (ES) Sito ufficiale, su mercadocolon.es.
Mercado de Colón

De Mercado de Colón (Valenciaans: Mercat de Colom), vertaald: Columbusmarkt, is een openbare markt in het centrum van Valencia, Spanje. Het is een van de belangrijkste werken van de Valenciaanse Art Nouveau. De markt is gerenoveerd en omvat winkels en restaurants. Het gebouw werd ontworpen door de Valenciaanse architect Francisco Mora Berenguer en werd gebouwd tussen 1914 en 1916. Het is een duidelijk voorbeeld van Valenciaanse art nouveau-architectuur uit het begin van de twintigste eeuw. Het is tot nationaal monument verklaard. Het imponeert met zijn buitengewone gevel en weelderige decoratie.
Isla del Portichol

La isla del Portichol (Illa del Portitxol en valenciano) es una isla que se sitúa en el término municipal de Jávea, comarca Marina Alta, de la provincia de Alicante, Comunidad Valenciana (España). Es una isla maciza de forma redonda con una superficie de 8,3 hectáreas situada a pocos metros del cabo de la Nao, en Jávea, frente a la ensenada del Portichol y separada de la costa por un istmo submarino de unos 3 m de profundidad.​ Su orografía es montuosa y rocosa, llegando a alcanzar los 75 m de altura, pese a lo cual llegó a estar en tiempos habitada periódicamente, habiéndose encontrado incluso enterramientos e importantes restos arqueológicos de la época romana. En su parte más alta existe una pequeña construcción y toda la isla está atravesada por senderos hechos por excursionistas. A finales del siglo XVIII Bartolomé Cholbi Vives adquiriró esta isla a los hermanos Antonia, Josefa, María y Francisca Pastor Cardona, en contrato verbal, que fue ratificado en el expediente del juzgado municipal de Jávea el 15 de diciembre de 1900. La familia Cholbi, marineros de profesión, se trasladan a Melilla. Bartolomé acumuló débitos por impago de la contribución rústica, por lo que la isla fue embargada y subastada, en 1926, por una deuda de 5425 pesetas. La primera subasta quedó desierta. En la segunda, tras aplicarse una quita, su hijo, Francisco Cholbi Diego ofrece 2000 pesetas, que son aceptadas y se remata la subasta. A su muerte, en 1954, hereda la isla su hijo, Francisco Cholbi Mata, residente en melilla. Éste la pone en venta, anunciándolo en los periódicos valencianos y madrileños. Fue entonces cuando el benefactor Guillermo Pons Ibáñez, el 1 de marzo de 1957, se traslada a la ciudad autónoma y cierra la compra en contrato privado, que rápidamente pasa a ser público. En 1972 Guillermo Pons hipoteca la isla, como garantía de un préstamo concedido por Banco Industrial de Cataluña por un importe de 15 millones de pesetas. Con ese dinero y otros recursos propios, Guillermo Pons continuó adquiriendo suelo en el Portichol, hasta juntar 98 escrituras de propiedad. En 1984 se liquida la deuda y se escritura el levantamiento de la hipoteca. La isla y resto de la zona del Portichol es conservado en su estado natural. A la muerte de Guillermo Pons, acaecida en 1997, la isla pasa a manos de sus sobrinos, que son los que la poseen en la actualidad. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Isla del Portichol.
Isla del Portichol

Isla del Portichol est un îlot inhabité situé à 200 mètres des côtes de la communauté autonome espagnole de Valence à laquelle il est rattaché. Le village le plus proche de cette île est Mar Azul. Géographie Cette île a une superficie légèrement inférieure à 0,1 km2, son point culminant est le plus élevé des îles de la communauté autonome valencienne, avec 58 mètres au-dessus du niveau de la mer. Cet îlot possède en direction de l'est, à 170 mètres seulement, un îlet rocailleux d'environ 850 m2. Voir aussi Article connexe Liste des îles d'Espagne Valence Pays valencien Communautés autonomes d'Espagne Alicante Espagne Mer Méditerranée Portail de l’Espagne Portail du Pays valencien Portail des îles
Isla del Portichol

Isla del Portichol är en ö i Spanien. Den ligger i regionen Valencia, i den östra delen av landet, 400 km sydost om huvudstaden Madrid. Arean är 0,15 kvadratkilometer. Terrängen på Isla del Portichol är platt. Öns högsta punkt är 59 meter över havet. Kommentarer Källor