NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Quitèria (Toràs)

L'església parroquial de Santa Quiteria, a Toràs, a la comarca de l'Alt Palància a Castelló, és un lloc de culte declarat de manera genèrica Bé de Rellevància Local, en la categoria de Monument d'interès local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi autonòmic 12.08.131-002. Descripció Es tracta d'un temple pertanyent a la Diòcesi de Sogorb-Castelló, que pertany a l'arxiprestat de Sant Antoni Abat, amb seu a Xèrica. L'edifici és del segle xviii, construït sent bisbe En Lorenzo Gómez de Haedo (1784-1809) i està dedicat a Santa Quitèria patrona de Toràs. Construït seguint les pautes de l'estil acadèmic, utilitza com a materials el maó, i presenta una façana que s'estructura sobre la línia de la teulada, i l'accés a l'interior del temple es realitza a través d'una porta amb llinda. Va estar en els seus primers anys vinculada a la parròquia de Begís, de la qual aconsegueix l'emancipació en 1868. El temple presenta torre campanar que se situa als peus d'aquest, en el costat de l'epístola, en el qual se situa també un rellotge. La seva construcció segueix la línia de la resta del temple, utilitzant novament com a material el maó, i la maçoneria. Presenta dos cossos, sent el segon el destinat a les campanes, que presenta com a rematada un cupulí. La coberta exterior del temple és a dues aigües, mentre que interiorment la coberta és una volta de canó, amb llunetes (que afegeixen il·luminació a més de les vidrieres que el temple presenta); mentre que la sagristia té coberta plana. L'interior presenta planta rectangular d'una sola nau i cinc crugies, separades per suports de murs i pilastres, que es decoren amb capitells jònics que donen lloc a arcs de mig punt al llarg de la nau. No es pot dir que existeixin capelles laterals, encara que sí que s'observa la presència en els laterals d'altars dedicats a diferents advocaciones. Als peus de la planta, sobre la porta d'accés s'eleva el cor alt, que presenta un front amb llinda. Referències
Iglesia de Santa Quiteria (Torás)

La iglesia parroquial de Santa Quiteria, en Torás, en la comarca del Alto Palancia en Castellón, es un lugar de culto declarado de modo genérico Bien de Relevancia Local, en la categoría de Monumento de interés local, según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalitat, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5449 / 13/02/2007), con código autonómico 12.08.131-002.​ Descripción Se trata de un templo perteneciente a la Diócesis de Segorbe-Castellón, que pertenece al arciprestazgo de San Antonio Abad, con sede en Jérica.​ El edificio es del siglo XVIII, construido siendo obispo don Lorenzo Gómez de Haedo (1784-1809) y está dedicado a Santa Quiteria patrona de Torás. Construido siguiendo las pautas del estilo académico, utiliza como materiales el ladrillo, y presenta una fachada que se estructura sobre la línea del tejado, y el acceso al interior del templo se realiza a través de una puerta con dintel.​​ Estuvo en sus primeros años vinculada a la parroquia de Bejís, de la que consigue la emancipación en 1868.​ El templo presenta torre campanario que se sitúa a los pies del mismo, en el lado de la epístola, en el que se sitúa también un reloj. Su construcción sigue la línea del resto del templo, utilizando nuevamente como material el ladrillo, y la mampostería. Presenta dos cuerpos, siendo el segundo el destinado a las campanas, que presenta como remate un cupulino.​​ La cubierta exterior del templo es a dos aguas, mientras que interiormente la cubierta es una bóveda de cañón, con lunetos (que añaden iluminación además de las vidrieras que el templo presenta); mientras que la sacristía tiene cubierta plana.​​ El interior presenta planta rectangular de una sola nave y cinco crujías, separadas por soportes de muros y pilastras, que se decoran con capiteles jónicos que dan lugar a arcos de medio punto a lo largo de la nave.​​ No se puede decir que existan capillas laterales, aunque sí se observa la presencia en los laterales de altares dedicados a diferentes advocaciones. A los pies de la planta, sobre la puerta de acceso se eleva el coro alto, que presenta un frente con dintel.​​ Referencias
Edifici de Correus (València)

L'Edifici de Correus o Palau de correus i telègrafs de València és un edifici situat a la plaça de l'Ajuntament, va ser construït entre 1915 i 1922 i inaugurat l'any 1923, on es trobava en part l'antic barri de pescadors, quedant com a testimoni proper el carrer les Barques, va ser subvencionat pel govern de Maura per a la modernització dels serveis postals a Espanya. Descripció Obra de l'arquitecte saragossà Miguel Ángel Navarro, d'estil eclèctic dominant en l'arquitectura oficial. Com la gran majoria dels edificis de Correus de l'època, la monumentalitat de la construcció és un símbol del progrés que van significar les comunicacions postals i telegràfiques en les primeres dècades del segle xx. Encara que la façana principal aparenta simetria, és una construcció de planta irregular. Destaca l'accés i les dobles columnes jòniques i l'arc de mig punt amb figures al·legòriques a la planta baixa. Les escultures del timpà de l'arc de la façana principal representen els cinc continents i les dels coronaments que flanquegen el rellotge mostren trios d'àngels portant cartes i símbols telegràfics, junt amb un vaixell i una locomotora de tren, conjunt que fa una al·legoria de les comunicacions per terra i mar. Per coronar l'edifici existeix una torre metàl·lica; hi ha una escala de caragol per accedir a un mirador. A l'interior, una sala oval reproduïx el mateix estil de la façana amb columnes d'estil jònic. El centre està coronat per una vidriera artística dissenyada pels germans Mauméjean, formada per 370 panells que contenen els escuts de les 48 províncies d'Espanya, i al centre, fabricat en llautó, hi ha l'escut de la ciutat de València simbolitzant l'empresa Correos y Telégrafos. L'edifici monumental arriba als nostres dies com a part important del patrimoni arquitectònic i cultural de la ciutat. Referències
Edificio de Correos (Valencia)

El Edificio de Correos o Palacio de Comunicaciones de Valencia es un edificio situado en la plaza del Ayuntamiento. declarado Bien de Relevancia Local en 1998.​ Fue construido entre 1915 y 1922 e inaugurado en 1923, donde se encontraba en parte el antiguo barrio de pescadores, quedando como testigo cercano la calle las Barcas. Fue subvencionado por el gobierno de Maura para la modernización de los servicios postales en España.​​​ Descripción Obra del arquitecto zaragozano Miguel Ángel Navarro, es de estilo ecléctico dominante en la arquitectura oficial, con algunos elementos de modernismo valenciano. Como la gran mayoría de los edificios de Correos de la época, la monumentalidad de la construcción es un símbolo del progreso que significaron las comunicaciones postales y telegráficas en las primeras décadas del siglo XX. Aunque la fachada principal aparenta simetría, es una construcción de planta irregular.​ Destaca el acceso y las dobles columnas jónicas y el arco de medio punto con figuras alegóricas en la planta baja.​​ Las esculturas del tímpano del arco de la fachada principal representan los cinco continentes y las de los coronamientos que flanquean el reloj muestran tríos de ángeles trayendo cartas y símbolos telegráficos, junto con un barco y una locomotora de tren, conjunto que hace una alegoría de las comunicaciones por tierra y mar. Para coronar el edificio existe una torre metálica; hay una escalera de caracol para acceder a un mirador. En el interior, una sala oval reproduce el mismo estilo de la fachada con columnas de estilo jónico. El centro está coronado por una cristalera artística diseñada por los hermanos Mauméjean, formada por 370 paneles que contienen los escudos de las 48 provincias de España, y, en el centro, fabricado en latón, está el escudo de la ciudad de Valencia simbolizando la empresa Correos y Telégrafos.​ El edificio monumental llega a nuestros días como parte importante del patrimonio arquitectónico y cultural de la ciudad.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Edificio de Correos.
Església de Sant Sebastià Màrtir

L'església Parroquial de Sant Sebastià Màrtir és un temple situat al municipi de Rocafort. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.13.216-001. El convent augustinià de Sant Sebastià fou fundat el 1434, l'església del qual és l'actual església Parroquial de Sant Sebastià Màrtir, obra del segle xvii, i erigida en parròquia durant la desamortització de 1835. Actualment l'església compta amb quatre campanes anomenades Sebastià (fosa l'any 1792), Agustina, Providència i Anna, totes tres foses l'any 1944. Referències
Mercat de Torrefiel

El Mercat Municipal de Torrefiel està situat en el barri del mateix nom, al nord de la ciutat de València, entre els carrers d'Alemany, del Mont Carmel, del llibreter Esclapés i de Sant Doménec Savio. A més dels productes frescos d'horta, de granja, de pesca i els d'ultramarins, típics d'aquesta mena d'establiments, té un petit passatge en el seu interior en què es poden trobar botigues de regals, perruqueria, cafeteria i altres serveis diversos. L'edifici és obra de l'arquitecte F. Darder, ocupa una superfície de 2.300 m2 i alberga 76 parades. L'inaugurà l'alcalde Ricard Pérez Casado el 12 de novembre de 1987, sobre un solar on s'havia previst la construcció d'una església, però acabà destinant-se a mercat després de la mobilització popular, promoguda per l'associació de veïns de Torrefiel, reclamant a l'Ajuntament aquest canvi de plans. Referències Enllaços externs Informació sobre el mercat en la web de l'Ajuntament de València Web oficial Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine.
Ermita de Sant Jordi (el Puig)

L'ermita de Sant Jordi és un temple situat al municipi del Puig. És un Bé de Rellevància Local, amb identificador número 46.13.204-003. Història Se situa al lloc on va produir-se la Batalla del Puig l'any 1237 i està dedicada a la figura de sant Jordi. Va ser construïda el 1631. L'any 1926 l'ajuntament de València va iniciar-ne la restauració, que va ser inaugurada el 9 d'octubre de 1927 amb una cerimònia religiosa i una processó cívica fins a l'ermita, que es repeteix cada any. Descripció L'indret en el qual es troba l'ermita té un clar interés paisatgístic, amb arbres monumentals i zones enjardinades. Hi ha mosaics al·legòrics a l'interior de l'ermita de la Batalla del Puig i una creu recordant els caiguts en el combat. Referències
Ermita de Sant Jordi, El Puig

The Ermita de Sant Jordi (Spanish: Ermita de San Jorge, lit. 'Hermitage of St George') is a Catholic rural hermitage chapel located just outside the town of El Puig in the province of Valencia, Spain. History This hermitage was erected in 1631 to celebrate the 1237 Battle of the Puig and the legendary intervention of St George in favor of the Aragonese forces. This victory by Jaime I de Aragón opened the way for his conquest of Valencia. The interior has mosaic designs celebrating the battle. The chapel was restored in 1926 with an elaborate ceremony. References
Ermita de San Jorge (El Puig)

La ermita de San Jorge es un templo situado en el municipio de El Puig de la comarca de la Huerta Norte en la Comunidad Valenciana. Es un Bien de Relevancia Local, con identificador número 46.13.204-003.​ Historia Se sitúa al lugar donde se produjo la Batalla del Puig en 1237 que abrió las puertas de la ciudad de Valencia a las tropas de Jaime I de Aragón y está dedicada a la figura de San Jorge, Fue construida en 1631. En 1926 el Ayuntamiento de Valencia inició la restauración, que fue inaugurada el 9 de octubre de 1927 con una ceremonia religiosa y una procesión cívica hasta la ermita, que se repite cada año.​ Descripción El lugar en el cual se encuentra la ermita tiene un claro interés paisajístico, con árboles monumentales y zonas ajardinadas. Hay mosaicos alegóricos en el interior de la ermita de la batalla del Puig y una cruz recordando los caídos en el combate.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ermita de San Jorge.
Ermita de Sant Roc (Museros)

L'ermita de Sant Roc és un temple catòlic situat al municipi de Museros datat del segle xviii. Està catalogada com a Bé d'interès cultural, amb número d'anotació RI-46.13.177-002, segons la llei del Patrimoni Cultural Valencià. Existia al segle xvi i l'espadanya feta amb rajola i pintada de blanc és obra del segle xviii, d'estil barroc senzill. Campanar i campanes L'Espadanya està decorada amb pilastres toscanes parellades i dos xicotets obeliscs als costats. Té una sola campana fosa el 1944 i dedicada a la Sagrada Família. Referències
Ermita de San Roque (Museros)

La ermita de San Roque es un templo católico situado en el municipio de Museros de la comarca Huerta Norte perteneciente a la Comunidad Valenciana datada del siglo XVIII. Está catalogada como Bien de Relevancia Local, con número de anotación 46.13.177-002, según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalidad Valenciana, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007).​ Existía en el siglo XVI y el campanario de espadaña hecho con baldosa y pintada de blanco es obra del siglo XVIII, de estilo barroco sencillo.​ Campanario La espadaña está decorada con pilastras toscanas emparejadas y dos pequeños obeliscos a los lados. Tiene una sola campana fundida del año 1944 y dedicada a la Sagrada Familia.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ermita de San Roque.
Església de Sant Josep (La Pobla de Farnals)

L'església parroquial de Sant Josep és un temple catòlic situat al municipi de La Pobla de Farnals. Està catalogada com a Bé d'interès cultural, amb número d'anotació RI-46.13.199-001, segons la llei del Patrimoni Cultural Valencià. Campanar i campanes Compta amb una torre campanar de planta quadrada alçat amb maçoneria i rajola, i el remat de materials actuals, on es poden trobar un conjunt de quatre campanes, una dedicada a la Mare de Déu del Rosari, fosa l'any 1957, l'altra té per nom el nom de Felisa, dedicada a Sant Feliu Màrtir, refosa en 1964. Altra té per nom Maria Vicenta, també refosa l'any 2003i la més gran és de 1941, de Maria Josefa. Referències
Iglesia de San José (Puebla de Farnals)

La iglesia parroquial de San José es un templo católico situado en el municipio de la Puebla de Farnals (Valencia) perteneciente a la Comunidad Valenciana, España. Está catalogada como Bien de Relevancia Local, con número de anotación 46.13.199-001, según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalidad Valenciana, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007)​ Campanario y campanas Cuenta con una torre campanario de planta cuadrada levantada con masonería y baldosa, y el remate realizado con materiales actuales, donde se puede encontrar un conjunto de cuatro campanas, una dedicada a la Virgen del Rosario, fundida en 1957, la otra tiene por nombre el de Felisa, dedicada a San Félix Mártir, refundida en 1964. Otra llamada María Vicenta, también fue refundida en el 2003 y la más grande es del año 1941, con el nombre de María Josefa.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San José.
Església dels Sants Joans de Puçol

L'església parroquial dels Sants Joans és un temple catòlic situat al municipi de Puçol. Està catalogada com a Bé d'interès cultural, amb número d'anotació RI-46.13.205-001, segons la llei del Patrimoni Cultural Valencià. Campanar Té un campanar de planta rectangular, adossat a la façana amb un empedrat característic de triple fornícula amb els dos Sants Joans Baptista i Evangelista i al centre la Mare de Déu al Peu de la Creu, patrona de poble. L'any 2015 existien les següents campanes: Maria al peu de la Creu- nova (la Putxera, fosa l'any 1967), Sant Tomàs d'Aquino (la Marina, fosa l'any 1914) i altres tres foses l'any 1939, Mare de Déu al Peu de la Creu (la Maria), Mare de Déu del Remei (la Burlana) i Sants Joans (la Saguntina) Referències
Iglesia de los Santos Juanes (Puzol)

La iglesia parroquial de los Santos Juanes es un templo católico situado en el municipio de Puzol perteneciente a la Comunidad Valenciana en la provincia de Valencia, España. Está catalogada como Bien de Relevancia Local, con número de anotación 46.13.205-001, según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalidad Valenciana, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007)​ Campanario Tiene un campanario de planta rectangular adosado a la fachada con un empedrado característico. Sobre la puerta de entrada hay una triple hornacina con los dos Santos Joanes Bautista y Evangelista y en el centro la Virgen María al pie de la Cruz, patrona de la población. El año 2015 existían las siguientes campanas: Maria al pie de la Cruz- nueva (la Putxera, fundida en 1967), Santo Tomàs de Aquino (Marina, fundida en 1914) y otras tres fundiciones del año 1939, Virgen María al pie de la Cruz (la Maria), Virgen María de Remei (la Burlana) y Santos Juanes (la Saguntina).​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de los Santos Juanes.
Ermita de Santa Bàrbara (Montcada)

L'ermita de Santa Bàrbara o Bàrbera és un temple catòlic situat al municipi de Montcada datat de finals del segle xvii. Està catalogada com a Bé de Rellevància Local segons la llei del Patrimoni Cultural Valencià, amb número d'anotació 46.171-9999-000003. Es tracta d'una ermita d'estil renaixentista, on destaca la gran façana amb porxada de set arcs, a sobre de la qual s'alça un ampli frontó amb dos rellotges de sol. L'aspecte actual data de la reforma realitzada el 1832. Referències
Ermita de Santa Bárbara (Moncada)

La ermita de Santa Bárbara es un templo católico situado en el municipio de Montcada en la comarca de la Huerta Norte de la Comunidad Valenciana. Datado de finales del siglo XVII, está catalogado como Bien de Relevancia Local, con número de anotación 46.13.171-005, según la ley del Patrimonio Cultural Valenciano.​ Descripción Se trata de una ermita de estilo renacentista, donde destaca la gran fachada con pórtico de siete arcos, encima del cual se levanta un amplio frontón con dos relojes de sol. El aspecto actual data de la reforma realizada en 1832.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ermita de Santa Bárbara.
Església de Sant Jaume (Montcada)

L'església parroquial de Sant Jaume és un temple catòlic situat al municipi de Montcada datat del segle xviii. Està catalogada com a Bé d'interès cultural, amb número d'anotació RI-46.13.171-003, segons la llei del Patrimoni Cultural Valencià. Campanes Són set les campanes de què disposa el campanar, quatre a la sala de campanes: Santa Inés, Santa Bàrbera, Mare de Déu del Patrocini totes foses l'any 1939 i la Sant Jaume fosa l'any 1982, i tres a la terrassa: campana dels quarts petita fosa l'any 1912, la campana dels quarts gran i la campana de les hores, ambdues de l'any 1926. Referències
Iglesia de San Jaime (Moncada)

La iglesia parroquial de San Jaime es un templo católico situado en el municipio de Moncada de la comarca Huerta Norte en la Comunidad Valenciana, datado del siglo XVIII.​ Está catalogada como Bien de Relevancia Local, con el número de anotación 46.13.171-003, según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalidad Valenciana, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13.02.2007).​ Campanas Son siete las campanas de que dispone el campanario, cuatro en la sala de campanas: Santa Inés, Santa Bàrbera, Virgen María del Patrocinio, todas fundidas en 1939 y la de San Jaime fundida en 1982, y tres en la terraza: campana de los cuartos pequeña, fundición en 1912, la campana de los cuartos grande y la campana de las horas, ambas del año 1926.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Jaime.
Església dels Sants Joans de Meliana

L'església Parroquial dels Sants Joans, és un temple catòlic situat a Meliana. El temple data de la segona meitat del segle xvii. El temple té la condició de Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Quinta de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13.02.2001). Campanar Compta amb un campanar de planta quadrada rematat amb una creu amb penell. Referències
Iglesia de los Santos Juanes (Meliana)

La iglesia de los Santos Juanes, es un templo parroquial católico situado en el municipio de Meliana, de la comarca Huerta Norte perteneciente a la Comunidad Valenciana. El templo data de la segunda mitad del siglo XVII.​​ El templo tiene la condición de Bien de Relevancia Local según la Disposición Adicional Quinta de la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalitat Valenciana, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV Núm. 5.449 / 13.02.2001).​ Campanario Tiene un campanario de planta cuadrada rematado con una cruz con veleta.​ Referencias
Convent de la Magdalena de Massamagrell

El convent de la Magdalena, o convent de Caputxins de la Magdalena, o església parroquial de la Mare de Déu del Roser a Massamagrell. És un Bé de Rellevància Local amb número de codi 46.13.164-001. L'any 1665 el pintor Jeroni Jacint Espinosa va pintar el seu quadre més important per als Caputxins, l'última comunió de la Magdalena, obra que es troba al Museu de Belles Arts de Valencia. El convent va ser fundat pel patriarca Sant Joan de Ribera. En la construcció es pot distinguir: l'antiga Ermita de la Magdalena, l'església, el bloc del primitiu convent, la zona de les classes de l'antic seminari i la zona de més recent creació. L'Ermita data del segle xv, a partir de la qual s'alçà el posterior conjunt conventual. L'església té una façana, la qual està presidida per la imatge de la Magdalena penitent. La façana està rematada amb un frontó triangular coronat amb una creu. En la paret frontal del presbiteri hi ha una còpia del llenç de l'última comunió de Santa Maria Magdalena, original d'Espinosa que es conserva hui al Museu de Belles Arts de Valencia. La decoració de l'església és escassa i sencilla. El claustre de la cisterna és de la segona meitat del segle xviii, és un quadrat irregular amb una galeria al voltant coberta amb volta d'aresta. Al pati central se situa la cisterna, on hi ha una imatge de la Immaculada en fang cuit, posterior a 1939. Al voltant de la cisterna es desenvolupen tres plantes amb teulada a dues aigües de teula moruna. A la planta baixa se situa el Refectori, de planta rectangular que conserva rajoles hidrauliques de 1911. El cementeri data de 1883, és reduït, alberga una sencilla capella al seu interior. Referències
Convento de la Magdalena (Masamagrell)

El convento de la Magdalena, o convento de Capuchinos de la Magdalena, o iglesia parroquial de Nuestra Señora del Rosarior en Masamagrell, de la comarca Huerta Norte en la Comunidad Valenciana. Es un Bien de Relevancia Local con número de código 46.13.164-001.​ Fundado por los Padres Capuchinos en el año 1596.​ En el año 1665 el pintor Jerónimo Jacinto Espinosa pintó su cuadro más importante para el convento de Capuchinos, la última comunión de la Magdalena, obra que se encuentra en el Museo de Bellas Artes de Valencia.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Convento de la Magdalena.