NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vlag van Karakalpakstan

De vlag van Karakalpakstan bestaat uit drie even hoge horizontale banen in de kleuren blauw, gele oker en groen die van elkaar gescheiden worden door een smalle rode en een nog smallere witte baan. Aan de hijszijde van de vlag, in de blauwe baan, staan een witte halve maan en vijf witte sterren. De vlag is gebaseerd op de vlag van Oezbekistan, het land waar Karakalpakstan een autonome republiek van is. Ten tijde van de Sovjet-Unie werd het uitdragen van een Karakalpakse identiteit tegengegaan. Na de onafhankelijkheid van Oezbekistan kregen de Karakalpakken meer vrijheden, waaronder ook het recht om een eigen vlag te voeren (zoals hieronder vermeld had het gebied onder Sovjet-bestuur ook een eigen vlag, maar deze had het standaardpatroon van een Sovjet-vlag). Op 14 februari 1992 werd de huidige vlag dan ook aangenomen. Historische vlaggen In 1924, toen het gebied onder beheer van de Sovjet-Unie viel, werd de Karakalpakse autonome oblast gecreëerd; deze viel eerst onder de Kazachse ASSR, werd in 1930 onder de Russische SFSR geplaatst en, na in 1932 hernoemd te zijn tot Karakalpakse ASSR, onder de Oezbeekse SSR geplaatst in 1936. Ondertussen kreeg het gebied in 1934 zijn eerste vlag. Deze werd in 1937 vervangen om uit te drukken dat de Karakalpakse ASSR onder Oezbekistan valt. In 1941 schakelde de Karakalpakse taal over van een aangepast Latijns alfabet op het Cyrillisch alfabet en werd het opschrift op de vlag ook veranderd. In 1952 werd de vlag aangepast aan de vlag van Oezbekistan, die in datzelfde jaar werd aangenomen. Zie ook Vlag van Oezbekistan Vlag van de Sovjet-Unie
Flaga Karakałpacji

Flaga Karakałpacji – oficjalny symbol autonomicznej republiki Karakałpacji w Uzbekistanie. Ustanowiona 14 grudnia 1992 roku. Historia Wcześniejsze flagi Obecna flaga Wraz z rozpadem ZSRR Karakałpacka ASRR w ramach Uzbeckiej SRR zmieniła się w autonomiczną Republikę Karakałpacji wchodzącą w skład niepodległego Uzbekistanu. W 1991 roku rozpoczęły się prace nad nowymi symbolami Karakałpacji – flagą i herbem. 14 grudnia 1992 roku flaga weszła w użycie podczas 11 sesja Rady Najwyższej Republiki Karakałpacji. Symbolika Flaga Republiki Karakałpacji jako całość symbolizuje jej suwerenność. Niebieski pas symbolizuje wodę i wiosnę; Żółty pas symbolizuje to, że większość Karakałpacji pokrywa pustynia; Zielony pas symbolizuje odnowy natury, duchowości, zaufania i słońca; Półksiężyc wraz z gwiazdą to symbol islamu; Pięć gwiazd jest symbolem życia i zaufania pięciu najstarszych miast Karakałpacji. Zastosowanie Flaga reprezentuje Republikę Karakałpacji na arenie międzynarodowej; podczas wizyt oficjalnych delegacji Republiki Karakałpacji w innych krajach, w organizacjach międzynarodowych, na konferencjach, wystawach światowych i zawodach sportowych. Galeria Zobacz też Flaga Uzbekistanu Karakałpacja Karakałpacka Autonomiczna Socjalistyczna Republika Radziecka Przypisy
Flughafen Navoiy

Der Flughafen Navoiy (usbekisch Navoiy Xalqaro Aeroporti, englisch Navoi International Airport, IATA-Code: NVI, ICAO-Code: UTSA) ist ein usbekischer Verkehrsflughafen bei der Stadt Navoiy. Er ist etwa 20–25 Kilometer vom Ortszentrum Navoiy entfernt, die Fahrt mit dem Minibus dauert etwa 25 Minuten. Geschichte Der Flughafen wurde ursprünglich zu Sowjetzeiten im Jahr 1962 eröffnet. Zu dieser Zeit waren die Anlagen noch sehr bescheiden. Ende der 1970er Jahre entschloss man sich zum Ausbau des Flugplatzes, so konnte 1980 ein neues Bahnensystem in Betrieb genommen werden. 1981 folgte die Einweihung einer VIP-Halle. 1987 konnte ein Fluggastgebäude seiner Bestimmung übergeben werden. Nach dem Zerfall der Sowjetunion ging der Flughafen an Usbekistan über. Nach einigen für den Flughafen ereignislosen und eher ruhigen Jahren wurde 2006 das Terminal renoviert und zudem ein neues Instrumentenlandesystem (ILS) installiert. 2007 folgte die Eröffnung eines neuen Kontrollturmes sowie erste Flügen mit Moskovia Airlines nach Moskau, die als erste private Fluggesellschaft und nach Uzbekistan Airways nach Navoiy flog. 2008 folgten im Zusammenhang mit den Ausbaumaßnahmen eine Verlängerung der Start- und Landebahn sowie die Inbetriebnahme einer neuen Feuerwache und eines Fahrzeugstellplatzes für Flughafenfahrzeuge. Im selben Jahr, am 27. August 2008, landete der erste Frachter von Korean Air Cargo, die hier plante, ein Drehkreuz für Verkehr in den europäischen Raum einzurichten. Sie übernahm deshalb zum 1. Januar 2010 die Führung des Flughafens, der zum Zeitpunkt auch neue Frachtanlagen erhielt. Erste regelmäßige Operationen von Korean Air Cargo begannen noch in diesem Jahr, wobei nun auch Uzbekistan Airlines erste Frachtdienste nach Navoiy durchführte. Das neue Frachtgebäude konnte schließlich 2010 eröffnet werden. Mittlerweile hat sich der Flughafen zum Frachthub von Korean Air Cargo nach Europa entwickelt, die hier die Frachtflugzeuge einen Zwischenstopp machen lässt, um unter anderem Treibstoff nachzufüllen. Verkehr Der Flughafen wird heute international (Stand: Mai 2012) im Passagierbetrieb mit Moskau verbunden, daneben unterhält Uzbekistan Airways auch Inlandsflüge ab Navoiy. Im Frachtverkehr bedient Korean Air Cargo neben ihrer Basis Seoul verschiedene Ziele im Europäischen Raum mit Zwischenstopp in Navoiy mit Boeing 747. Auch die Frachtabteilung des Flag-Carriers Uzbekistan Airways bietet ab Navoiy Frachterdienste mit Airbus A300-600 an. Statistik In der Tabelle ist die Entwicklung der Verkehrszahlen 2007–2010 dargestellt. Hier wird der Sprung von einem fast unbedeutenden Flughafen zu einem, der ein wenig Verkehr vorzuweisen hat, deutlich. Weblinks Seite des Flughafens Einzelnachweise
Navoi International Airport

Navoiy International Airport (IATA: NVI, ICAO: UZSA) is an airport of entry in Navoiy, Uzbekistan. History Uzbekistan Airways started cargo operation based in Navoiy hub in May 2009 and now operates 18 weekly flights to Bangkok, Delhi, Mumbai and Frankfurt. Navoiy Airport now serves 3 airlines flying to 9 cities in 8 countries including passenger flights and the work is underway to create business links with new airlines and set up new routes. Airlines and destinations Passenger See also List of the busiest airports in the former USSR Transportation in Uzbekistan References External links Accident history for NVI at Aviation Safety Network
Navoiy nemzetközi repülőtér

A Navoiy nemzetközi repülőtér (IATA: NVI, ICAO: UTSA) nemzetközi repülőtér Üzbegisztánban, Navoiy közelében. Éves utasforgalma 65 000 (2019) fő. Futópályák A repülőtér futópályái: 07/25 (4000 m, beton) Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Légitársaságok és úticélok 2023-ban a Navoiy nemzetközi repülőtérről az alábbi járatok indulnak: Személy Cargo Jegyzetek További információk Hivatalos oldal (üzbég) Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től
Aeroportul Internațional Navoi

Aeroportul Internațional Navoi (în uzbecă Navoiy Xalqaro Aeroporti) (IATA: NVI, ICAO: UTSA) este un aeroport din Navoi, Regiunea Navoi, Uzbekistan ce deservește zona Navoi. Aeroportul a fost tranzitat în 2019 de 65.000 de pasageri. A fost deschis în 1962. Situat la o altitudine de 347 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Este operat de Uzbekistan Airways⁠(d). Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 07/25 are suprafața de beton. Terminale Note Vezi și
Навои (аэропорт)

Международный Аэропорт Навои (узб. Navoiy Xalqaro Aeroporti) — аэропорт в городе Навои, Узбекистан. Назван в честь Алишера Навои. История создания Аэропорт Навои был открыт в 1962 году во времена Советского Союза. В 1992 году указом президента Узбекистана вместе с созданием компании Узбекистон хаво йуллари (Узбекские Авиалинии), аэропорту Навои был присвоен статус международного. В 2007-м году была произведены работы по повышению пропускной способности аэропорта, была произведена полная реконструкция взлётно-посадочной полосы и рулёжных дорожек, была произведена установка современной системы освещения и построена новая башня управления воздушным движением. В 2009 году Корейская Авиатранспортная Компания взяла на себя руководство аэропортом в соответствии с планом 10-летнего развития и дальнейшего ускорения программы модернизации. Строительство крупнейшего терминала грузовых авиаперевозок в Центральной Азии, который может обрабатывать 100 000 тонн грузов в год с использованием новейшего оборудования, было завершено, терминал введён в эксплуатацию 12 августа 2010 года, был также построен грузовой перрон для размещения 5 самолетов Боинг 747—400, а также 4 дополнительных топливных хранилища, которые могут хранить до 5 млн литров авиационного топлива в целом, что достаточно для заправки 25 крупных судов типа B747-400 самолетов. В августе 2008 года Корейскими Авиалиниями был произведён 1-й грузовой рейс из Навои, и за счёт увеличения частоты теперь работают 12 еженедельных Боинг 747-400Ф рейсов в Инчхон, Брюссель и Милан. Узбекские Авиалинии начали грузовые перевозки на основе Навоийского аэропорта в мае 2009 года, и по настоящее время действуют 18 еженедельных рейсов в Бангкок, Дели, Мумбай и Франкфурт-на-Майне. В Аэропорту Навои работают 3 авиакомпании, выполняющие рейсы в 9 городов в 8 странах, включая пассажирские рейсы, также ведётся работа по созданию новых маршрутов. Авиалинии и направления Пассажирские Uzbekistan Airways: Москва (Внуково) Silk Avia: Ташкент Транспортные Korean Air направления: Базель/Мюлуз, Брюссель, Милан/Мальпенса, Сеул/Инчхон, Тель-Авив/Бен-Гурион, Вена, Сарагоса Uzbekistan Airways направления: Мумбай, Дели, Дубай, Стамбул, Тяньцзинь, Бишкек, Москва Примечания
Base aérienne de Karchi-Khanabad

La base aérienne de Karchi-Khanabad (en russe : Карши-Ханабад, en ouzbek : Qarshi Xonobod), aussi appelée K2 par les soldats américains, est un aérodrome militaire situé au sud-est de l’Ouzbékistan, dans la province de Kachkadaria, à 10 kilomètres à l’est de la ville de Karchi. Histoire L’aérodrome a ouvert en 1954 et a été utilisé par l'armée soviétique pendant la guerre de Corée et la guerre d’Afghanistan. En 1992, l’aérodrome passe sous le contrôle de l’Ouzbékistan. Entre 2001 et 2005, les États-Unis investissent la base. Après les attentats du 11 septembre 2001, elle est en effet devenue stratégique pour les opérations de lutte anti-terroriste. Pendant cette période, plus de 15 000 soldats américains ont été basés à Karchi-Khanabad. En 2020, il s’est avéré que 75% des soldats américains y ayant stationné avaient contracté des maladies cancéreuses. En effet, des déchets radioactifs étaient enterrés aux alentours de la base, et dans la précipitation provoquée par l’intensification de la lutte anti-terroriste, les militaires américains avaient ignoré le problème. Le 19 janvier 2021, à la veille de son départ de la maison blanche, Donald Trump signe un décret qui contraint le département des anciens combattants à apporter une aide aux vétérans touchés, jusque là ignorés par les autorités. Ce même décret oblige le département de la Défense à faire une enquête scientifique sur les raisons de ces maladies et sur d’éventuels manquements de l’armée américaine vis-à-vis de la sécurité des soldats. Les soldats concernés ont créé la fondation Stronghold Freedom, du nom de leur groupe de combat, pour défendre leurs droits. Références Liens externes Portail de l’aéronautique
Карші-Ханабад (авіабаза)

Карші-Ханабад — військова повітряна база в південному Узбекистані, розташована на схід від Карші. Тут базується 60-та окрема змішана авіаційна бригада ВПС Узбекистану. Історія З 1954 по 1981 на базі дислокувався 735-й бойовий полк військ ППО Радянського Союзу. Полк мав на озброєні МіГ-15 (липень 1950–1955), МіГ-17 (1955–1969) та винищувачі Су-9 (1961–1980). В 1981 полк було перейменовано в 735-й бомбардувальний авіаційний полк, а в 1984 в 735-й бомбардувальний авіаційний полк. З 1980-84 полк був озброєний МІГ-23М, а з 1984-92 — Су-24. Полк знаходився під підпорядкуванням Повітряних сил Туркестанського військового округу з квітня 1980 до травня 1988, а потім 49-ї повітряної армії та 73-ї повітряної армії. В результаті змін, що почалися в 1992, полк з іншими військовими підрозділами переформатувався у 60-ту окрему змішану авіаційну бригаду. У 2001 та 2005 роках Армія Сполучених Штатів, Повітряні сили та Корпус морської піхоти використовували цю базу, відому під назвою К2 та «Фортеця Свобода», для підтримки місій проти Аль-Каїди в сусідньому Афганістані. Тут базувалася 416-та повітряна експедиційна група. 29 липня 2005 на тлі напруження стосунків викликаних травневим неспокоєм в країні, Сполучені Штати зобов'язали залишити базу протягом шести місяців. В листопаді 2005 Сполучені Штати покинули станцію. Див. також Авіабаза Манас Іслам Карімов Список джерел Посилання Satellite photo with annotations Explanation of annotations
Зарафшан (град)

Зарафшан (на узбекски: Zarafshon или Зарафшон, в превод „златоносен“) е град в централната част на Навойска област, Узбекистан. Разположен е в пустинята Къзълкум. В града се намира Навойския минно-металургичен комбинат. Летище Зарафшан, което се намира в града е облсужвано от Авиолинии Узбекистан.
Zarafshon (Stadt)

Zarafshon (kyrillisch Зарафшон; russisch Зарафшан Sarafschan) ist eine kreisfreie Stadt in der usbekischen Viloyat Navoiy, gelegen im Zentrum der Wüste Kysylkum, 200 km nordwestlich von Navoiy auf etwa 400 m Seehöhe. Gemäß der Bevölkerungszählung 1989 hatte Zarafshon damals 46.400 Einwohner, einer Berechnung für 2009 zufolge beträgt die Einwohnerzahl 68.365. Entdeckung der Lagerstätte und Stadtgründung In der Nähe von Zarafshon gibt es bedeutende Uran- und Goldlagerstätten. Nach der Entdeckung dieser Lagerstätten 1965 wurde Zarafshon 1967 gegründet und 1972 zur Stadt erhoben. Der Name der Stadt ist persischen Ursprungs und bedeutet im Usbekischen „golden glänzend“. Wirtschaft Der nierenförmige Tagebau () liegt ca. 35 km östlich der Stadt, er erstreckt sich in Ost-West-Richtung über 3 km; die Nord-Süd-Ausdehnung beträgt etwa 1,6 km und die Tiefe ca. 450 m. Die Jahresförderung beträgt fast das Doppelte der Ausbeute des Kolyma-Goldfeldes. Weiterhin gibt es Verhüttungs- und Textilindustrie. Infrastruktur Zarafshon verfügt über einen Flughafen, Bahnanschluss und liegt an der A379. In Zarafshon dominiert die sowjetische Plattenbauarchitektur, Wasser erhält die Stadt vom 250 km entfernt fließenden Amudarja. Freizeitangebote In Zarafshon beheimatet ist der Fußballverein Qizilqum Zarafshon. Zarafshon verfügt über eine russisch-orthodoxe Kirche, eine Moschee und viele Freizeiteinrichtungen. Von touristischem Interesse ist das Zarafshoner Wüstenmuseum. Einzelnachweise Weblinks Andrei Kudryashov: A report from Zarafshan, the gold capital of Uzbekistan, auf ferghana.ru; 5. März 2004
Zeravchan (ville)

Zeravchan ou Zarafchan (en ouzbek : Zarafshon, en tadjik : Зарафшон, signifiant « aurifère », en russe : Зарафшан) est une ville de la province de Navoï, en Ouzbékistan. Elle est située dans une oasis du désert du Kyzylkoum, à 190 km au nord-ouest de Navoï, sur la rivière de Zeravchan. Sa population s'élevait à 70 000 habitants en 2010. Histoire Zeravchan est fondée en 1965 et a le statut de ville depuis 1972. Zeravchan est née et s'est développée au centre de deux exploitations minières. La mine d'or de Mourountaou, située à 30 km à l'est de la ville est une des plus grandes du monde malgré son isolement et le secret qui a longtemps entouré son activité. L'extraction se fait à ciel ouvert au fond d'une excavation longue en surface de 3 500 m et large de 2 500 m, pour une profondeur de 300 m. L'usine de traitement du minerai se trouve à une dizaine de kilomètres. La tonne de minerai contient en moyenne 2,4 g d'or. Notes et références Portail de la mine Portail de l'or Portail de l’Ouzbékistan
Zarafshon (település)

Zarafshon (üzbég nyelven: Zarafshon/Зарафшон; orosz nyelven: Зарафшан) város Üzbegisztánban, Navoiy régió központja, a 2009. évi adatok alapján több mint 68 000 lakossal. Fekvése Üzbegisztán területén, a Kizil-kum sivatagban található. Leírása Zarafshon "Üzbegisztán aranyfővárosa" néven ismert, mely egyúttal a Navoi Bányászat és Kohászat Központi Bányászati Igazgatóságának székhelye is, amelynek feladata a közeli Muruntau aranybányászata és annak feldolgozása. Muruntau aranybányászatát és feldolgozását 1995 és 2006 között a Zarafshon-Newmont Közös Vállalkozás vezette, mely a denveri Newmont Mining Corporation közvetlen külföldi befektetése (az akkori legnagyobb amerikai befektető Üzbegisztánban – ez volt az első jelentős nyugati befektetés a régióban a Szovjetunió felbomlása után). Üzbegisztán 2006-ban kisajátította a társaság vagyonát, és 2007-re teljesen birtokába került a bánya. A zarafshoni repülőteret (IATA: AFS) az Uzbekistan Airlines szolgálja ki közvetlen napi járatokkal Taskentbe és vissza. Jegyzetek Források OECD Nuclear Energy Agency, International Atomic Energy Agency: Uranium 2001: resources, production and demand OECD Publishing, 2002. ISBN 92-64-19823-7 Большой энциклопедический словарь: ЗАРАФШАН Judith Peltz: Usbekistan. Trescher Verlag. ISBN 3-89794-153-8
Zarafshan

Zarafshan o Zarafshon (in uzbeco Зарафшон?; in russo Зарафшан?) è una città dell'Uzbekistan, situata nella regione di Navoiy, nel centro del Paese. Abitata da circa 68.300 persone (2009), è localizzata nel deserto del Kizilkum e riceve acqua dall'Amu Darya attraverso una linea di 220 km. È un centro industriale a impatto minerario e metallurgico. Voci correlate Zeravshan Qizilqum Futbol Klubi Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Zarafshan
Zarafshon

Zarafshon (także Zarafszan) - miasto w Uzbekistanie, w prowincji Navoiy, na pustyni Kyzył-kum. Nazywane złotą stolicą Uzbekistanu ze względu na odkrywkową kopalnię złota w pobliskim Muruntau. Lotnisko w Zarafshan (IATA: AFS), obsługiwane przez Uzbeckie Linie Lotnicze (Oʻzbekiston havo yoʻllari), obsługuje codzienne bezpośrednie połączenie z Taszkentem. W mieście działa kombinat metalurgiczny. Przypisy
Zarafexã

Zarafexã, Zeravexã ou Zarafexom (em usbeque: Zarafshon / Зарафшон; em russo: Зарафшан) é uma cidade do centro do do Usbequistão, que pertence ao vilaiete (viloyat; província) de Navoi. Tem 55 quilômetros quadrados de área e segundo censo de 2020, havia 83 815 habitantes. É chamada "capital do ouro do Usbequistão". Aí está instalada a administração da Navoi Mining & Metallurgy Combinat, encarregada da mineração e do processamento do ouro nas proximidades da mina a céu aberto de Muruntau. Entre 1995 e 2006, a mina e processadora de ouro era operada pela Zarafshan-Newmont Joint Venture, Referências
Зарафшан

Зарафшан (узб. Zarafshon — «золотоносне») — місто в Навоїйській області Узбекистану. Розташоване в пустелі Кизилкум поряд з великим родовищем золота та урану. Населення: становило понад 70 тис. осіб (2010). До міста прокладено 220-кілометровий водогін від Амудар'ї. Історія Початок будівництва міста в Узбецькій РСР відбувся наприкінці 1960-х років. Воно слугувало для обслуговування родовища з видобутку золота. Видобуток золота на родовищі Мурунтау становив приблизно 30% від загального видобутку золота в СРСР. У 1965 році геологорозвідувальна партія із Самарканда почала дослідження регіону гір Букантау, Тамдитау та Мурунтау. Після знаходження родовища золота й урану у цьому регіоні, Уряд СРСР терміново віддав наказ Міністерству середнього машинобудування про розвиток регіону в Кизилкумах. З цього моменту і почалася історія міста. У найкоротші терміни була споруджена перша партія металургійного заводу, безупинно розроблялося унікальне золоторудне родовище. Робітники і спеціалісти почали з'їжджалися з усього Союзу. Для міста було споруджено унікальну водопостачальну систему з Амудар'ї (близько 250 км труб з постійним контролем), побудовано 8 мікрорайонів житлових будинків покращеного планування за найкращими проєктами дизайнерів того часу, культурні, спортивні, медичні та інші громадські установи, басейн. Розведено штучну рослинність, посаджено красиві парки. Спорт Останнім часом в Зарафшані проходило безліч спортивних змагань: чемпіонат Азії з паверліфтингу у 2003 році, чемпіонат Азії з важкої атлетики в 2004 році, міжнародний турнір з вітрильного спорту серед країн СНД і багато інші змагання. Тільки в 2004 році в Зарафшані було проведено 150 спортивних заходів різного рівня. Спортсмени Зарафшана в окремих видах спорту досягли високих показників: плавці брали участь в Олімпійських іграх, команда майстрів футболу «Кизилкум» грає у вищій лізі узбекистанського футболу і міцно утримує свої позиції в групі лідерів. Зарафшанські мотокросмени утримають лідерство в республіканських змаганнях. Команда з паверліфтингу — учасниця багатьох чемпіонатів світу, яка домагається значних результатів, завойовуючи найвищі нагороди. Дуже популярністою в містіє секція парашутного спорту. На рахунку у команди парашутистів «Зар-Дан» чимало нагород, призів і дипломів. Беручи участь у змаганнях за Кубок СНД, зарафшанскі спортсмени увійшли до трійки найсильніших. Високих результатів домагається і команда вітрильного спорту. Вони — беруть участь у багатьох міжнародних змаганнях. Промисловість Державне підприємство Навоїйський гірничо-металургійний комбінат (НГМК) — золотодобування і переробка. «Amantay Gold Fields» — золотодобування і переробка. Зарафшанський аеропорт ((IATA: AFS)), /O‘zbekiston Havo Yo‘llari — Узбецькі Авіалінії/ — має прямий щоденний рейс в Ташкент і назад. АС «Потік» — м'ясо-молочна продукція. Завод з виробництва емульсійно-вибухових речовин. Уродженці Согдіана — узбецька і російська співачка та акторка українського походження. Примітки Посилання Зарафшан. Інформаційний сайт [Архівовано 3 вересня 2011 у Wayback Machine.] (рос.) Навоїйський гірничо-металургійний комбінат (рос.), (узб.), (англ.)
Тудакульське водосховище

Тудакульське водосховище – гідротехнічний об’єкт в центральній частині Узбекистану, на східній околиці Бухарської оази. В 1952-му році під час повені на річці Зеравшан унаслідок прориву води до природної западини Тудакуль в останній виникла водойма. В 1968-му її почали перетворювати на наливне водосховище, яке у підсумку запустили в 1977-му, на наступний рік після введення в дію другої черги Аму-Бухарського машинного каналу (АБМК), що подала до Бухарської оази великі обсяги води. При нормальному рівні поверхні на позначці 224 метра НРМ Тудакульске водосховище має довжину та ширину 15 км та 14 км, проте завдяки рел’єфу для перетворення западини на сховище з глибиною до 11,7 метра знадобились земляні дамби загальною довжиною лише 4 км з висотою до 12 метрів та шириною по гребеню 20 метрів, що потребувало відсипки 857 тис м3 матеріалу. Водосховище має площу поверхні 162 км2 та загальний об’єм 1200 млн м3, з яких 600 млн м3 відноситься до корисного об’єму, чому відповідає коливання рівня між позначками 219,9 та 224 метра НРМ. АБМК підходить до Тудакульського водосховища з півдня, після чого розгалужується на три гілки – канал першої черги, що прямує на північний захід до Куюмазарської насосної станції (живить канал Північно-західна гілка та Куюмазарське водосховище), канал-перемичку для скиду ресурсу до Тудаколя та канал другої черги, який обходить водойму зі сходу та після сполучення на північ від неї з перемичкою для видачі води зі сховища прямує до Кизилтепінської насосної станції (живить канали, що ведуть до Хархурського та Шафірканського гідровузлів). З північного заходу до Тудакульського водосховища підходить скидний канал Хархурського гідровузла (Верхньо-Бухарський канал), що дозволяє за потреби скидати надлишковий ресурс з річки Зеравшан. Є відомості, що станом на кінець 2010-х до Тудакульського водосховища скидались дренажно-колекторні води (відводяться з іригованих земель та мають дещо підвищений вміст солей) колектора Уртаобод (в 2018 – 2020 роках стік по ньому становив від 130 до 138 млн м3 на рік). Примітки