NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Angren

Angren (ros. Ангрен) – miasto we wschodnim Uzbekistanie, położone w odległości 125 km od Taszkentu. Dane ogólne Liczba ludności: 126 962 (2005) Położenie geograficzne: 41°1' N 70°8' E Ośrodek wydobycia węgla brunatnego i jego gazyfikacji. Elektrownia cieplna. W mieście rozwinął się przemysł materiałów budowlanych oraz spożywczy. Przypisy Linki zewnętrzne Archiwalna strona miasta
Туракурганская ТЭС

Туракурга́нская ТЭС (узб. To'raqo'rg'on IES) — тепловая электростанция в Наманганской области Узбекистана. Электростанция покрывает потребности Ферганской долины в электроэнергии. Общая проектная стоимость станции составляет $1 млрд 195 млн 870 тыс. Первый энергоблок был запущен 5 августа 2019 года, второй энергоблок — в ноябре того же года. Ранее анонсировался запуск обоих энергоблоков в 2017 году. История Общестроительные работы на территории будущей электростанции начались в августе 2013 года. 10 ноября 2014 года в Ташкенте было подписано соглашение с Японским агентством по международному сотрудничеству (JICA) о предоставлении правительству Узбекистана займа размером ¥71 839 млн на строительство ТЭС в Ферганской долине сроком на 40 лет, включая 10-летний льготный период, по ставке в 0,3 % годовых. В конце 2015 года был объявлен тендер на строительство электростанции, победителем которого стала японская «Mitsubishi Corporation». 20 ноября 2020 года и 17 августа 2022 года станция аварийно отключалась от электросети. См. также Энергетика Узбекистана Ссылки Preparatory Survey on Turakurgan Thermal Power Station Construction Project (August 2014) (англ.) Примечания
Туракурганська ТЕС

Туракурганська ТЕС – теплова електростанція на сході Узбекистану. В 2019 та 2020 роках на майданчику станції ввелив дію два однотипні парогазові блоки потужністю по 450 МВт, у кожному з яких одна газова трубіна живить через котел-утилізатор одну парову турбіну. Як паливо станція використовує природний газ, що надходить по трубопроводу Північний Сох – Наманган. Водопостачання відбувається із Великого Наманганського каналу, який відходить від річки Нарин. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованим на роботу під напругою 220 кВ. Примітки
Туран (стадион, Нукус)

Стадион «Тура́н» (узб. «Turon» stadioni / «Турон» стадиони; каракалп. «Turan» stadionı / «Туран» стадионы) — многоцелевой стадион в городе Нукусе — столице Республики Каракалпакстан, являющейся автономной республикой в составе Узбекистана. Крупнейший и главный стадион Каракалпакстана, вмещает 9,300 зрителей. Назван в честь древнего исторического региона Туран. Является домашней ареной для местного футбольного клуба «Арал». Также на стадионе проводятся различные спортивные мероприятия и турниры, праздники и концерты. Ссылки Стадион на сайте wildstat.ru
Джизак

Джизак (на узбекски: Jizzax или Жиззах) е град в Узбекистан и административен център на Джизакска област. Джизак в миналото е бил важна спирка от пътя на коприната, като е свързвал град Самарканд с Ферганската долина. Външни препратки Официална страница. Търговия в Централна Азия.
Džizzak

Džizzak je město v Uzbekistánu. Je hlavním městem Džizzackého vilájetu, přičemž leží severovýchodně od Samarkandu, třetího nejlidnatějšího města v zemi, v nadmořské výšce asi 378 m n. m. V roce 2024 ve městě žilo přibližně 202 tisíc obyvatel a šlo tak o 12. nejlidnatější město v zemi. První zmínka o existenci města sahá do 10. století; město bylo významným sídlem na hedvábné stezce, neboť leží na trase mezi Samarakandem a Ferganskou kotlinou. Leží relativně blízko Turkestánského hřbetu a řeky Zeravšan. Panuje zde středomořské podnebí, které je ale silně ovlivněno polohou města hluboko ve vnitrozemí. Většina obyvatel jsou etničtí Uzbeci (asi 88 %), asi 4 % obyvatel jsou Rusové, 2 % Tádžikové a zbylých asi šest procent obyvatel tvoří celá řada dalších etnik jako Kazaši, Tataři, Ukrajinci nebo Kyrgyzové. Nachází se zde dálnice i železnice, do roku 2010 ve městě jezdily také trolejbusy. Kromě toho zde sídlí také několik univerzit. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Jizzakh na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Džizak na Wikimedia Commons
Jizzax

Jizzax oder Dschissach (usbekisch-kyrillisch Жиззах, russisch Джизак Dschisak) ist eine Stadt in Usbekistan und Hauptstadt der Viloyat Jizzax. Geografie Geografische Lage Die Stadt liegt im Randbereich der Mirzachoʻl-Steppe und nahe dem strategisch wichtigen Jilanutipass, der den Zugang zum Serafschantal ermöglicht. Bevölkerung Die Stadt hatte 179.200 Einwohner (Stand 1. Juli 2020). Geschichte Jizzax war früher ein Knotenpunkt der Seidenstraße auf der Route Samarkand–Ferghanatal. 1916 war Jizzax das Zentrum einer anti-zaristischen Bewegung, die als Vorläufer der Revolution von 1917 gilt. Es ereigneten sich Aufstände von einheimischen Bauern und Handwerkern in der Region zwischen Taschkent und Samarqand, die aber schnell durch russische Militärs eingedämmt wurden. Bildung In Jizzax gibt es fünf Hochschulen: Pädagogische Hochschule Jizzax Polytechnisches Institut Jizzax Zweigstelle der Kasaner Föderalen Universität Zweigstelle der Usbekischen Universität Mirzo Ulugbek Zweigstelle der Sambhram Universität (private Hochschule) Verkehr Der Bahnhof von Jizzax liegt an der Transkaspischen Eisenbahn. Sport Der örtliche Fußballverein FK Soʻgʻdiyona Jizzax spielt in der Uzbekistan Super League. Seine Heimspiele trägt der Club im Zentralstadion aus. Persönlichkeiten Bobo-Usmon Baturow (* 1994), Boxer Patokh Chodiev (* 1953), belgisch-kasachischer Unternehmer Aziz Ganiev (* 1998), usbekischer Fußballspieler Sergei Lebedew (* 1948), russischer Politiker Abduvahid Neʼmatov (* 2001), Fußballtorhüter Hamid Olimjon (1909–1944), usbekischer Dichter Scharaf Raschidow (1917–1983), Parteisekretär der Kommunistischen Partei Usbekistans Weblinks Offizielle Website Einzelnachweise
Yizaj

Yizaj,​ también conocida como Yizak o Dzhizak​ (en uzbeko: Jizzax, Жиззах; en ruso: Джизак), es una ciudad de 139.100 hab. (según el censo de 2007) y capital de la provincia homónima, en el centro de Uzbekistán, al noroeste de Samarcanda. Está ubicada a una altitud de 378 metros. Yizaj fue un importante cruce en la Ruta de la Seda en el camino que conecta Samarcanda con el valle de Fergana. El nombre Yizaj deriva de la palabra sogdiana dizak, que significa «fortín». La ciudad está construida sobre un sitio situado en Osrushana. En 1916, Yizaj fue el centro de una sublevación antirrusa, que fue rápidamente suprimida. En 1917 nació Sharaf Rashídov, futuro secretario del Partido Comunista de la RSS de Uzbekistán. La ciudad cuenta con dos universidades, con un total de aproximadamente 7000 estudiantes, y es la sede de un equipo de fútbol, Sogdiana Jizzakh, que juega en la Super Liga. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Yizaj.
Jizzax

Jizzax (altresì chiamata Djizzakh, Djizak e Джизак) è una città uzbeca capoluogo dell'omonima regione, a nord ovest di Samarcanda. Geografia fisica L'insediamento è situato a un'altezza di 378 metri, sul limitare della steppa e vicino allo strategico passo di Jilanuti (soprannominato Porta di Tamerlano) nei monti Turkistan, e controlla l'accesso alla valle di Zeravshan, Samarcanda e Bukhara. Storia Il toponimo Jizzax, deriva dalla parola sogdiana per "fortino" e la città attuale è costruita sul sito di un'antica città sogdiana, che apparteneva alla regione iranica di Ushrusana. Dopo la conquista araba della Sogdiana, Jizzax servì come città sede di mercato tra i predoni nomadi e gli agricoltori stanziali, gli arabi costruirono una serie di rabat (fortini), i quali ospitavano dei guerrieri ghazi preposti alla protezione della popolazione. I fortini vennero successivamente usati anche nel XIX secolo dall'Emirato di Bukhara contro il quale si scontrò il generale russo Chernaiev, soprannominato il “Leone di Taskent”; Chernaiev fallì la prima volta che cercò di espugnare Jizzax, ma ebbe successo al secondo tentativo, perdendo solo sei uomini, contro i 6000 caduti da parte dei difensori. Alla fine della battaglia la città vecchia venne in gran parte distrutta, gli abitanti sopravvissuti furono scacciati e al loro posto vennero insediati coloni russi. Nel 1916, Jizzax fu il centro di una rivolta anti-russa, che venne rapidamente repressa; l'anno dopo venne alla luce Sharof Rashidov, futuro segretario del partito comunista uzbeko, che ebbe un ruolo fondamentale nella gestione amministrativa della città. Jizzax al giorno d'oggi è una tranquilla cittadina di 126 400 abitanti nella quale è rimasto poco o nulla dell'era prerivoluzionaria. La città ospita due università, con un totale di circa 7000 studenti ed è sede di una squadra calcistica, la Sogdiana Jizzax, che ha militato nella Oliy Liga, massima serie del campionato uzbeco. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Jizzax Collegamenti esterni Sito ufficiale, su djizak.com. (EN) Jizzax, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Jizzax

Jizzax (Russisch: Джизак) is een stad in Oezbekistan en is de hoofdplaats van de viloyat Jizzax. Jizzax telt naar schatting 148.900 inwoners. Ten tijde van de Sovjet-Unie stond de stad bekend onder haar Russische benaming Dzjizak. Geboren Patoch Sjodijev (1953), Oezbeeks-Belgische zakenman
Dżyzak

Dżyzak (uzb. Jizzax) – miasto w Uzbekistanie, nad rzeką Sanzar. Liczy 138,4 tys. mieszkańców (2004). Stolica wilajetu dżyzackiego. Miasto jest ośrodkiem przemysłu materiałów budowlanych, elektrotechnicznego, maszynowego, chemicznego, lekkiego i spożywczego. Znajduje się tu także wyższa szkoła pedagogiczna. Dżyzak wzmiankowany jest już od X wieku. W pobliżu miasta znajduje się Park Narodowy Zaamin. Linki zewnętrzne Strona wilajetu dżyzackiego. [dostęp 2009-11-17].
Jizzax

Jizzax; före självständigheten även ryska: Джизак: Dzjizak) är en stad med 126 400 invånare (1999) i centrala Uzbekistan, belägen nordväst om Samarkand på 378 meters höjd. Staden är huvudort i provinsen Jizzax viloyati och distriktet Sharof Rashidov tumani. Den ligger i utkanten av Mirzatjulstäppen, nära det strategiska Dzjilanutipasset i Turkestanbergen, och befäster vägen till Zeravsjandalen, Samarkand och Buchara. Staden har två universitet med totalt omkring 7 000 studenter. Historia Namnet kommer av det sogdiska ordet för "litet fort". Den nuvarande staden byggdes på ruinerna av den sogdiska staden Usrushana. Den var en viktig knutpunkt längs Sidenvägen mellan Samarkand och Ferganadalen. Efter den arabiska erövringen av Sogdiana brukades staden som marknadsstad för nomaderna och de bosatta jordbrukarna. Araberna byggde ett antal rabat (blockhus) som skulle hysa gazier för att skydda folket. På 1800-talet hade dessa blockhus utvecklats till ett större fort tillhörigt emiratet Buchara. Den ryske generalen Michail Tjernjajev misslyckades sitt första försök att inta staden, men lyckades på det andra försöket, med endast 6 stupade som följd, medan det bland försvararna räknades 6000 döda. Den gamla staden förstördes till största del, och dess invånare utkastades, varpå ryska bosättare inflyttades. År 1916 var Dzjizak centrum för ett uppror mot den ryska övermakten; detta kvästes dock snabbt. År 1917 föddes Sjaraf Rasjidovitj Rasjidov, senare sekreterare i det uzbekiska kommunistpartiet, i staden. Den nutida staden är ombyggd i europeiskt snitt; nästan inget återstår från före sovjettiden.
Джиззак

Джиззак (Джизак; узб. Жиззах, Jizzax) — місто в Узбекистані, центр Джиззацької області. Населення 139,2 тис. мешканців (2006). Розташований на річці Санзар, біля північного підніжжя гір Нуратау, у південній частині Голодного степу, за 180 км на південний захід від Ташкента. Залізничний вузол. Через місто проходить автошлях E40. Економіка Виробництво будматеріалів; заводи: акумуляторний, електротехнічний, сільськогосподарських машин, пластмас та ін.; легка (бавовноочисна, бавовняна, трикотажна та ін.), харчова промисловість. Історія Місто відоме з X століття. Виникло як проміжний пункт оаза на шляху з Ферганської долини до Самарканда на Великому шовковому шляху. Назва від тадж. «диз» — фортеця і зменшувального суфікса -ак, означає «невелика фортеця». Торговий шлях із Уструшани через Джиззак був одним з найважливіших на Великому Шовковому шляху, оскільки ним везли уструшанський нефрит, який користувався популярністю на Заході. У Середньовіччі поблизу Джизаку у Мірасманді збирався міжнародний базар де велась жвава торгівля шерстяними тканинами та одягом, шовком, ювелірними та металічними виробами. Протягом століть у горах добувалась залізна руда, так що навіть сьогодні можна знайти останки давніх стоянок та поселень рудокопів. Монгольська навала майже повністю знищило оборонні укріплення міста. Під час правління Тимура місто було знову відбудовано і здобуло колишню велич, що не завадило Шейбанихану знищити його під час завоювань Мавераннахра. У 60-ті роки ХІХ століття місто являло собою поселення, оточене подвійною стіною та відносно глибоким ровом. Восени 1866 року після семи днів осади місто взяла російська армія під командуванням генерала Романовського. Після мирних переговорів з Бухарським еміратом місто перейшло до Російської імперії. 1887 року Джиззак отримав статус повітового міста Самаркандської області. 1895 року через місто пройшла залізниця Самарканд — Андижан. У 1916 році в місті спалахнуло антиросійське повстання, яке було придушено. З 1924 році центр Сирдар'їнської області У Джиззаку народився Шараф Рашидов, 1-й секретар ЦК Компартії Узбецької РСР у 1959—1983 роках. У цей період місто швидко розбудовувалось. Наприкінці 1973 року місто стало центром Джизацької області, однак 1988 року область було скасовано і Джиззак став центром Сирдар'їнської області. У лютому 1990 року відновлено Джиззацьку область. Релігія У місті є православна Микольська церква збудована у 1975 році. Навчальні заклади Педагогічний, політехнічний інститути. Джиззацьке вище військово-авіаційне училище Важливі об'єкти Заамінський санаторій Заамінський заповідник Озеро Айдаркуль Тамерланові ворота Драматичний театр Музей Шарифа Рашидова Краєзнавчий музей Дитяча залізниця (відкрита 1976 чи 1986, за даними різних джерел, припинила діяти у дев'яностих, наново відкрилася в влітку 2004, діє як атракціон, обслуговуваний дорослими), довжина 2 км. Примітки Джерела KM.RU. Универсальная энциклопедия. ДЖИЗАК(рос.) Джизак // Большая советская энциклопедия : в 30 т. / главн. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд. — М. : «Советская энциклопедия», 1969—1978. (рос.) Словарь географических названий: Джизак(рос.)
Самарканд

Самарканд (на узбекски: Samarqand или Самарқанд; на персийски: سمرقند) е център на Самаркандска област и втори по големина град в Узбекистан след столицата Ташкент. История През 1369 година градът става столица на тогавашната централноазиатска империя начело с Тимур. Градът преживява златен век и се превръща в архитектурната перла на Централна Азия с построените от Тимур и неговите наследници палати, астрономически обсерватории и ислямски колежи. В началото на 1500 г. номадски узбеки атакуват града. Население Галерия Външни препратки Официален сайт на града ((ru)) Паметниците на Самарканд ((en)) Самарканд на Silk Road Seattle Project ((en))
Samarkand

For alternative betydninger, se Samarkand (flertydig). (Se også artikler, som begynder med Samarkand) Samarkand (usbekisk: Samarqand Самарқанд; persisk: سمرقند; russisk: Самарканд) er den næststørste by i Usbekistan med 546.303(2020) indbyggere. Den er hovedstad i regionen af samme navn. Det er en af verdens ældste byer og den ældste i Centralasien. Byen havde sin storhedstid i middelalderen, hvor der var prægtige paladser og haver med træer langs brolagte gader og med et vandsystem, der forsynede næsten alle husene. Det var stedet, hvor handelskaravaner fra Indien, Persien og Kina mødtes. I 2001 blev den føjet til UNESCOs Verdensarvsliste. Etymologi Byen hed på græsk Marakanda, efter Alexander den Store erobrede den i 329 f.Kr. Der er flere teorier om, hvordan Marakanda udviklede sig til Samarkanda / Samarkan. Efter den ene stammer navnet fra det gamle persiske Asmara, "sten", og sogdiske kand, "fort", "by". Historie Samarkand og Bukhara er nogle af de ældste beboede byer i verden. Den opstod på handelsruten mellem Kina og Middelhavsområdet (Silkevejen). Samarkand har været en af de største byer i Centralasien. Tidlig historie Byen er grundlagt ca. 700 f.Kr. af den iranske folkestamme sogdianerne. Samarkand har været et af de vigtigste centre for den sogdiske civilisation fra sin begyndelse. Før det Achaemenidiske dynasti tog kontrol over Samarkand, var byen hovedstad i den Sogdiske verden. Den hellenistiske periode Alexander den store styrede Samarkand i 329 f.Kr. og den var kendt som Maracanda af grækerne. Mens Samarkand blev skadet under Alexanders erobring, udviklede den sig hurtigt og blomstrede under den nye græske indflydelse. Der var også store, nye byggeteknikker. Referencer Eksterne henvisninger
Szamarkand

Szamarkand (üzbégül Samarqand, cirill betűkkel Самарқанд, arabul سمرقند) félmillió lakosú nagyváros Üzbegisztánban, a Szamarkandi vilajet székhelye. Belső-Ázsia és a régi kelet egyik legfontosabb városa, amely meghatározó jelentőségét a selyemúton betöltött központi szerepének köszönhette. 2001-ben az UNESCO Szamarkand 2750 éves városát Szamarkand – Kultúrák találkozása címen a világörökség részévé nyilvánította. Földrajz Szamarkand az Alaj-hegység nyugati lefutásánál lévő 720 m-es tengerszint feletti magasságú fennsíkon fekszik. Éghajlat Történelme Szamarkand, az egyik legrégebbi város a Földön, a görögök Μαράκανδα [Marakanda] néven ismerték, az i. e. 14. században a Zaravsán gyümölcsöző síkságaként említették. Hosszú ideig az Óperzsa Birodalom egy tartománya volt. A jólét sokáig megmaradt a perzsa városban, a selyemút is áthaladt rajta. Nagy Sándor i. e. 329-ben megtette Szogdia fővárosává. Az iszlám megjelenése után virágzott a város, különösen amikor a Számánidák voltak hatalmon, egészen addig, míg Dzsingisz kán 1220-ban betört az országba. A mongol uralom alól Timur Lenk szabadította föl, aki megtette birodalma fővárosává. 1888-ban az Orosz Birodalom fennhatósága alá került. Először Orosz Türkesztán, majd 1918-tól a Türkesztáni Autonóm Szovjet Szocialista Köztársaság, végül pedig 1925-ben az újonnan alapított Üzbég Szovjet Szocialista Köztársaság fővárosa volt 1930-ig, amikor Taskent lett a főváros. Üzbegisztán 1991-es függetlenné válásakor a második legnagyobb város volt az országban, egyúttal a térség kulturális központja. Népessége A lakosság többségének az anyanyelve a tádzsik, a perzsa nyelv közép-ázsiai változata. Látnivalók A város mintaképe az iszlám építészetnek, az UNESCO a világörökség részévé nyilvánította. A Regisztán tér és a medreszéi Bibi-Khanum mecset Afriasab múzeum Gúr-e Mir-mauzóleum Shah-i-Zinda épületegyüttes Khodja Doniyor mauzóleum Ulug Bég obszervatóriuma Hodja-Abdu-Darun mauzóleum Híres személyek Al-Buchari (810-870) Abu Mansur al-Maturidi (893–941) Omar Khajjám (1048–1131) Timur Lenk (1336–1405) Islom Karimov, a független Üzbegisztán első államelnöke Testvérvárosok Balkh, Afganisztán Merv, Türkmenisztán Buhara, Üzbegisztán Nisápur, Irán Lahor, Pakisztán Lviv, Ukrajna Isztambul, Törökország İzmir, Törökország Cuzco, Peru További információk Mária Ujfalvy-Bourdon: Ujfalvy Károly utazása Páristól – Samarkandig. A Ferganah, Kuldzsa és nyugati Szibéria. Egy párizsi nő úti élményei; ford. Günther Antalné Kégl Emerika; Révai, Bp., 1885 Vámbéry Ármin: Közép-ázsiai utazás 1863-ban Teheránból a Turkman sivatagon át, a Kaspi tenger keleti partján Khivába, Bokharába és Szamarkandba; 3., jav., bőv.; Athenaeum, Bp., 1892 Üzbegisztán: Bokhara, Szamarkand, Khiva; fotó Gink Károly, szöveg Gombos Károly; Corvina, Bp., 1973 Buhara, Szamarkand, Hiva. Andruskó Károly fametszetei Gerő Gyula fotói alapján; bev. Gerő Gyula; Egyetemi Ny., Bp., 1975 Jegyzetek
Samarkand

Samarkand (în uzbecă Samarqand/Самарқанд, în rusă Самарканд, în persană سمرقند) este un oraș in Uzbekistan, capitala regiunii Samarkand. El avea în 1999 o populație de 362.300 de locuitori. Așezare Orașul este situat la poalele munților Alai (o ramură a munților Tian-Șan), pe un podiș, la o altitudinde de 720 m. În sud-est, la 400 km depărtare, se găsesc munții Pamir. Populația Limba vorbită de majoritatea locuitorilor este tadjica, o variantă a limbii persane din Asia centrală. Istorie Samarkand a fost cunoscut de vechii greci sub denumirea de "Marakanda" cu 1400 de ani i.e.n., renumit fiind pentru câmpia roditoare "Zarashon" numită de greci "Polytimetos". A fost întemeiat de perși, având o pondere economică importantă în provincia Ahemenid. Înflorirea economică a orașului se datorează așezării geografice favorabilă comerțului (situat la nord de drumul comercial "Drumul Mătăsii"). În anul 329 î.Hr cetatea este cucerită de Alexandru cel Mare. Sub stăpânirea musulmană dezvoltarea orașului este rapidă, mai ales sub domnia persană a dinastiei Samanizilor. Mongolii sub conducerea lui Ginghis Han distrug orasul în anul 1220. Sub domnia hanului mongol Timur Lenk, Samarkand devine capitala imperiului acestuia. În anul 1868, sub administrație rusească, orașul va fi integrat în Turkistan. În 1925 orașul devine capitala Uzbekistanului, capitala fiind mutată mai târziu (1930) la Tașkent. Personalități Islam Karimov (1938 - 2016), președintele Uzbekistanului (1991 - 2016); Refat Ciubarov (n. 1957), om politic; Tamila Taşeva (n. 1985), politician, activistă ucraineană, de origine tătară crimeeană. Patrimoniul Cultural Mondial UNESCO În anul 2001, partea veche a orașului (Registan), datată secolele XIV-XV este înscrisă în Patrimoniul Cultural Mondial UNESCO. Printre monumentele incluse se numără: Medresele Registanului Moscheea Bibi-Khanum Complexul Șahi-Zinda Ansamblul Gur-Emir Observatorul lui Ulug Beg Note Legături externe În Uzbekistan, pe urmele lui Marco Polo, 11 martie 2012, Victoria Anghelescu, Cotidianul Samarkand – citadela splendorilor, 18 iunie 2011, Nicu Parlog, Descoperă - Travel Orasul lui Timur Lenk Arhivat în 11 iulie 2012, la Wayback Machine., 3 octombrie 2007, Revista Magazin
Tashkent City

Tashkent City (uzb. “Tashkent City” xalqaro biznes markazi, “Tashkent City” IBC) – centrum biznesowe w Taszkencie, budowa którego rozpoczęła się w 2018 roku i trwa do dziś. Kompleks znajduje się w centrum miasta, w dzielnicy Shayxontoxur, pomiędzy ulicami: Alisher Navoi, Olmazor, Furkat i Aleją Islama Karimowa. Główną ideą Tashkent City jest połączenie biurowców biznesowych, apartamentów mieszkalnych i strefy rekreacyjnej. Budowa prowadzona jest na terenie wcześniej zburzonej dzielnicy jednorodzinnych domów mieszkalnych, nazywanych po uzbecku mahalla, na obszarze o łącznej powierzchni 80 ha. To największy projekt budowlany w Uzbekistanie. Budowa kompleksu prowadzona jest przy wsparciu finansowym inwestorów prywatnych. Obiekty Gardens Residence Central Plaza – pierwszy hotel w Uzbekistanie pod marką Park Inn by Radisson. Hyper Partners Center – największe centrum handlowe w Uzbekistanie. Nest One – najwyższy budynek w Uzbekistanie. Congress-hall i Hotel Hilton – pierwszy hotel w Uzbekistanie pod marką Hilton. Financial center – największe centrum finansowe w Uzbekistanie. Boulevard Residence Tashkent City Park – największy park rekreacyjny w Uzbekistanie (18 ha) z największą fontanną w kraju; na terenie parku również znajduje się Muzeum Figur Woskowych. Galeria Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona Tashkent City Mall Tashkent City Park – Future Uzbekistan (YouTube) Tashkent City, Uzbekistan, Video by Drone (YouTube) Tashkent City Park: Review (With Photos)