NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Государственный институт искусств Узбекистана

Госуда́рственный институ́т иску́сств и культуры Узбекиста́на имени Маннона Уйгура — высшее учебное заведение в Ташкенте. Образован в 2012 году путём слияния Государственного института искусств и Ташкентского государственного института культуры. История Государственный институт искусств основан в 1945 году и был самостоятельным учебным заведением до 2012 года. Постановлением Президента Республики Узбекистан № 1771 от 4 июля 2012 года на основе Государственного института искусств Узбекистана и Ташкентского государственного института культуры был создан Государственный институт искусств и культуры Узбекистана. В структуре института — 4 факультета и 18 кафедр. Студенты обучаются на 26 направлениях бакалавриата и 19 специальностях магистратуры на узбекском и русском языках. Институт готовит специалистов по актёрскому мастерству и режиссуре, искусствоведению и театроведению, звуко- и видеорежиссуре, операторскому мастерству, народному творчеству (инструментальное, вокальное, фольклорное и традиционное исполнение), менеджменту учреждений культуры и искусства, музееведению, искусствоведению (драматургия сценического и экранного искусства, киноведение, театроведение, арт-журналистика), менеджменту, туризму и гостеприимству, библиотечно-информационной деятельности и другим направлениям. Прежние названия 1945—1954 гг. — Ташкентский государственный институт театрального искусства (ТГИТИ) имени А. Н. Островского. 1954—1990 гг. — Ташкентский государственный театрально-художественный институт (ТГТХИ) имени А. Н. Островского. Переименован после открытия в 1954 году художественного факультета. Описание Факультеты: Актёрское искусство Режиссура Искусствоведение Сценическая и экранная драматургия Техногенное искусство (теле-кинооператоры и звукорежиссёры) Театральное искусство Кафедра общественных наук Кафедра языков и литературы. Интересные факты В 1968 году в Ташкентском театрально-художественном институте возникла популярная узбекская группа «Ялла». Известные выпускники Среди выпускников — признанные в советское время, а также нынешние деятели искусство (артисты, режиссёры, скульпторы, художники и др.). Некоторым из них было присвоено звание «Народный артист СССР». См. также Категория:Выпускники Ташкентского театрального института Категория:Преподаватели Ташкентского театрального института Примечания Литература Турсунов Т. Санъат институти // Ўзбекистон миллий энциклопедияси — С ҳарфи (узб.). — Тошкент: «Ўзбекистон миллий энциклопедияси» Давлат илмий нашриёти, 2006. — С. 165. — 839 с.
Державний інститут мистецтв Узбекистану

Державний інститут мистецтв і культури Узбекистану імені Маннона Уйгура — вищий навчальний заклад у Ташкенті. Історія Інститут заснований у 1945 році і був самостійним навчальним закладом до 2012 року. Постановою Президента Республіки Узбекистан № 1771 від 4 липня 2012 року на основі Державного інституту мистецтв Узбекистану і Ташкентського державного інституту культури створено Державний інститут мистецтв і культури Узбекистану. Колишні назви 1945—1954 роки — Ташкентський державний інститут театрального мистецтва (ТДІТМ) імені А. Н. Островського. 1954—1990 роки — Ташкентський державний театрально-художній інститут (ТДТХІ) імені А. Н. Островського. Перейменований після відкриття у 1954 році художнього факультету. Опис Факультети : Акторське мистецтво Режисура Мистецтвознавство Сценічна і екранна драматургія Техногенне мистецтво (теле- кінооператори і звукорежисери) Театральне мистецтво Кафедра суспільних наук Кафедра мов і літератури. Цікаві факти У 1968 році у Ташкентському театрально-художньому інституті виникла популярна узбецька група «Ялла». Відомі випускники Серед випускників — визнані за радянських часів, а також нинішні діячі мистецтва (артисти, режисери, скульптори, художники та інші). Деяким із них присвоєно звання «Народний артист СРСР». Див. також Категорія: Випускники Ташкентського театрального інституту Категорія: Викладачі Ташкентського театрального інституту Примітки Література Турсунов Т. Санъат институти // Ўзбекистон миллий энциклопедияси — С ҳарфи. — Тошкент : «Ўзбекистон миллий энциклопедияси» Давлат илмий нашриёти, 2006. — С. 165.
Museo de Artes de Uzbekistán

El Museo de Artes de Uzbekistán (uzbeko: Oʻzbekiston Davlat Sanʼat muzeyi) es el museo de arte estatal más grande en Uzbekistán.​​ Su colección permanente contiene miles de obras, divididas entre cuatro departamentos. El museo fue establecido en 1918 como el Museo de la Universidad del Pueblo y rebautizado después como Museo de Artes Centrales, luego fue nombrado como Museo de Arte de Taskent en 1924 y finalmente como Museo de Artes de Uzbekistán en 1935.​ Historia El museo fue establecido en 1918 y estuvo localizado en palacio que perteneció al príncipe Nicolás Constantínovich hasta 1935. El museo se trasladó a la Casa del Pueblo en 1935. En 1974, el edificio de Casa del Pueblo fue derribado y reemplazado por las instalaciones actuales.​ Edificio Los arquitectos soviéticos Abdulov, Nikiforov y Rosenblum diseñaron el edificio del museo en la forma de un cubo enorme, con todos sus lados separados en cuadrados de metal, forrados con hojas de aluminio en el exterior. La parte inferior del edificio y la entrada están decoradas con mármol gris pulido. La parte superior está acristalada con satélites cromados, filtrando la luz solar y configurando la iluminación interna opaca.​ Colección La colección inicial del museo consistía de cien obras de arte del príncipe Nicolás Constantínovich y otras colecciones privadas individuales, nacionalizadas en abril de 1918. Las cuales eran mayoritariamente pinturas y dibujos, esculturas, mobiliario y porcelana de maestros rusos y de Europa occidental. Tras la fundación del museo, su colección fue ampliada con obras de la colección del museo den historia de Turquestán. Algunos trabajos fueron transferidos de colecciones de museos en Moscú y Leningrado - por ejemplo, entre 1920 y 1924 el museo recibió 116 obras de arte ruso de los siglos XVIII a XX, entre ellos retratos hechos por Vladímir Borovikovski, Tropinin, Karl Briulov, Yaroshenko, Repin, entre otros. El museo también adquirió alrededor de 250 pinturas de artistas prerrevolucionarios quienes estuvieron activos en Asia Central: Igor Kazakov, Nikolay Karazin, entre otros. En la segunda mitad de los años 1930s, la colección del museo fue ampliada mayoritariamente con trabajos por artistas de Uzbekistán, incluyendo trabajos de Usto Mumin, Pavel Benkov y Leo Bure.​ Además de su colección permanente, el museo realiza exhibiciones de artistas uzbekos y artistas internacionales.​ Las colecciones de museo están divididas en departamentos: arte nacional aplicado de Uzbekistán, bellas artes de Uzbekistán, arte ruso y occidental, y arte del lejano oriente.​ Controversias El jefe conservador de museo Mirfayz Usmonov fue sorprendido vendiendo obras de arte en mercado negro por 15 años, reemplazándolas con copias. Fue capturado en 2014, procesado y sentenciado a 9 años en prisión. Otros dos empleados de museo fueron sentenciados a ocho años en prisión.​ Galería Referencias Enlaces externos Sitio web del Museo de Artes de Uzbekistán Archivado el 11 de abril de 2022 en Wayback Machine. (en inglés) Museos de Taskent, Centros artesanales y Galerías de "Aba Trip"
Musée des arts d'Ouzbékistan

Le musée d'État des arts d'Ouzbékistan (ou familièrement musée des beaux-arts de Tachkent) (en russe : Государственный музей искусств Узбекистана) est un musée situé à Tachkent, capitale d'Ouzbékistan. Il a été fondé en 1918 sous le nom de musée de l'université populaire. Il a été renommé en 1924 musée des arts de Tachkent et reçoit son nom actuel en 1935. Le musée possède environ cinquante mille pièces de musée. Historique De 1918 à 1935, le musée est abrité dans les murs de l'ancien palais du prince Nicolas Romanov et de 1935 à 1966 dans la maison du Peuple. Un nouvel édifice de forme cubique est bâti à cet endroit en 1974 pour abriter les collections du musée. Les façades sont subdivisées en éléments carrés par des ossatures métalliques bordées de plaques d'aluminium anodisé ; les murs du bas et du portail de l'entrée sont recouverts de marbre gris poli. L'édifice est vitré des quatre côtés en stivite, ce qui donne une lumière mate à l'intérieur. En 2026, l'UNESCO inscrit le site, comme partie du bien « Architecture moderniste de Tachkent. Modernité et tradition en Asie centrale », sur la liste du patrimoine mondial. Collections Le fonds du musée lorsqu'il est ouvert est constitué de la centaine d'anciennes œuvres d'art de la collection du prince Romanov (exilé à Tachkent pour « indélicatesse » sous le règne de Nicolas II) confisquée à la révolution de 1917, ainsi que d'autres collections de personnes privées, nationalisées en avril 1918. Ce sont surtout des tableaux, dessins et gravures d'artistes russes ou ouest-européens, ainsi que des sculptures, de la porcelaine et du mobilier. La collection du musée est complétée par des œuvres en provenance du musée régional du Turkestan et de fonds des musées de Moscou et de Léningrad. Ainsi le musée reçoit en 1920-1924 pour exposition permanente cent-seize tableaux de peintres russes du XVIIIe siècle, jusqu'au début du XXe siècle. L'on peut distinguer des portraits de Borovikovski, de Tropinine, de Brullov, de Yarochenko ou de Répine et Andreï Belloli entre autres. Le musée parvient à acquérir de collections privées deux cent-cinquante tableaux d'artistes d'avant la révolution dont le sujet est l'Asie centrale de l'Empire russe. Ce sont en particulier Kazakov, Karazine ou encore Sommer. D'autre part, le musée possède la collection de peinture occidentale la plus importante de toute l'Asie centrale. À partir de 1935, le musée s'est enrichi d'œuvres d'artistes originaires d'Ouzbékistan. Notes et références Voir aussi Crédits de traduction (ru) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en russe intitulé « Государственный музей искусств Узбекистана » (voir la liste des auteurs). Bibliographie « Ouzbékistan », guide Le Petit Futé, édition 2012 Liens externes (uz + ru + en) Site officiel du musée Portail de l’Ouzbékistan Portail des musées Portail du patrimoine mondial
Museo delle arti dell'Uzbekistan

Il Museo delle arti dell'Uzbekistan (uzbeko: O'zbekiston Davlat San'at muzeyi) è il più grande museo d'arte di Stato in Uzbekistan. La sua collezione permanente contiene diverse migliaia di opere suddivise da quattro dipartimenti curatoriali. Il museo è stato fondato nel 1918 come museo dell'Università e rinominato in seguito come un Museo centrale d'arte. Nel 1924 è stato rinominato Museo d'arte di Tashkent e, infine, Museo delle arti dell'Uzbekistan nel 1935. Storia Il museo è stato fondato nel 1918 ed era situato in un antico palazzo del principe Nikolay Romanov fino al 1935. È poi stato trasferito ala Casa del Popolo nel 1935. Nel 1974, l'edificio della Casa del Popolo è stato demolito e sostituito da quello corrente. L'edificio Tre architetti sovietici: Abdulov, Nikiforov e Rosenblum hanno progettato il nuovo edificio del museo, sotto forma di un enorme cubo, con tutte le parti separate in spazi anche di metallo, rivestiti con fogli di alluminio sulla parte esterna. La parte inferiore dell'edificio e l'ingresso sono decorati con marmo grigio lucido. La parte superiore è vetrata con Cromo-brugnatellite, filtrando la luce del sole e impostando l'illuminazione interna opaca. La collezione La raccolta iniziale del museo consisteva in un centinaio di opere d'arte dal principe Nikolaj Romanov e di collezioni private da altri individui, poi nazionalizzate nel mese di aprile 1918. Quelli erano per lo più dipinti e disegni di Russi e di maestri dell'Europa occidentale, sculture, mobili e porcellane. Immediatamente dopo aver stabilito il museo, la sua collezione è stata ampliata con opere della collezione del museo di storia locale del Turkestan. Alcune opere sono state trasferite da collezioni museali a Mosca e Leningrado - per esempio, nel 1920-1924 il museo ha ricevuto 116 opere d'arte russa del XVIII - XX secolo, tra i quali i ritratti di Vladimir Borovikovskij, Tropinin, Karl Brjullov, Nikolaj Jarošenko, Repin e molti altri. Il museo anche comprato circa 250 dipinti di artisti pre-rivoluzionari che erano attivi in Asia centrale: Igor' Kazakov, Nikolaj Karazin, Sommer. Dalla seconda metà degli anni '30, la collezione del museo è stata ampliata per lo più con opere di artisti dell'Uzbekistan. Oltre alla sua collezione permanente, il museo ospita mostre di uzbeki e artisti internazionali. Le collezioni del museo sono divise in quattro dipartimenti: Arte nazionale dell'Uzbekistan, belle arti dell'Uzbekistan, arte russa e occidentale, arte del lontano Est. Aspetti controversi Il curatore capo del museo Mirfayz Usmonov è stato trovato a vendere opere d'arte al mercato nero per 15 anni, sostituendole con copie. È stato catturato nel 2014, processato e condannato a 9 anni di carcere. Altri due dipendenti del museo sono stati condannati a otto anni ciascuno. Galleria di opere Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su museo delle arti dell'Uzbekistan Collegamenti esterni Sito ufficiale, su stateartmuseum.uz.
Państwowe Muzeum Sztuki Uzbekistanu

Państwowe Muzeum Sztuki Uzbekistanu (uzb. Oʻzbekiston Davlat Sanʼat muzeyi) – jedno z największych muzeów w Azji Środkowej, założone w 1918 roku. Początkowo kolekcja składała się z pięciuset eksponatów – dzieł sztuki zachodnioeuropejskiej i rosyjskiej – malarstwa, rzeźby, mebli, brązu, porcelany. Muzeum mieściło się w rezydencji wielkiego księcia Mikołaja Romanowa, którego prywatna kolekcja była podstawą ekspozycji muzealnej. Historia Muzeum Sztuki zostało założone w Taszkencie w 1918 roku, krótko po śmierci księcia Romanowa, i pierwotnie zajmowało budynek jego dawnego pałacu. W 1935 roku muzeum zostało przeniesione do Domu Ludowego i znajdowało się tam do 1966 roku, kiedy trzęsienie ziemi zniszczyło budynek. Zaraz po utworzeniu muzeum, jego zbiory zostały powiększone o prace z kolekcji turkiestanskiego muzeum historycznego. Niektóre prace zostały przeniesione ze zbiorów muzealnych w Moskwie i Leningradzie – na przykład w latach 1920–1924 muzeum otrzymało 116 dzieł sztuki rosyjskiej od XVIII do XX wieku, w tym portrety Władimira Borowikowskiego, Wasilija Tropinina, Karła Briulłowa, Nikołaja Jaroszenki, Ilji Riepina i wiele innych. Muzeum zakupiło również około 250 obrazów artystów przedrewolucyjnych działających w Azji Środkowej: Igora Kazakowa, Nikołaja Karazina, Sommera. Od drugiej połowy lat 30. kolekcja muzeum była powiększana głównie o prace artystów uzbeckich, m.in. prace Usto Mumina, Pawła Beńkowa, Leo Bure. Ekspozycja prezentuje m.in. obraz Kandinsky’ego pod tytułem „Kompozycja. Czerwone i czarne” z 1920 roku. Modernistyczny budynek w kształcie sześcianu, w którym mieści się muzeum dzisiaj, został zbudowany w 1974 roku, według projektu trzech radzieckich architektów: Abdulowa, Nikiforowa i Rosenbluma. Ministerstwo Kultury Republiki Uzbekistanu podpisało umowę na stworzenie koncepcji przebudowy Państwowego Muzeum Sztuki Uzbekistanu, autorstwa światowej sławy japońskiego architekta Tadao Ando. Zbiory Najstarsze eksponaty muzeum pochodzą z czasów starożytnych. W dziale rzemieślniczym wystawiona jest ceramika, rzeźba, hafty, dywany, biżuteria i tkaniny. Sztuka rosyjska Sztuka zachodnioeuropejska Dział sztuki Europy Zachodniej (XV–XIX wiek) składa się z obrazów malarzy z Włoch, Hiszpanii, Niemiec, Holandii, Francji i Anglii. Przypisy Bibliografia Вера Надеждина, 1000 произведений искусства, которые необходимо увидеть, прежде чем умрешь. - Харвест, 2010. ISBN 978-985-16-6316-9 Linki zewnętrzne Youtube - The State Musuem of Arts in Tashkent, Uzbekistan (ang.)
Музеј уметности Узбекистана

Музеј уметности Узбекистана (рус. Музей искусств Узбекистана, узб. Oʻzbekiston Davlat Sanʼat muzeyi) је највећи национални музеј уметности у Ташкенту, Република Узбекистан. У сталној збирци има више од неколико хиљада дела, подељених у четири кустоска одељења. Музеј је основан 1918. године као „Музеј Народног универзитета”, затим је преименован у „Централни музеј уметности”, 1924. године добија назив „Ташкентски музеј уметности”, а коначно 1935. године постаје „Музеј уметности Узбекистана”. Историја Музеј је 1918. године био смештен у некадашњој палати великог кнеза Николаја Константиновича Романова, унука руског цара Николаја I Романова, и ту је остао до 1935. године. Потом је премештен у „Народну кућу”. Године 1974. зграда „Народне куће” је срушена, а на њеном месту изграђена је садашња зграда музеја. Зграда Нови објекат су пројектовала три совјетска архитекте: И. Абдулов, А. К. Никифоров и С. А. Розенблум. Зграда је обликована као велики кубус, чије су фасаде подељене на правоугаоне површине уоквирене металним оквирима и обложене алуминијумским плочама. Доњи део и улаз обложени су полираним сивим мермером, док је горњи део застакљен специјалним стаклом које ублажава сунчеву светлост. Зграда је завршена 1974. године и обновљена 1997. године. Збирке Прва збирка музеја настала је 1918. године национализацијом око стотину дела из приватне колекције великог кнеза Николаја Константиновича и других колекционара. Ту су били радови руских и западноевропских мајстора, као и скулптуре, намештај и порцелан. Убрзо су збирке проширене делима из московских и лењинградских музеја, укључујући радове уметника као што су Владимир Боровиковски, Карл Брјулов, Иља Рјепин, Василиј Тропињин и други. Од друге половине 1930-их збирка се проширује радовима узбекистанских уметника као што су Усто Мумин, Павел Бенков и Лео Буре. Данас су збирке подељене у четири одељења: национална примењена уметност Узбекистана ликовна уметност Узбекистана руска и западноевропска уметност уметност Далеког истока Поред сталне поставке, музеј организује и привремене изложбе узбекистанских и међународних уметника. Контроверза Године 2014. главни кустос музеја, Мирфаиз Усмонов, ухваћен је у продаји уметничких дела на црном тржишту и њиховој замени копијама. Осуђен је на девет година затвора, док су још два запослена добила казне од осам година. Галерија Референце Спољашње везе Веб-сајт Музеја уметности Узбекистана Музеји, занатски центри и галерије Ташкента
Dangʻara

Dangʻara ist eine Siedlung städtischen Typs (shaharcha) in der usbekischen Viloyat Fargʻona im Ferghanatal und Hauptort des gleichnamigen Bezirks. Der Ort liegt etwa 75 km nordwestlich der Viloyathauptstadt Fargʻona und direkt nördlich der bezirksfreien Stadt Qoʻqon. Im Jahr 1979 erhielt Dangʻara den Status einer Siedlung städtischen Typs. Gemäß der Bevölkerungszählung 1989 hatte der Ort 7983 Einwohner, einer Berechnung für 2000 zufolge betrug die Einwohnerzahl 8800. Einzelnachweise
Dangara

Dangʻara (in uzbeco Данғара?; in russo Дангара?, Dangara) è una città uzbeka della regione della Fergana e dista circa 75 km dal capoluogo dell'omonima città. La città è il capoluogo del distretto di Dangara. La città è servita dalla strada nazionale tra Kokand e Tashkent, la linea ferroviaria tra Kokand e Namangan e l'aeroporto di Namangan, il quale dista circa 70km dalla città. L'economia della città di Dang'ara è supportata dall'industria tessile ed alimentare e da aziende di edilizia. Società Evoluzione demografica Note
Dangʻara

Dangʻara (ros. Дангара) – osiedle typu miejskiego w zachodnim wilajecie fergańskim w Uzbekistanie. Siedziba tumanu Dangʻara. Według spisu ludności z 2000 roku liczy 8 800 mieszkańców. Miejscowość położona jest na przedmieściach Kokandu. Przemysł ogranicza się do kilku zakładów, m.in. fabryki konserw czy wytwórni odzieży. Znajdują się tu także rozmaite warsztaty naprawcze, firmy budowlane oraz handlowe. Przez Dangʻarę przebiegają droga krajowa Kokand-Taszkent oraz linia kolejowa Kokand-Namangan. Przypisy
Дангара (Узбекистан)

Дангара (узб. Dangʻara / Данғара) — городской посёлок в Ферганской области Узбекистана, административный центр Дангаринского района. Статус посёлка городского типа — с 1979 года. Посёлок расположен в 8 км от железнодорожной станции Коканд (узел линий на Ахунбабаева, Канибадам и Наманган). Кроме того, через него проходит автотрасса Ташкент—Коканд. В посёлке действуют швейная фабрика и консервный завод, располагаются объекты культуры, образования и социальной инфраструктуры. Население Примечания
Jondor

Jondor (kyrillisch Жондор) ist eine Siedlung städtischen Typs in der Viloyat Buxoro in Usbekistan. Es ist der Sitz des Jondor tumani. Geschichte Von 1938 bis 1977 trug Jondor den Namen Swerdlowsk. Seit 1981 ist Jondor eine Siedlung städtischen Typs. Geographie Jondor liegt 21 km westlich vom Zentrum von Buxoro und 465 km südwestlich von Taschkent. Die nächstgelegenen Städte zu Jondor sind: Buxoro (23 km), Galaasia (26 km), Romitan (26 km), Kagan (31 km), Qorakoʻl (38 km), Vobkent (42 km), Alat (48 km), Shafirkan (50 km), Gʻijduvon (58 km), Karaulbazar (58 km), Qiziltepa (65 km), Gazli (75 km), Turkmenabat (88 km, Turkmenistan), Muborak (99 km), Kanimekh (101 km), Zafarabad (112 km). Bevölkerung Das städtische Dorf Jondor belegt in Usbekistan den 170. und in der Viloyat Buxoro den 13. Platz. Industrie und Wirtschaft Die Stadt verfügt über Kunststoff-, Wein- und Wodka-, Konserven-, Milch- und Brotfabriken. Der am stärksten entwickelte Industriesektor ist die Textilindustrie. Die Unternehmen produzieren Fasern, Vliesstoffe, Garn und Fäden. Der landwirtschaftliche Sektor ist hauptsächlich mit der Seidenraupenzucht beschäftigt. Es gibt ein gemeinsames usbekisch-chinesisches Unternehmen namens „Khadan“, das Seide und Seidenraupen produziert. Es gibt Lebensmittelindustrieunternehmen, eine Fabrik zur Konservierung von Obst und Gemüse aus der Region sowie kleine Firmen, die sich auf die Produktion von Baumaterialien spezialisiert haben. Es gibt Groß- und Einzelhandelsunternehmen, die Industrie- und Lebensmittelprodukte verkaufen. Einzelnachweise
Jondor

Jondor (Uzbek: Jondor/Жондор, Russian: Жондор) is an urban-type settlement that is the seat of Jondor District in Bukhara Region in Uzbekistan. History In 1938–1977 - the village of Sverdlovsk and the village of Sverdlovskaya in the Bukhara region of the Uzbek SSR, the administrative center of the district of the same name. Since 1981 - an urban-type settlement of Jondor, the administrative center of the Sverdlovsk (since 1992 - Jondor (Jandar)) district. Geography Jondor is located 21 km west of the center of Bukhara and 465 km southwest of Tashkent. The closest cities to Jondor are: Bukhara (23 km), Galaasia (26 km), Romitan (26 km), Kagan (31 km), Qorakoʻl (38 km), Vabkent (42 km), Alat (48 km ), Shafirkan (50 km), Gijduvan (58 km), Karaulbazar (58 km), Qiziltepa ( 65 km), Gazli (75 km), Turkmenabat (88 km, Turkmenistan), Muborak (99 km), Kanimekh (101 km ), Zafarabad (112 km). Population The urban village of Jondor ranks 170th in terms of population in Uzbekistan and 13th in the Bukhara region. Industry and economics The most developed industrial sector is the textile industry. The enterprises produce fibers, non-woven material, yarn, and threads. The agricultural sector is mainly engaged in sericulture. There is a joint Uzbek - Chinese enterprise "Khadan" for the production of silk and silkworms, cocoons. There are food industry enterprises, a plant for canning fruits and vegetables grown in the area, small firms specializing in the production of building materials, wholesale and retail commercial organizations selling industrial and food products. Transport The international highway Bukhara—Turkmanabad (Chorjoy) passes through Jondor. References