Шахрихан

Шахриха́н (узб. Шаҳрихон, Shahrixon) — місто в Узбекистані, центр Шахриханського району Андижанської області. Населення міста становить 45 200 осіб (перепис 1989). Місто розташоване на березі Великого Ферганського каналу. Тут закінчується канал Шахрихансай. Назва Топонім назви міста складається з двох компонентів узбецьких слів шахар - місто, хон - хан (правитель), поєднання двох слів в одне виходить "Шахріхон", за російською "Шахріхан" - "Місто хана". Змішування слів у такому вигляді називається контамінація. Місто отримало свою назву на честь Кокандських ханів. Коли почалося будівництво каналу та поселення при Кокандському хані Умар-хані, яке у зв'язку з цим було названо «Шахріхан», тобто «Місто хана». Колишні назви: Шааріхан (до 1933), Сталін, Сталіно, Московський (до 1970 року) Історія У 1817 році 7-й правитель Кокандського ханства Умар-хан у районі нинішнього Шахріхану одночасно розпочав будівництво каналу та поселення. Цього ж року він захопив Ура-Тепу (Істаравшан). Відома узбецько-таджицька поетеса, уродженка Ура-Тепе Дільшоді Барно (1800—1905) у 16-річному віці під час набігу кокандського хана на Істравшан була взята в полон і разом із тисячами однолітків викрадена в Коканд. У своєму автобіографічному творі «Таріхи Мухожірон» («Історія переселенців») вона свідчить, що після взяття фортеці Ура-Тепе понад 1200 людей було повішено, а ще 13 000 босих, напівголих уратепінців (чоловіків, жінок та дітей) погнали до Кока - На будівництво поселення Шахріхан. За розпорядженням хана уратепинці 7 років не мали права будувати собі житло і тулилися у безводному степу в наметах. Їх у народі називали жителями «білих будинків». Декілька красивих дівчат, серед яких була і Дільшоді Барно, а також молодша дочка поета Нола Саййід Гозіхон-тура були відправлені в гарем до хана. Умар-хан на знак поваги призначив тестя Сайїд Гозихон-тури суддею поселення Рошидон (Ріштан). В 1829 кокандський хан Мухаммед-Алі хан здійснив військовий похід на Кашгар, де мусульманське населення повстало проти Китаю, і завоював місто. Однак із наближенням значних китайських сил Мухаммед-Алі хан залишив Кашгар. З ним пішли у Фергану понад 70 000 кашгарських мусульман, більша частина яких була поселена в місті Шахріхані та його околицях. Коли кокандсько-китайські відносини налагодилися, лише частина кашгарців повернулася назад. Таким чином, основною частиною сучасного населення міста Шахріхан є предки стародавніх таджиків із міста Ура-Тепа (Істаравшан) та представники тюркомовного народу уйгурського субетносу (кашгарці з міста в Китаї), змішання яких у майбутньому стало основою виникнення сучасної узбецької мови. Радянський час У 1939 році поряд із селищем Шахріхан почалося будівництво Великого Ферганського каналу, у зв'язку з чим воно перетворилося на селище міського типу і змінювало свою назву (Сталіно, Московське). Статус міста та нинішня назва були отримані 13 листопада 1970 року. До 2002 року був містом обласного підпорядкування. Промисловість Бавовочисний завод Колишня шовкоткатська фабрика/ВАТ «Шахріхан» (переоснащена на виробництво масляних фільтрів для автомобілів) Колишня трикотажна фабрика/ІП "Сенас текстиль" (Південна Корея) АТ «Шахріхонсут» ТОВ «Раш-Мілк» ТОВ "AndChin Lider" ТОВ «Al_Rayyan» Транспорт У місті знаходиться залізнична станція Шахріхан, розташована за 32 км на південний захід від Андижана. Культура та спорт Краєзнавчий музей Стадіон Відомі особистості В поселенні народились: Ташмухамед Саримсаков – математик, академік, герой соціалістичної праці та лауреат Сталінської премії. Назарбеков Озодбек Ахмадович (* 1974) — радянський та узбецький співак. Література Географический энциклопедический словарь. Москва. «Советская энциклопедия». 1989. стор. 552(рос.)