NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bountiful-Utah-Tempel

Bountiful-Utah-Tempel ist ein Tempel der Kirche Jesu Christi der Heiligen der Letzten Tage in Bountiful, der 1995 eingeweiht wurde. Der Bau des Tempels wurde am 6. April 1991 angekündigt. Als Baugrund wurde ein Gelände am östlichen Rand der Stadt ausgesucht. Teile des von Architekt Allen Ereckson entwickelten Entwurfs wurden auch für den Mount-Timpanogos-Utah-Tempel verwendet. Der Grund wurde am Tag des ersten Spatenstichs, dem 2. Mai 1992, durch den damaligen LDS-Präsidenten Ezra Taft Benson geweiht. Der Tempel wurde 1994 fertiggestellt. Nach den Tagen der offenen Tür im Herbst 1994, führte der neue Präsident Howard W. Hunter zwischen dem 8. und dem 14. Januar 1995 die Weihung durch. Der Bountiful-Utah-Tempel ist außen mit Bethel-White-Granit verkleidet. Er beinhaltet ein Taufbecken, einen celestialen Saal, vier Endowmenträume und acht Siegelungsräume. Die gesamte Bodenfläche beträgt etwa 9.660 m² (104.000 square feet). Der Turm ist 53,6 Meter hoch, an seiner Spitze befindet sich eine goldene Moroni-Statue. Einzelnachweise Weblinks Bountiful Utah Temple
Temple mormon de Bountiful

Le temple mormon de Bountiful est un temple de l’Église de Jésus-Christ des saints des derniers jours situé à Bountiful, dans l’État de l’Utah, aux États-Unis. Historique Il a été inauguré le 8 janvier 1995. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Bountiful Utah Temple » (voir la liste des auteurs). Liens externes (en) Site officiel (en) Site officiel Portail de l’architecture chrétienne Portail du mormonisme Portail de l’Utah
LaVell Edwards Stadium

Das LaVell Edwards Stadium ist ein Football-Stadion auf dem Campus der Brigham Young University in der US-amerikanischen Stadt Provo im Bundesstaat Utah. Es dient hauptsächlich als Heimspielstätte der BYU Cougars. Seit 2011 bietet es 63.470 Plätze. Geschichte Das Stadion wurde am 2. Oktober 1964 als Cougars Stadium eröffnet und ersetzte ein kleineres Stadion mit 5.000 Plätzen und demselben Namen. Zunächst bestand es nur aus Stehplätzen auf beiden Seiten des Spielfeldes mit Platz für knapp 30.000 Zuschauer. Kurze Zeit später wurden Sitze eingerichtet und die Kapazität so auf 35.000 Plätze gebracht. Durch temporäre Tribünen hinter dem Spielfeld fanden sogar 45.000 Zuschauer platz. 1982 wurde das Stadion erweitert um Platz für über 65.000 Zuschauer zu schaffen. Die Spielfläche wurde hierfür abgesenkt und die Leichtathletikanlage entfernt. Ende 2000 änderte man den Namen zu Ehren des ehemaligen Trainers LaVell Edwards in LaVell Edwards Stadium. Um höhere Einnahmen zu erzielen, wurde 2003 die Zahl der Luxussitze erhöht. Dadurch verringerte sich die Kapazität auf 64.045 Zuschauer und wegen der blauen und weißen Luxussitze entstand der Schriftzug BYU. Im August 2008 wurde zusätzlich eine zweite Anzeigetafel über der Nordtribüne gebaut. Durch Umbauten zu behindertengerechten Plätzen sank die Kapazität 2010 und 2011. 2012 wurden die alten Videowände gegen moderne LED-Bildschirme ausgewechselt. Galerie Weblinks byucougars.com: Das LaVell Edwards Stadium auf der Webseite der BYU Cougars (englisch) Einzelnachweise
LaVell Edwards Stadium

LaVell Edwards Stadium es un estadio de fútbol americano colegial ubicado en el campus deportivo de la Brigham Young University en Provo, Utah, fue inaugurado en 1964, tiene una capacidad para albergar a 63 275 aficionados cómodamente sentados, su equipo local son los Brigham Young Cougars pertenecientes a la Big 12 Conference de la National Collegiate Athletic Association.​ Véase también Anexo:Estadios de Estados Unidos Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre LaVell Edwards Stadium.
LaVell Edwards Stadium

Le LaVell Edwards Stadium est un stade de football américain situé à Provo dans l'Utah aux États-Unis. Histoire Événements Galerie Voir aussi Articles connexes Cougars de BYU Liens externes (en) Site officiel Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football américain Portail du sport universitaire Portail des universités américaines Portail de l’Utah
Pando

Pando je nejtěžší žijící organismus na světě. Jedná se o rozsáhlou kolonii výmladků topolu osikovitého (Populus tremuloides), které mají společný kořenový systém a jsou geneticky totožné. Roste v okrese Sevier (Sevier County) v americkém státě Utah. Topol osikovitý je národním stromem státu Utah, Pando jako symbol komplexního propojení je místem setkávání a slavnostních obřadů původních obyvatel severoamerického kontinentu. Geografická poloha Pando roste v horské oblasti na území přírodní rezervace Fishlake National Forest, nedaleko jihozápadního výběžku jezera Fish Lake (v překladu Rybí jezero), které leží v nadmořské výšce téměř 2 700 metrů a je největším sladkovodním jezerem v Utahu. Popis lokality Celková hmotnost rostliny se odhaduje na 6000 tun, její stáří je odhadováno od několika set až na 80 tisíc let. V ploše zabírá klon 43 hektarů. Výmladky čítají 40 000 kmenů, z nichž nejstarším je 130 let. Ohrožení organismu Na počátku 21. století se zjistilo, že organismus začíná ztrácet schopnost se obnovovat a počet jeho výmladků postupně ubývá. Lokalita je ohrožována nedostatečnou regulací zdejší populace jelení zvěře, pasením dobytka a nevhodnými lidskými zásahy. Do snahy o záchranu tohoto největšího živého organismu na světě se kromě odborníků z USA zapojili i vědci z jiných zemí, mezi nimi i z brněnské Mendelovy univerzity, kteří spolupracují s výzkumným týmem Utažské univerzity. Na lokalitě u jezera Fish Lake zkoumají, jak dlouho se tento klon vyvíjel a co předcházelo jeho současnému rozšíření. Cílem je snaha, na základě takto získaných poznatků, zastavit proces odumírání tohoto unikátního komplexu. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pando na Wikimedia Commons
Pando (arbre)

Pando (« je m'étends » en latin) est une immense colonie clonale d'environ 47 000 peupliers faux-trembles (Populus tremuloides), située dans le comté de Sevier (Utah, États-Unis). Caractéristiques et records Cette colonie est considérée comme l'organisme vivant le plus lourd et le plus âgé de la planète, avec une masse organique estimée à 6 000 tonnes, et un âge estimé initialement à 80 000 ans. Il n'existe toutefois pas de méthode fiable pour calculer l'âge d'un tel organisme. Une étude climatologique de la zone géographique autour de la colonie indique que l'emplacement de la colonie était susceptible d'être recouvert par les glaciers en extension maximale durant le dernier maximum glaciaire datant d'il y a 21 000 ans. Les diverses glaciations depuis sont susceptibles d'avoir recouvert la zone de croissance de la colonie. Ces éléments, combinés à des études de modélisation de la croissance biologique de la colonie clonale, sont en faveur d'une estimation plus vraisemblable de l'ordre de 14 000 ans. En 2024, l'âge de Pando est conforté à plus de 16 000 ans. Si les colonies nord-américaines de faux-trembles se déploient en moyenne sur une surface de 0,04 ha, Pando couvre à elle seule 43 ha, de loin la plus étendue au monde. Génétique Pando est une forêt de clones issus d'une seule graine, ses nombreux arbres provenant d'une multiplication végétative à partir de drageons poussant sur les racines. En 2024, une étude génétique portant sur plus de 500 échantillons de racines, de feuilles et d'écorces de Pando montre des variations (affectant parfois les propriétés des branches, des feuilles ou des racines) dues à des mutations somatiques. Curieusement, les chercheurs n'ont pas trouvé d'ensembles localisés impliquant les mêmes mutations. Menaces Pando est protégée de la déforestation par le Service des forêts des États-Unis. Cependant elle fait face à d'autres menaces telles que : la surpopulation de cerfs mulets et de cerfs élaphes, due au manque de prédateurs naturels et au statut protégé de cette forêt. Les cerfs mangent les jeunes pousses de peupliers, ce qui limite la croissance de Pando. Le phénomène est limité par un grillage installé autour d'un secteur de la colonie ; les maladies ; le changement climatique qui entraîne une diminution des ressources en eau. Galerie Notes et références Voir aussi Bibliographie (en) Paul C. Rogers et Darren J. McAvoy, « Mule deer impede Pando’s recovery: Implications for aspen resilience from a single-genotype forest », PLoS One, no 13,e0203619,‎ 17 octobre 2018 (lire en ligne, consulté le 8 mars 2020). Articles connexes Lomatia tasmanica Liste des arbres les plus anciens Sénescence négligeable Portail du bois et de la forêt Portail de la botanique Portail de l’Utah
Pando (árvore)

Pando ou Gigante trémulo (em inglês: The Trembling Giant) é uma colónia clonal da espécie Populus tremuloides localizada no estado de Utah, Estados Unidos, surgida a partir de um único álamo-trémulo masculino (Populus tremuloides). A partir de marcadores genéticos foi determinado que toda ela forma parte de um único organismo vivo com um sistema massivo de raízes subterrâneas. Estima-se que a planta pese de forma coletiva aproximadamente 6615 toneladas, o que a converte no organismo vivo mais pesado da Terra que se conhece e também na maior árvore do mundo. O sistema de raízes de Pando é considerado como estando entre os organismos vivos mais antigos do mundo, com uma idade aproximada de 80 000 anos. embora o método utilizado para esta estimativa (uma estimativa feita quando as condições climáticas eram menos propícias para a germinação) não esteja suportada pela evidência atual de germinação. A colónia ocupa 43 hectares (106 acres) e conta com mais de 40 milhares de troncos individuais. Para além da pastagem intensiva de herbívoros como veados e uapitis, considerada como um dos principais factores naturais da sua degradação, os troncos individuais enfrentam a ameaça de patologias, que acabam por infectá-los invariavelmente após 100 anos ou mais de existência, chegando alguns exemplares a ultrapassar os 130 anos. No entanto, este prejuízo não é fatal para o organismo como um todo, uma vez que o sistema de raízes aparenta ser imune e apto para se regenerar. Nome O nome "Pando" foi escolhido porque é o termo em latim para a primeira pessoa do singular do indicativo do verbo "espalhar", enquanto que o termo mais popularizado de "gigante trémulo" está relacionado com o nome científico do Populus tremuloides: álamo-trémulo, cujas folhas se agitam frequentemente. Referências
Пандо (дерево)

Пандо (англ. Pando, от лат. pando — я распространяюсь, известно также под названием «Трепещущий гигант», англ. The Trembling Giant) — клональная колония тополя осинообразного (лат. Populus tremuloides), расположенная в штате Юта (США). Колония была обнаружена в 1968 году Бёртоном Барнсом, который заметил одинаковое поведение входящих в неё деревьев. Пандо считается единым живым организмом на основании идентичных генетических маркеров и общей корневой системы. Клональная колония охватывает площадь, равную 43 га, масса растения оценивается в 6000 тонн, что делает его самым тяжёлым известным организмом. Возраст зарождения оценивается в 80 тысяч лет. Поскольку вид двудомный, и дерево представляет собой единственный мужской экземпляр, размножающийся корневыми отпрысками, принимаются меры к его охране от оленей, поедающих листья и побеги. См. также Опёнок тёмный Примечания Ссылки Крупнейший организм Земли может погибнуть Архивная копия от 20 октября 2018 на Wayback Machine
Pando

Pando или дрхтави џин (енгл. Trembling Giant) огромна је колонија јасике (Populus tremuloides; врсте тополе) у америчкој савезној држави Јута, за коју је генетским тестовима утврђено да представља јединствени живи организам. Део је заштићеног природног добра Национална шума Фишлејк (енгл. Fishlake National Forest) и покрива 43 хектара површине. Сво дрвеће је међусобно повезано пространим подземним коренским системом, а процењује се да тежи више од 6.000 тона. Процењена старост је око 80.000 година, и самим тим се Пандо сматра најстаријим живућим организмом. На основу једне научне студије спроведене у октобру 2018. утврђено је да је шумски систем Пандо престао са репродукцијом и да у последњих 30 до 40 година постепено изумире. Иако је тачан разлог оваквог следа догађаја непознат, научници претпостављају да су један од главнох узрочника људска активност (односно неконтролисана испаша стоке) и нагли раст популације локалних јелена због недостатка природних предатора. Референце Спољашње везе (језик: енглески) Основне карактеристике врсте Populus tremuloides (језик: енглески) Clonal dynamics in western North American aspen (Populus tremuloides) Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (19. септембар 2018)
Pando (träd)

Pando (latin för 'Jag sprider'), även känd som The Trembling Giant, är en klonad koloni av ett hanträd av amerikansk asp (Populus tremuloides). Med sin storlek på 43,6 hektar och minst 14 000 år nämns Pando som den kanske största och en av de äldsta organismerna på jorden, och den antas ha ett massivt centralt rotsystem. Bakgrund Trädet är beläget i Fremont River Ranger-distriktet i Fishlake National Forest, på den västligaste delen av Coloradoplatån i den södra delen av Utah. Den ligger strax sydväst om Fish Lake. Pandos vikt antas vara motsvarande 6 000 ton. Rotsystemet beräknas vara flera tusen år gammalt, Pandos överlevnadschanser är osäkra, delvis beroende på en kombination av torka, mänsklig verksamhet, bete och brandbekämpning. Organisationen The Western Aspen Alliance studerar trädet i ett försök att rädda det, i samarbete med United States Forest Service. Delar av Pandos utbredningsområde saknar stängsel runtom, och betande djur har förhindrat Pando från att gro fram tillräckligt många ungstammar för att helt och fullt ersätta de befintliga stammarna allteftersom de dör. Denna minskning i trädförnyelsen inleddes på 1980-talet och har i första hand förorsakats av svartsvanshjort. Trädet betas också av tamboskap (Bos taurus) och vapiti. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Pando.﻿
Rice-Eccles Stadium

El Rice-Eccles Stadium, anomenat també Rice-Eccles Olympic Stadium, és un estadi de futbol i futbol americà situat a la ciutat de Salt Lake City (Utah, Estats Units), propietat de la Universitat de Utah. Història Aquest estadi fou construït el 1998 amb motiu dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 atorgats a la ciutat de Salt Lake City. Construït sobre l'antic Rice Stadium, que datava del 1927, el nou estadi aconseguí finançament gràcies a la donació de Spencer Eccles, alumne de la universitat de l'estat i propietari d'un dels principals bancs de la regió. Usos Des de la construcció és seu permanent dels Utah Utes, els equips atlètics i esportius de la Universitat de Utah. Durant la celebració dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 fou la seu de les cerimònies d'obertura i clausura. Entre 2005 i 2008 fou la seu de l'equip de futbol Real Salt Lake de la Major League Soccer. Referències Enllaços externs (anglès) Portal de l'estadi (anglès) Portal dels Utah Utes Arxivat 2009-08-17 a Wayback Machine.
Rice-Eccles Stadium

Rice-Eccles Stadium je víceúčelový stadion v Salt Lake City v Utahu v USA. Pojme 45 017 diváků. Odehrávají se zde soutěže mnoha druhů sportů, kromě toho stadion slouží jako kulturní zařízení s možností pořádání koncertů. Během Zimních olympijských her v roce 2002 byl hlavním místem. Nachází se v kampusu University of Utah. Hraje zde tým Real Salt Lake. Historie Původní stadion byl postaven v roce 1927 s kapacitou 20 000 míst. O dvacet let později bylo přidáno 10 000 míst. Stadion byl v roce 1972 podruhé zrenovován , čímž kapacita dosáhla 32 500 míst. Když v roce 1995 Salt Lake City získal zimní olympijské hry a zimní paralympijské hry v roce 2002, stadion ze dřeva a betonu byl už zastaralý a nebyl vhodný pro významné události. Proto v listopadu 1997 byl zbořen a byla zahájena výstavba nového stadionu ve výši 50 milionů dolarů. Dne 12. září 1998 byl otevřen. Během Zimních olympijských her v roce 2002 se zde konaly zahajovací a závěrečné ceremoniály. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rice-Eccles Stadium na Wikimedia Commons
Rice-Eccles Stadium

Das Rice-Eccles Stadium ist ein College-Football-Stadion in der US-amerikanischen Stadt Salt Lake City, Hauptstadt des Bundesstaates Utah. Es befindet sich auf dem Campus der University of Utah und dient hauptsächlich als Spielstätte des NCAA-College-Football-Teams der Utah Utes (Pacific-12 Conference). Benannt ist es einerseits nach Robert L. Rice (ein Pionier der Wellnessbranche und Philanthrop), anderseits nach George S. Eccles (Unternehmer und Philanthrop), die mit Spenden den Ausbau des Stadions ermöglichten. Geschichte Das Stadion wurde ursprünglich 1927 für 133.000 US-Dollar als Ute Stadium errichtet. Das erste College-Football-Spiel fand am Tag der Eröffnung am 1. Oktober 1927 zwischen den Utes und den Colorado Mines (40:6) statt. 1972 wurde die Anlage ausgebaut. 1995 erhielt Salt Lake City den Zuschlag für die Olympischen Winterspiele 2002 als auch der Winter-Paralympics 2002. Das alte Stadion aus Holz, Beton und Erdboden mit seinen fast fünfzig Jahren war für die Großveranstaltungen ungeeignet. Im November 1997 begann der Bau des neuen 50 Mio. US-Dollar teuren Stadions und am 12. September 1998 konnte die Eröffnung der Anlage gefeiert werden. Es wurden 2002 die Eröffnungs- und Abschlussfeier der Winterspiele wie auch der Winter-Paralympics abgehalten. Während dieser Zeit trug es den Namen "Rice-Eccles Olympic Stadium". Von 2005 bis 2008 war hier auch das Fußball-Franchise Real Salt Lake aus der Major League Soccer (MLS) beheimatet, bevor man in das Rio Tinto Stadium nach Sandy umzog. 2007 fand die Eröffnungsfeier der Winter-Deaflympics im Rice-Eccles Stadium statt. Die ersten Nitro World Games wurden am 16. Juli 2016 im Rice-Eccles Stadium ausgetragen. Am 12. August 2021 wurde die umgebaute Endzone im Süden wiederöffnet. Sie wurde von 45.807 auf 51.444 Plätze erweitert und mit Logen ausgestattet. Mit dem Neubau wurde der Tribünenring komplettiert. Die Kosten lagen bei 80 Mio. US-Dollar. Die Familie von Ken Garff spendete 21,5 Mio. US-Dollar. Die größte Spende in der Geschichte der Sportabteilung der Universität. Die Endzone trägt den Namen Ken Garff Performance Zone at Rice-Eccles Stadium. Gelegentlich finden auch Konzerte im Stadion statt. Galerie Panorama Weblinks stadium.utah.edu: Rice-Eccles Stadium (englisch) Professor Parry Sorensen's nostalgic look at where the Ute's have played, from Cummings Field to magnificent new Rice-Eccles Stadium (Memento vom 4. Juli 2009 im Internet Archive) (englisch) Einzelnachweise
Rice-Eccles Stadium

El Rice-Eccles Stadium es un estadio de fútbol situado en la ciudad estadounidense de Salt Lake City, Utah. Fue construido inicialmente en 1927 y reconstruido de nuevo en 1998 con motivo de los Juegos Olímpicos de Salt Lake City 2002.​ El estadio acogió las ceremonias de apertura y clausura de los Juegos Olímpicos.​ Véase también Anexo:Estadios de Estados Unidos Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Rice-Eccles Stadium.
Rice-Eccles Stadium

Le Rice-Eccles Stadium est un stade multifonction situé à Salt Lake City (Utah), sur le campus de l'université de l'Utah. Construit en 1927, il possédait à l'origine 20 000 places. Vingt ans plus tard (en 1947) 10 000 sièges furent ajoutés. Histoire Le stade fut rénové une seconde fois en 1972, ce qui permit de porter la capacité à 32 500 places. Puis d'importants travaux eurent lieu de mai 1997 à septembre 1998, cela pour un coût de 50 millions de dollars. Le stade possède depuis cette date 45 017 places. Dans le futur, les autorités universitaires envisagent d'augmenter le nombre de sièges à 55 000. L'enceinte accueille depuis son origine les Utes de l'Utah qui participent au championnat universitaire de football américain, en NCAA. Et depuis 2005 l'équipe de soccer du Real Salt Lake utilise également le terrain. Toutefois, il est prévu que le club soit doté de son propre stade à partir de 2008. Enfin, lors des Jeux olympiques d'hiver de 2002, le stade fut le lieu des cérémonies d'ouverture et de clôture. Le stade a porté différents noms au cours de son histoire: Ute Stadium, Rice Stadium, Rice-Eccles Stadium (depuis les travaux de 1997-98), Rice-Eccles Olympic Stadium durant les JO d'hiver de 2002. Rice et Eccles sont les noms des donateurs qui financèrent respectivement les agrandissements de 1972 et 1997-98. Annexes Liens externes (en) Rice-Eccles Stadium Sources Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football américain Portail du football Portail du sport universitaire Portail des universités américaines Portail de Salt Lake City
Rice-Eccles Stadium

Il Rice-Eccles Stadium è uno stadio di football americano situato a Salt Lake City, di proprietà della University of Utah. Costruito nel 1927 come Ute Stadium, cambiò nome in Rice Stadium nel 1972 in onore di Robert L. Rice, filantropo che donò un milione di dollari per la prima ristrutturazione dello stadio. Una seconda ristrutturazione, stavolta più radicale, fu operata nel 1998, in occasione dei XIX Giochi olimpici invernali. Lo stadio cambiò nuovamente nome in onore di un altro filantropo, Spencer Eccles, che finanziò i lavori. Lo stadio ospita le partite interne del Real Salt Lake e della formazione universitaria degli Utah Utes. Ha anche ospitato le cerimonie di apertura e di chiusura dei XIX Giochi olimpici invernali. Voci correlate EnergySolutions Arena Utah Olympic Park Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Rice-Eccles Stadium Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su stadium.utah.edu.
Rice-Eccles Stadium

Rice-Eccles Stadium – wielofunkcyjny stadion w mieście Salt Lake City, Utah w Stanach Zjednoczonych. Jest własnością University of Utah. Od kiedy został wybudowany, rozgrywa na nim swoje mecze uniwersytecka drużyna futbolowa Utah Utes grająca w akademickiej lidze NCAA. Od 2005 służy również jako stadion piłkarski, a swoje mecze rozgrywa na nim drużyna Real Salt Lake. Stadion może pomieścić 45634 widzów. Koszt budowy obiektu wyniósł 133 milionów dolarów. Jest najstarszym amerykańskim stadionem. Pierwszy mecz został rozegrany w 1927.
Rice-Eccles Stadium

O Rice Eccles Stadium é um estádio localizado em Salt Lake City, Utah, Estados Unidos. Inaugurado em 1 de Outubro de 1927, e renovado em 1998, tem capacidade para 45.017 torcedores. Pertence a Universidade de Utah e é utilizado pelo time universitário de futebol americano Utah Utes. Foi utilizado pelo time de futebol Real Salt Lake, da MLS até 2008, ano que o clube concluiu a construção do próprio estádio, o Rio Tinto na cidade de Sandy. Sediou as cerimônias de abertura e encerramento dos Jogos Olímpicos de Inverno de 2002. Ligações externas Site Oficial Google Maps - Foto por Satélite
Rice-Eccles Stadium

Rice-Eccles Stadium är en amerikansk fotbollsstadion på University of Utahs campusområde i Salt Lake City. Arenan är hemmaplan för laget Utah Utes. Den byggdes ursprungligen 1927 för 133 000 dollar. Arenan renoverades 1972 och ombyggdes 1998 inför de olympiska vinterspelen 2002, vars öppnings- och avslutningsceremonier hölls på stadion. År 1947 byggde man till 10 000 platser vid stadions norra sida. Stadions namn vid öppnandet 1927 var Ute Stadium och hade plats för 20 000 åskådare. Den första matchen som spelades på planen var 1 oktober mellan Ute och Colorado Mines där Ute vann med 40-6. Källor Engelskspråkiga wikipedia