Ведмідь барибал

Ведмі́дь північноамерика́нський, ведмі́дь америка́нський ведмі́дь чо́рний, або бариба́л (Ursus americanus) — ссавець родини ведмедевих, вид роду ведмідь (Ursus). Довжина тіла: 150—180 см, ріст у холці 60—90 см, довжина хвоста: 12 см, вага 50—200 кг. Вагітність триває 7 місяців, народжується 2–3 дитинчат, статева зрілість настає у 3,5—5,5 років, тривалість життя 30 років. Поширення Це найпоширеніший північноамериканський ведмідь, зустрічається від півночі Аляски і Канади до центральної Мексики (штати Наяріт і Тамауліпас) та від Атлантичного до Тихоокеанського узбережжя. Трапляється в 39 з 50 штатів США і у всіх канадських провінціях. Це єдиний ведмідь, який пережив останній льодовиковий період у Північній Америці. Таксономія та еволюція Попри те, що вони живуть у Північній Америці, барибали не мають близького споріднення з бурими та білими ведмедями; генетичні дослідження показують, що вони відокремилися від спільного предка 5,05 мільйона років тому. Американський та азійський чорні ведмеді вважаються сестринськими таксонами і тісніше пов'язані один з одним, ніж з іншими сучасними видами ведмедів. Згідно з останніми дослідженнями, ведмідь малайський також близько споріднений з цим таксоном. Маленький примітивний ведмідь Ursus abstrusus є найстарішим відомим північноамериканським викопним представником роду Ursus, датований 4,95 млн років тому. Тому ймовірно U. abstrusus може бути прямим предком американського чорного ведмедя, який еволюціонував у Північній Америці. Хоча Вулвертон і Лайман все ще вважають U. vitabilis «очевидним попередником сучасних чорних ведмедів», його також класифікували як U. americanus. Предки американських чорних ведмедів і азійських чорних ведмедів зазнали дивергенції від малайських ведмедів 4,58 млн років тому. Дивергенція американських чорних ведмедів від азійських чорних ведмедів відбулась 4,08 млн років тому. Найдавніші скам'янілості американського чорного ведмедя, які були знайдені у Порт-Кеннеді, штат Пенсільванія, дуже нагадують азійські види, хоча пізніші зразки виросли до розмірів, порівнянних з ведмедями гризлі. З голоцену до сьогодення американські чорні ведмеді, ймовірно, зменшилися в розмірах, але це оскаржується через проблеми з датуванням цих викопних зразків. Американський чорний ведмідь жив у той же період, що й велетенський та малий короткомордий ведмідь та флоридський очковий ведмідь (Tremarctos floridanus). Ці Tremarctinae еволюціонували від ведмедів, які емігрували з Азії в Америку 7—8 млн років тому. Вважається, що велетенський та малий короткоморді ведмеді були більш м'ясоїдними, а очковий ведмідь Флориди — більш травоїдним, тоді як американські чорні ведмеді залишалися всеїдними, як і їхні азійські предки. Всеїдність американського чорного ведмедя дозволяла йому використовувати ширший раціон і була вказана як причина, чому з цих трьох родів тільки він пережив кліматичні та вегетативні зміни протягом останнього льодовикового періоду, тоді як інші, більш спеціалізовані північноамериканські хижаки вимерли. Проте й Arctodus, і Tremarctos пережили кілька інших попередніх льодовикових періодів. Після того, як ці доісторичні урсиди вимерли під час останнього льодовикового періоду 10 000 років тому, американські чорні ведмеді були, ймовірно, єдиними ведмедями, присутніми на більшій частині Північної Америки до моменту міграції бурих ведмедів до Північної Америки. Кладограма За Краузе та ін.: Підвиди Традиційно визначають шістнадцять підвидів; Проте недавнє генетичне дослідження не підтверджує визначення деяких з них, наприклад чорного ведмедя Флориди, як окремих підвидів. Перелічено в алфавітному порядку відповідно до підвидової назви: Харчування Вид всеїдний. Майже увесь час він зайнятий пошуками їжі, яка на 80 % складається з рослин. Ранньою весною барибал з апетитом поїдає молоду траву, а в червні доповнює свій раціон жуками та личинками, здираючи кігтями кору з трухлявих пеньків і дерев. Барибал з задоволенням поїдає личинок бджіл і ос, а також дикий мед. Восени наступає пора спілих букових горіхів, різноманітних ягід і грибів, жолудів, кореневищ різних рослин. Влітку барибали збираються цілими компаніями на берегах річок, щоб поласувати лососем, який йде на нерест, й близько місяця займаються рибною ловлею. Іноді здійснюють набіги на ферми, крадучи кіз, курей, качок, іноді навіть свиней. Залежно від місця проживання барибал впадає в сплячку на 5—7 місяців. Поведінка Проявляє мало агресії до людей. За всю історію взаємодій з 1900 року, наводиться лише 61 летальний випадок, що є набагато меншим від взаємодії з іншими тваринами. Сором'язливі, якщо контакт ініційований ведмедем. Стараються уникати людей, за винятком, якщо вони не змушені знаходитись біля джерел їжі, які приманюють у населені пункти. Можуть жити у природі близько від людей у порівнянні з іншими видами ведмедів. Примітки