Бруклински музеј

Бруклински музеј (енгл. Brooklyn Museum) је један од највећих и најзначајнијих уметничких музеја у Њујорку и Сједињеним Америчким Државама. Са изложбеном и корисном површином од око 52.000 квадратних метара и збирком која обухвата приближно 500.000 предмета, музеј је други по величини у граду. Музеј се налази у источном делу Бруклина, у близини насеља Проспект Хајтс, Краун Хајтс, Флатбуш и Парк Слоуп, уз Истерн парквеј. Садашњу зграду музеја у стилу боз-ара пројектовала је архитектонска фирма „Маким, Мид и Вајт” (енгл. McKim, Mead & White) крајем 19. века, док је фасаду вајарским украсима оплеменио вајар Данијел Честер Френч. Корени ове институције сежу у прву половину 19. века и током више од два столећа развила се од образовне библиотеке у један од водећих музеја светске уметности. Музеј поседује богату збирку антиквитета, са посебно истакнутом колекцијом египатских предмета који покривају период дужи од 3.000 година, као и значајне колекције европске, афричке, океанијске, јапанске и америчке уметности. Међу уметницима заступљеним у збирци налазе се Марк Ротко, Едвард Хопер, Норман Роквел, Џуди Чикаго, Винсло Хомер, Едгар Дега, Џорџија О’Киф и Макс Вебер. Историја Оснивање и рани развој (19. век) Корени Бруклинског музеја сежу у август 1823. године, када је амерички филантроп Огастус Грејам основао Библиотеку бруклинских шегрта у насељу Бруклин Хајтс. Библиотека је званично основана 24. новембра 1824. године, а камен темељац њене прве зграде положен је 1825. године у улици Хенри и Кренбери. Године 1841. библиотека се преселила у зграду Бруклинског лицеја у улици Вашингтон, а две институције су се 1843. године спојиле у Бруклински институт. Нова установа је, поред библиотечке делатности, организовала изложбе сликарства и вајарства, као и јавна предавања из различитих области науке и културе. Зграда Бруклинског института у улици Вашингтон уништена је у пожару 1891. године, што је убрзало планове за изградњу новог, репрезентативног седишта институције. Крајем 19. века започета је изградња садашње зграде музеја уз Истерн парквеј, чиме је постављен темељ за његов развој у један од водећих уметничких музеја у Сједињеним Америчким Државама. Развој и отварање Иницијатива за изградњу новог музеја за Бруклински институт покренута је у фебруару 1889. године, када је група истакнутих грађана Бруклина најавила прикупљање средстава за установу која би одговарала културним и образовним амбицијама града. Заговорници пројекта убрзо су одабрали локацију источно од Проспект парка, на јужној страни Истерн парквеја, која је сматрана погодном за репрезентативну јавну зграду. Током наредне године, под вођством директора Френклина Хупера, руководство Института је извршило реорганизацију установе у Бруклински институт за уметност и науку и започело формално планирање новог музеја. Градске власти Бруклина расписале су архитектонски конкурс за пројектовање зграде, а уговор је додељен фирми McKim, Mead & White. Савремени извори су конкурс описивали као један од најзначајнијих архитектонских догађаја свог доба, будући да је планирана зграда требало да обједини бројне музејске и образовне функције. Музеј је у том периоду остао део Бруклинског института за уметност и науку, заједно са институцијама као што су Бруклинска музичка академија, Бруклинска ботаничка башта и Бруклински дечји музеј, све док ове организације нису стекле независан статус током 1970-их година. У јануару 1895. године, градоначелник Бруклина Чарлс А. Ширен одобрио је издавање обвезница у износу од 300.000 долара годишње за финансирање изградње музеја. Почетни план предвиђао је изградњу западног крила и павиљона комплекса, са намером да се пројекат временом проширује у складу са финансијским могућностима. Инжењерска испитивања локације започета у мају 1895. године показала су да се чврста темељна стена налази на великој дубини, што је искључивало ослањање конструкције на стеновиту подлогу. Ипак, утврђено је да шљунковити насип испод терена поседује довољну носивост за подизање масивне зграде, чиме је изградња могла да започне. Радови на западном крилу Музеја уметности и науке у Бруклину званично су започети 14. септембра 1895. године, док је свечаност полагања камена темељца одржана 14. децембра исте године. До априла 1896. године завршена су два од планирана три спрата зграде, што је омогућило да се радови наставе убрзаним темпом. Зграда музеја довршена је у марту 1897. године, након уређења приступних стаза између улаза и Истерн парквеја. Прва изложба, која је обухватала скоро 600 слика, отворена је за јавност 1. јуна 1897. године, неколико месеци пре формалног отварања установе. Музеј Бруклинског института званично је отворен 2. октобра 1897. године и представљао је једну од последњих великих јавних грађевина подигнутих у граду Бруклину пре његовог укључења у град Велики Њујорк 1898. године. 20. век Током 20. века, Бруклински музеј је пролазио кроз дуг и често прекидан процес изградње, проширења и институционалне трансформације, обележен финансијским ограничењима и постепеним преласком на искључиво уметнички профил. Рани 20. век: проширења и ограничења (1900–1919) Почетком века, руководство Бруклинског института наставило је реализацију амбициозног плана изградње комплекса. Године 1899. одобрена је изградња централног улазног павиљона, замишљеног као репрезентативно средиште музеја, са великом салом за предавања и изложбеним просторима. Законодавна скупштина државе Њујорк одобрила је потребно финансирање крајем 1899. године, а радови су почели у јуну 1900. Централни део је био близу завршетка до јануара 1903. године, али су радови успоравани радним спорoвимa. Градоначелник Њујорка Сет Лоу потписао је 1902. године закон којим се одобрава новац за источни део комплекса, а источно крило је свечано отворено 14. децембра 1907. године. Ипак, и након овог проширења, зграда је представљала тек део првобитно планиране величине, док су градска средства углавном покривала основно одржавање. Почетком 20. века такође су постојале иницијативе за оснивање астрономске опсерваторије, које су добиле подршку града. Године 1911. одобрен је наставак изградње крила F и G јужно од централног павиљона, а McKim, Mead & White су исте године поднели планове за тај део. Међутим, радове су погађали организациони и финансијски проблеми (укључујући банкрот једног извођача), па су до 1914. године у потпуности обустављени, што је ограничило могућност излагања и смештаја колекција. Између ратова: институционални раст и архитектонска недовршеност (1920–1940) Отварање станице метроа испред музеја 1920. године значајно је побољшало приступ музеју. Иако је 1922. године донет закон који је омогућио финансирање крила F и G, градске институције су у почетку блокирале или одлагале издвајања, да би тек 1923. године средства била одобрена. Након тога су израђени нови планови и најављен наставак радова. Током 1920-их отворене су нове галерије, укључујући сликарску галерију, Етнолошку галерију („Дугина кућа“) и јапанску уметничку галерију, као и више европских галерија. Ипак, до 1928. године изградња је поново обустављена, а важни делови комплекса остали су недовршени. Крајем 1929. године отворене су и собе из америчког периода. Током 1930-их спроведена је значајна реконструкција улаза и приступа музеју (укључујући замену степеништа улазом у нивоу приземља), уз радове у оквиру програма јавних радова. У том периоду отворене су и нове галерије (укључујући персијску и средњовековну), а реконструкција је заокружена 1937. године, када су поједине колекције први пут систематски изложене јавности. Послератни период: модернизација и финансијске кризе (1940–1970) До 1938. године званичници су тражили средства за поправке, а директор је упозоравао на лоше стање зграде. Уметничка школа Бруклинског музеја премештена је у музеј 1941. године, а исте године је отворен и центар за дистрибуцију уметничких дела уз подршку федералног програма. Године 1948. обезбеђена су средства за „лабораторију индустријског дизајна“, а крајем 1940-их разматран је шири програм развоја Бруклина као културног центра, укључујући планове за анекс и општу обнову. Током истог периода отворена је нова предаваоница, а музеј је проширио образовне програме ради привлачења публике. 1950-их и 1960-их Почетком 1950-их најављени су дугорочни планови за поправку музеја и модернизацију изложбених простора, при чему је реновирање египатских галерија представљало једну од кључних фаза. Задњи анекс (1955) и каснија отварања галерија након друге фазе обнове (1957) представљали су значајан инфраструктурни помак. Ипак, крајем 1950-их и почетком 1960-их музеј се суочио са хроничним финансијским проблемима и недостатком особља обезбеђења, што је доводило до затварања појединих галерија и скраћивања радног времена, а затим и до привремене редукције седмичног распореда рада. У настојању да повећа посећеност, музеј је развијао образовне и интерактивне програме и планирао нове изложбене просторе током 1960-их. Крајем 1960-их музеј се поново суочио са недовољним финансирањем и безбедносним изазовима. У октобру 1968. године отворена је Галерија заједнице, усмерена на уметност црних Њујорчана, након залагања коалиције FICE, што је донело нову публику музеју. 1970-их и раних 1980-их Почетком 1970-их финансијске тешкоће су се наставиле, а због недостатка чувара музеј је увео скраћен седмични распоред рада. Истовремено су поново отваране и допуњаване собе из америчког периода, док се разматрало измештање Галерије заједнице у адекватнији простор. Сукоби унутар установе довели су до оставке директора Данкана Ф. Камерона (1973), а процес избора новог руководства био је додатно компликован спорovima и штрајковима запослених у вези са синдикалним организовањем. Упркос тешкоћама, током 1970-их отворене су нове оријенталне галерије (укључујући јапанску и корејску), а афричке галерије су поново отворене након обнове; истовремено је започета систематска обнова соба из америчког периода. Након истраге о аквизицијама, државни тужилац је препоручио усвајање свеобухватног етичког кодекса. Касније је уследило укидање одељења за блискоисточну уметност у контексту буџетских резова. Средином 1980-их и 1990-их Музеј је 1986. године представио мастер план проширења и модернизације, уз намеру да значајно повећа изложбени простор и инфраструктурне капацитете, али је реализација била ограничена растућим трошковима и зависношћу од градског капиталног буџета. У оквиру архитектонског конкурса за редизајн западног крила, изабрано је решење Арате Исозакија, али је обим реновирања временом значајно поскупео. Почетком 1990-их започета је фаза обнове која је подразумевала нове галеријске просторе и инфраструктурна побољшања, али су буџетски резови истовремено довели до отпуштања и измена у радном распореду. Отварање аудиторијума 1991. означило је важан корак у обнови јавних функција музеја. Реновирано западно крило је поново отворено 1993. године, уз задржавање основне просторно-функционалне логике, а у критикама је истицан савремени, минималистички изложбени језик (светли простори, јасна расвета и неутрална материјализација). Почетком 1994. западно крило је добило име по донаторима Морису и Мејеру Шапиру. Године 1997. институција је променила назив у Бруклински музеј уметности, како би се јасно нагласио уметнички профил и отклониле дугогодишње забуне у вези са идентитетом музеја и некадашњим природњачким поставкама. 21. век Управа музеја је 2000. године поверила пројекат новог, стакленог улаза архитекти Џејмсу Полшеку, а вредност инвестиције износила је 55 милиона долара. Полшек је у то време описао главни улаз као „пустош“ и рекао је да жели да изгради „нови трем Бруклина“. Комисија за очување знаменитости града Њујорка одобрила је Полшеков дизајн, упркос противљењу заштитника споменика. Реновирање је коштало 63 милиона долара, а такође је додата и климатизација у целој згради музеја. Фондација Хенрија Луса је 2001. године доделила музеју грант од 10 милиона долара, којим је финансирана изградња Центра за америчку уметност Лус на петом спрату. Реновирање музеја је завршено у априлу 2004. Истовремено, музеј је објавио да ће се вратити свом претходном називу, Музеј Бруклина. До тада се Бруклински музеј фокусирао на привлачење становника Бруклина, а не посетилаца из других општина. Центар за феминистичку уметност Елизабет А. Саклер отворен је на четвртом спрату музеја у марту 2007. Музеј је темељно реновирао своју Велику дворану, која је поново отворена почетком 2011. године, и исте године је преселио и поново отворио своју галерију афричке уметности на првом спрату. Музејска продавница површине 358 m² отворена је у Бруклинском музеју почетком 2012. године, а касније те године и нови кафић. Луксузни ресторан Сол отворен је у оквиру Бруклинског музеја у октобру 2013. године, променивши име у The Norm 2016. године. До средине 2010-их, музеј се суочавао са финансијским потешкоћама, док половина од 465.000 годишњих посетилаца није плаћала улаз, користећи политику "препоручене цене" коју музеј негује. Галерија кинеске уметности у Бруклинском музеју поново је отворена 2019. године. Музеј је био привремено затворен од марта до октобра 2020. године због пандемије ковид-19 у Њујорку. Током протеста због смрти Џорџа Флојда у Њујорку у јуну 2020. године, музеј је учествовао у иницијативи „Отворите свој лоби“, као једна од две главне уметничке институције у Њујорку (заједно са МоМА PS1) које су демонстрантима пружиле склониште или ресурсе. Музеј у Бруклину је 2021. године добио 50 милиона долара од владе града Њујорка, што је највећа таква донација у историји музеја. Новац је требало да буде искоришћен за реновирање 3.700 квадратних метара простора. Јужноазијске и исламске галерије музеја поново су отворене 2022. године, чиме је завршена 12-годишња реновација азијских галерија. Да би направио места за додатни изложбени простор, почетком 2024. године музеј је продао 200 предмета и садржај четири собе из тог периода. У јануару 2024. године, музеј је отворио свој Образовни центар Тоби Деван Луис, који садржи три студија и галерију. Музеј је почео да користи нови лого тог септембра. Због све већих финансијских дефицита, почетком 2025. године, музејски званичници су отпустили запослене и смањили број годишњих изложби. Зграда Зграда Бруклинског музеја је челична конструкција обложена зидом, пројектована у неокласичном стилу од стране архитектонске фирме McKim, Mead, and White, а изграђена од стране Carlin Construction Company. Оригинална зграда музеја је проглашена за знаменитост града Њујорка и додата је у Национални регистар историјских места у јуну 1978. године. Музеј дели велики градски блок са Централном библиотеком Бруклина, парком Маунт Проспект и Бруклинском ботаничком баштом на западу и југу. Спољашњост Оригинални пројекат за Бруклински музеј предложио је грађевину четири пута већу од оне која је изграђена од 1893. до 1927. године, када је изградња завршена. Према пројекту, троспратна музејска зграда требало је да има неколико крила, центрираних око спомен-сале и груписаних око четири светлосна дворишта. Након што је Бруклин постао део ширег подручја Њујорка 1898. године, подршка пројекту је опала. Изграђена су само крила на северном крају, као и североисточни светлосни простор (познат као Аудиторијумски двор); резултујућа зграда у облику слова Л покрива површину од око 7,3 хектара. : 2–3 Иако су током година иза оригиналног источног крила изграђена додатна крила (чиме је створено садашње светлосно двориште), ништа није изграђено иза западног крила. : 2 Ово је навело „Њујоршке дејли њуз“ да упореди зграду музеја са филмским сетом. Главна фасада Главна фасадна елевација, окренута ка северу дуж Истерн парквеја, широка је 160 метара и састоји се од западног и источног крила, која са стране прате истурени павиљон са тремом. Додатни павиљони пројектују се са фасаде на оба краја. Централни портик садржи шест јонских стубова који носе забатон са скулптурама у тимпанону. : 2 До трема се првобитно приступало степеништем које је уклоњено 1936–1937. године. : 3 Данијел Честер Френч је био заслужан за скулптуре на фронтону. Френч је такође дизајнирао две алегоријске фигуре, Бруклин и Менхетн, које окружују улаз у музеј; оне су створене 1916. године за бруклински прилаз Менхетнском мосту и премештене су у музеј 1963. године. : 3 Изнад забата налази се бакарни грб са антемијем, као и ниска куполa у облику тањира. : 2 Модерни главни улаз, који датира из Полшекове реновације из 2004. године, састоји се од стакленог павиљона са четири метална стуба, као и полукружног трга одмах испред. Сет циглених стубова, који су носили оригинално улазно степениште, пренамењен је у циглени лук 2004. године. Павиљони на оба краја фасаде Истерн парквеја само мало вире из фасаде и садрже стубове у јонском реду. Западно и источно крило су вертикално подељена пиластрима; између сваког низа пиластара налазе се прозори са архитравима. Ентaблатура изнад пиластара садржи фриз са уписаним именима личности које представљају знање. : 2 Фасада Истерн парквеја је употпуњена са 20 монолитних фигура на венцу: по једна изнад сваког пиластра на западном и источном крилу, и четири изнад павиљона. : 2 Додатних десет фигура је извајано, по пет на западној и источној фасади најудаљенијих павиљона. Скулптуре су извајала браћа Пићирили, који су на фасади музеја извајали укупно 30 фигура. Четрнаест вајара је ангажовано да дизајнирају скулптуре, од којих свака мери 3,7 метара у висини. Да је цела зграда била завршена, било би укупно 80 скулптура, од којих би по 20 приказивало класичне теме, средњовековне и ренесансне теме, модерне европске и америчке теме и азијске теме. Тридесет постојећих скулптура састоји се од 20 класичних скулптура (10 грчких и 10 римских) на северној фасади, као и пет персијских и пет кинеских скулптура на бочним фасадама. Остале фасаде Источна фасада је окренута ка Вашингтон авенији, где је изграђен само павиљон на северном крају. Остатак источног дела је сличан оном на Истерн парквеју, са пиластрима који га вертикално деле на седам поља. За разлику од Истерн парквеја, пиластри су на врху краћи пиластри уместо скулптура. : 2 Јужна фасада је окренута ка паркингу и садржи зидану фасаду и неколико прозора. : 3 Такође постоји анекс на југу, који је пројектовала фирма Браун, Лофорд и Форбс, а који садржи споредни улаз и степениште. : 3 Унутрашњост Најстарији део зграде је мерио 59 са 22 метра и чинио је само око три процента онога што је првобитно планирано. У центру првог спрата налазила би се спомен-сала, док би се „велика сала скулптура“ простирала северно и јужно од спомен-сале. Западно од спомен-сале налазио би се галеријски простор за уметничка дела на позајмици, док би се на истоку налазио вишеспратни аудиторијум. Преостали углови првог спрата би укључивали неколико додатних галерија за сталне колекције музеја, а светлосна дворишта би излагала велике предмете. На другом спрату би се налазило више збирки и предаваоница, док би на трећем спрату биле библиотека, музичка соба и галерије за слике, домаћу уметност и науку. Додатни спрат, изнад централног дела зграде, сместио би више одељења музеја. Главни хол, који је првобитно заузимао аудиторијум у приземљу, изграђен је средином 20. века као простор модерног стила. Иако је тадашњи директор Филип Њуел Јуц био главни архитекта, дизајн предворја је можда био под утицајем Вилијама Лесказеа, који је био Јуцов пријатељ. Предворје, са црним стакленим панелима и индиректним осветљењем, описано је у WPA водичу за Њујорк из 1939. године као „пример најбољег у модерној архитектури... лишен разрађене декорације која тако често преоптерећује улазе јавних зграда“. Након реновирања 2011. године, предворје је редизајнирано као централна галерија двоструке висине, окружена колонама висине 7,6 метара. Рад музеја Музејом управља истоимена непрофитна организација, која је основана 1935. године. Музеј је део Групе културних институција (Cultural Institutions Group – CIG), групе институција које се налазе на земљишту или у објектима у власништву градске управе Њујорка и добијају део свог годишњег финансирања од града. Током касног 20. века, музеј је такође био део Бруклинске образовно-културне алијансе. Крајем 1980-их, музеј је био део иницијативе под називом Destination Brooklyn, која је имала за циљ да привуче туристе у Бруклин; ова иницијатива је замрла почетком 1990-их. Директори Френклин Хупер био је први директор Бруклинског института и на тој функцији остао је 25 година, до своје смрти 1914. године. Њега је наследио Вилијам Хенри Фокс, који је био директор од 1914. до пензионисања 1934. године. Фокса је наследио Филип Њуел Јаутц, који је био директор од 1934. до 1938. године. Лоренс Пејџ Робертс био је директор од 1938. до 1942. године, када је његова супруга Изабел Сполдинг Робертс преузела улогу вршиоца дужности у његово име; Робертс је званично поднео оставку 1946. године. Његов наследник, Чарлс Нагел Млађи, био је директор девет година до своје оставке 1955. године. Едгар Крег Шенк је именован за директора недуго потом, и остао је на тој позицији до своје смрти 1959. године. Данкан Ф. Камерон је преузео директорску функцију 1971. године, након Бухнерове оставке; сам Камерон је поднео оставку 1973. године. Мајкл Кан је именован за вршиоца дужности директора почетком 1974. године, и служио је неколико месеци. Наследио га је Мајкл Ботвиник, који је именован 1974. и повукао се 1982. Роберт Т. Бак је постао директор 1983. године и обављао је ту функцију до оставке 1996. године, након чега је Линда С. Фербер постала вршилац дужности директора. Од 1992. до 1995. године, Стефани Стебих је била Бакова помоћница директорa. Арнолд Л. Леман је именован за директора музеја у априлу 1997. године, а Леман је у септембру 2014. објавио да ће се пензионисати следеће године. У мају 2015. године, председница и уметничка директорка организације Creative Time Ана Пастернак именована је за следећу директорку музеја; преузела је функцију 1. септембра 2015. године. Од 2014. године, позиција директора је формално позната као Шелби Вајт и Леон Леви директор Музеја у Бруклину, након што је суоснивач Фондације Леона Левија Шелби Вајт донирао 5 милиона долара задужбини директора. Финансирање Према веб-сајту музеја, он добија финансирање од градске владе, канцеларије председника општине Бруклин, канцеларије градоначелника, Градског већа Њујорка, државне владе, савезне владе и других агенција. Године 2005, музеј је био међу 406 уметничких и социјалних установа Њујорка које су добиле део гранта од 20 милиона долара од Карнеги корпорације, који је заузврат финансирао градоначелник Њујорка Мајкл Блумберг. Међу главним добротворима је историјски био и Френк Ласк Бабот. Музеј је место одржавања годишњег Бруклинског бала уметника, на којем су учествовале познате личности попут Саре Џесике Паркер и Лив Тајлер. Пре пандемије ковид-19, Музеј у Бруклину је имао фонд од 108 милиона долара, али је музеј аплицирао за федерално финансирање путем Програма заштите плата након што је његов фонд опао за једну петину 2020. године. Усред пандемије и њеног негативног утицаја на приходе музеја, музеј је прикупио средства за фонд за плаћање бриге о колекцијама продајом или отписивањем уметничких дела. Продаја у октобру 2020. године обухватала је 12 дела уметника, укључујући Лукаса Кранаха Старијег, Гистава Курбеа и Жан-Батиста Камија Короа, док су остале продаје током тог месеца укључивале и модернистичке уметнике. Иако је то обично забрањивало Удружење директора уметничких музеја, удружење је дозволило да се таква продаја настави током двогодишњег периода до 2022. године као одговор на последице пандемије. Уметност и изложбе Збирка Музеја у Бруклину садржи око 500.000 предмета. У двадесетом веку, изложбе у Бруклинском музеју настојале су да представе енциклопедијски поглед на уметност и културу, са фокусом на образовање широке јавности. До 21. века, музеј је често био домаћин изложби које су наглашавале културну разноликост и представљање недовољно заступљених демографских група. Значајне изложбе Године 1923, музеј је био једна од првих институција у Сједињеним Америчким Државама која је афричке предмете од ливеног метала и сродне објекте излагала као уметност, а не као етнолошке артефакте. Аквизиције током тог периода обухватале су и ентеријер једне швајцарске куће, витраже и оргуље. Прва историјска соба музеја отворена је 1929. године; за разлику од других институција, ове просторије су представљале домове грађана средње класе и неелите. Кућа Јанса Мартенсеа Шенка из 17. века постала је део збирке педесетих година 20. века, као и ентеријер једне просторије у кући Џона Д. Рокфелера Млађег у Средњем Менхетну. Године 1967, Федеративни институти за културно обогаћивање затражили су да музеј представи више дела локалних уметника, нарочито афроамеричких. Музеј је ангажовао кустоса Анрија Гента да води нову „Галерију заједнице“, уз подршку Савета за уметност државе Њујорк. Његова прва изложба, Савремена афроамеричка уметност (1968), обухватила је радове уметника као што су Џо Оверстрит, Кеј Браун, Френк Смит и Ото Нилс. Изложба Сензација из колекције Чарлса Сачија (1999–2000) изазвала је велике контроверзе због укључивања дела Света Девица Марија Криса Офилија. У судском спору који је уследио, федерални суд је пресудио да град Њујорк не може ускратити средства музеју на основу Првог амандмана. Музеј је 2002. године добио инсталацију Вечера уметнице Џуди Чикаго; стална поставка отворена је 2007. године у оквиру Центра за феминистичку уметност Елизабет А. Саклер. Међу другим значајним изложбама били су радови уметника као што су Роберт Раушенберг, Кики Смит, Чак Клоуз, Рон Муек и Такаши Мураками. Године 2018, музеј је био последња станица изложбе Дејвид Боуви је. Током 2023. године, музеј је био домаћин изложбе „It's Pablo-matic: Picasso According to Hannah Gadsby“, коју је курирала Хана Гадсби, а која је изазвала значајну јавну расправу. Колекције Египатска, класична и древна блискоисточна уметност Бруклински музеј гради колекцију египатских артефаката од почетка 20. века, укључујући и колекције купљене од других, као што је колекција америчког египтолога Чарлса Едвина Вилбура, чији су наследници такође донирали његову библиотеку да би постала музејска Вилбурова библиотека египтологије, и предмете добијене током археолошких ископавања које је спонзорисао музеј. Египатска збирка садржи разноврсне предмете, од статуа, као што је добро позната теракота фигура „Жена птица“, па све до папирусних докумената (између осталог и Бруклински папирус). Музеј има девет мумифицираних Египћана. Египатске, класичне и древноисточне колекције смештене су у низу галерија у музеју. Египатски артефакти могу се наћи на дугорочној изложби „Египат поново рођен: Уметност за вечност“, као и у галеријама Марте А. и Роберта С. Рубина. Артефакти Блиског истока налазе се у галерији Акоп Кеворкијан. Избор из египатске колекције Америчка уметност „Зимска сцена у Бруклину“ Франсиса Гаја (око 1820) била је први предмет у музејској колекцији америчке уметности, завештана 1846. године. Године 1855, музеј је званично прогласио колекцију америчке уметности, а прво дело наручено за колекцију био је пејзаж Ашера Б. Дјуранда. Предмети у колекцији америчке уметности укључују портрете, пастеле, скулптуре и графике; сви предмети у колекцији датирају из периода између око 1720. и око 1945. године. У америчкој уметничкој колекцији заступљена су дела уметника као што су Вилијам Едмондсон (Анђео, датум непознат), Пол Сезар Елју скицира своју жену Алис Герен од стране Џона Сингера Сарџента (око 1889), Тамна стабла Џорџије О’Киф (око 1946) и Осам звона Винслоуа Хомера (око 1887). Међу најпознатијим делима у колекцији су портрет Џорџа Вашингтона Гилберта Стјуарта и Мирно краљевство Едварда Хикса. Музеј такође поседује колекцију Емила Фукса. Дела из америчке уметничке колекције могу се наћи у различитим деловима музеја, укључујући Врт скулптура породице Штајнберг и изложбу „Амерички идентитети: Нови изглед“, која се налази у оквиру Видимог складишта ▪ Студијског центра музеја. Укупно се у складишту налази приближно 2.000 предмета америчке уметности. Избор из америчке колекције Азијска уметност Музеј је 2019. године поново отворио своје јапанске и кинеске експонате, након што је 2017. године поново инсталирао свој корејски део. Кинески део нуди дела из више од 5.000 година кинеске уметности и приказује савремена дела по редовном распореду. Јапанска галерија, са својих 7.000 предмета, највећа је азијска колекција музеја и позната је по делима народа Аину. Музеј такође поседује специјално издање Сто познатих погледа на Едо које садржи посебну металну прашину. Музеју је поклоњено 1930-их, распаковано 1970-их, изложено 2000. године, а затим поново 2024. године. У музеју се налазе и дела из Бутана, Индије, Непала, Пакистана и југоисточне Азије. Афричка уметност Најстарије аквизиције у колекцији афричке уметности музеј је сакупио 1900. године, убрзо након оснивања музеја. Колекција је проширена 1922. године предметима који углавном потичу са подручја данашње Демократске Републике Конго. Следеће године, музеј је био домаћин једне од првих изложби афричке уметности у Сједињеним Државама. Збирка афричке уметности Музеја у Бруклину садржи више од 6.000 предмета. Збирка афричке уметности покрива 2.500 година људске историје и укључује скулптуре, накит, маске и верске артефакте из више од 100 афричких култура. Значајни предмети у овој колекцији укључују резбарену ндоп фигуру краља Кубе, за коју се верује да је међу најстаријим сачуваним ндоп резбаријама, и фигуру мајке са дететом народа Лулуа. Музеј је 2018. године наишао на критике група, укључујући Decolonize This Place, због ангажовања белкиње као консултантског кустоса афричке уметности. Избор из афричке колекције Уметност Пацифичких острва Музејска колекција уметности пацифичких острва започета је 1900. године набавком 100 дрвених фигура и лутака сенки из Нове Гвинеје и Холандске Индије (сада Индонезија); од тада, колекција је порасла и обухвата близу 5.000 дела. Уметничка дела у овој колекцији потичу са бројних острва Пацифика и Индијског океана, укључујући Хаваје и Нови Зеланд, као и са мање насељених острва попут Рапа Нуија и Вануатуа. Многе предмете са Маркиских острва у колекцији музеј је набавио од чувеног норвешког истраживача Тора Хејердала. Уметнички предмети у овој колекцији израђени су од широког спектра материјала. Музеј наводи „кокосова влакна, перје, шкољке, глину, кости, људску косу, дрво, маховину и паукове мреже“ као један од материјала који се користе за израду уметничких дела, укључујући маске, тапа тканине, скулптуре и накит. Уметност исламског света Музеј такође поседује уметничке предмете и историјске текстове које су створили муслимански уметници или о муслиманским личностима и културама. Избор из колекције Исламски свет Џарвисова колекција уметности америчких староседелаца са равница Музеј поседује колекцију артефаката америчких староседелаца коју је стекао др Натан Стерџес Џарвис (хирург) који је био стациониран у Форт Снелингу, Минесота, од 1833. до 1836. године. Центар за феминистичку уметност Елизабет А. Саклер Музејски центар за феминистичку уметност отворен је 2007. године. Простире се на површини од 770 квадратних метара, посвећен је очувању историје покрета од краја 20. века, као и подизању свести о феминистичким доприносима уметности и информисању о будућности ове области уметничког дијалога. Поред изложбеног простора и библиотеке, центар садржи и галерију у којој се налази ремек-дело Џуди Чикаго, велика инсталација под називом „Вечера“ (1974–1979). Европска уметност Бруклински музеј има, између осталих, слике касне готике и ране италијанске ренесансе Лоренца ди Никола („Сцене из живота Светог Лоренса“), Сана ди Пјетра, Нарда ди Чонеа, Лоренца Монака и Доната де Бардија („Свети Јероним“), као и Ђованија Белинија. Има холандске слике Франса Халса, Герарда Дауа и Томаса де Кајзера, као и других. Садржи француске слике из 19. века Шарла Добињија, Нарциса Виргилија Дијаза, Ежена Будена („Лука, Хавр“), Берте Моризо, Едгара Дега, Гистава Кајбота („Железнички мост у Аржантеју“), Клода Монеа („Дуждова палата“), Камија Писароа и Пола Сезана, као и многе друге. Избор из европске колекције Остале колекције Музејска колекција костима је створена 1946. године, а Колекција текстила и костима је откривена 1977. године. Колекцију, састављену од америчке и европске одеће, Њујорк тајмс је описао као „једну од најбољих на свету“. Уклоњена из јавног приказа 1991. године, колекција је 2008. године пренета у Институт за костиме Метрополитен музеја уметности. Музеј у Бруклину има колекцију фотографија из 19. века. Музеј у почетку није тражио фотографије за своју колекцију, која се у почетку састојала искључиво од поклона фотографа и колекционара. Од 1993. године, колекција је део Одељења за графику, цртеже и фотографије. Музејска башта скулптура породице Штајнберг сакупила је архитектонске елементе из целог Њујорка. Врт скулптура датира из 1966. године и обухвата објекте као што су капители зграде Бајард–Кондикт и скулптуре на улазу на Менхетнски мост у Бруклину. Библиотеке и архиве Библиотеке и архиве Музеја у Бруклину садрже приближно 300.000 књига и преко 980 метара архиве. Колекција је започета 1823. године и смештена је у објектима који су реновирани 1965, 1984. и 2014. године. Програми Прве суботе у месецу, Музеј у Бруклину је отворен до 23.00, а општи улаз је укинут после 17.00, мада неке изложбе са улазницама могу захтевати накнаду за улаз. Редовне активности прве суботе укључују образовне активности за породице, као што су уметничке радионице засноване на колекцијама, обиласци галерија, предавања, наступи уживо и плесне забаве. Музеј је почео да организује Прве суботе у октобру 1998. године, а догађај је привукао укупно 1,5 милиона посетилаца ажурирано: 2023.. Као део Програма за шегрте у музеју, музеј запошљава тинејџере средњошколце да током лета воде обиласке музејских галерија, помажу у викенд-породичним програмима музеја током целе године, учествују у разговорима са кустосима музеја, служе као саветодавни одбор за тинејџере музеја и помажу у планирању тинејџерских догађаја. Музеј такође води Програм стипендирања за музејско образовање, десетомесечну позицију у којој стипендисти воде посете школских група са фокусом на различите теме из колекције. Стипендисти за школску омладину и породице предају програме галерије и школска партнерства, док стипендисти за програме за одрасле и јавност курирају и организују програме четвртком увече, као и Прве суботе. Музеј је објавио многе експонате у дигиталној колекцији која омогућава јавности да означава и курира скупове предмета онлајн, као и да тражи додатне стипендије. Музејска апликација ASK омогућава посетиоцима да разговарају са особљем и едукаторима о делима у колекцији. Присуство Пре Другог светског рата, музеј је нудио бесплатан улаз и редовно је привлачио преко милион посетилаца годишње. Музеј је 1934. године пријавио 940.000 посетилаца током година, док је музејска библиотека имала 40.000 посетилаца. Покровитељство је опало заједно са економијом Бруклина средином 20. века; до почетка 1950-их било је око 470.000 посетилаца годишње. Музеј је 1971. године забележио милион посетилаца, први пут после скоро четири деценије. Средином 1980-их, музеј је имао 300.000 посетилаца годишње, што је много мање од Музеја модерне уметности или Метрополитен музеја уметности на Менхетну. Годишња посећеност музеја, која је средином 1990-их стагнирала на 250.000, скоро се удвостручила до 1999. године након што је музеј одржао неколико популарних изложби, достигавши врхунац од 585.000 1998. године. Музеј је до 2009. године имао само 326.000 посетилаца, али је посећеност порасла на 465.000 до 2017. године. Њујорк тајмс је пад посећености делимично приписао политикама које је увео тадашњи директор Арнолд Леман, који је одлучио да усмери енергију музеја на „популизам“, са изложбама на теме као што су „филмови Ратови звезда и хип-хоп музика“, а не на класичније уметничке теме. Леман је такође донео контроверзније експонате, као што је изложба из 1999. године која је укључивала озлоглашену слику Криса Офилија „Света Девица Марија“ украшену изметом, у музеј. Према Тајмсу: „Квалитет њихових изложби је опао“, рекао је Роберт Стор, декан Уметничке школе Универзитета Јејл и становник Бруклина. „' Ратови звезда ' показују најгору врсту популизма. Мислим да они заиста не разумеју где се налазе. Средиште уметничког света је сада у Бруклину; то је све софистициранија публика и одувек је била.“ С друге стране, Леман каже да демографија посетилаца музеја показује нови ниво разноликости. Према писању листа „Њујорк тајмс“, „просечна старост [посетилаца музеја у анкети из 2008. године] била је 35 година, велики део посетилаца (40 процената) дошао је из Бруклина, а више од 40 процената се идентификовало као људи друге боје коже.“ Леман наводи да је интерес музеја да буде гостољубив и привлачан свим потенцијалним посетиоцима музеја, а не да једноставно окупи велики број њих. Према стању ажурирано: 2023., Бруклински музеј има политику „плати колико желиш“ за карте за општи улаз. Половина посетилаца није платила никакав улаз 2017. године. Радови и публикације Choi, Connie H.; Hermo, Carmen; Hockley, Rujeko; Morris, Catherine; Weissberg, Stephanie (2017). Morris, Catherine; Hockley, Rujeko, ур. We Wanted a Revolution: Black Radical Women, 1965–85 / A Sourcebook (Exhibition catalog). Brooklyn, New York: Brooklyn Museum. ISBN 978-0-872-73183-7. OCLC 964698467. – Објављено поводом изложбе у Бруклинском музеју, 21. април – 17. септембар 2017. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Brooklyn Museum records, 1823–1963 from the Smithsonian Архив америчке уметности. Brooklyn Museum Building Online Exhibition Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (21. фебруар 2021)