Appalachian Trail

Appalachian Trail, la circa 3.440 km, este una din cele mai lungi căi de drumeție din lume. Se află situat în munții Apalași, legând statele Georgia și Maine, SUA. Descriere Drumul traversează muntele Muntele Mitchell ( 2037 m) care este cel mai înalt punct din Apalași, urmează poteca veche a amerindienilor „Pony Trail, Klondike Trail”. Prin anii 1900 existau deja cluburi de drumeție, iar în 1921 Benton McKaye publică aceste date, și face cunoscut existența posibilităților de cazare aflate de-a lungul drumului. In anul 1925 are loc o conferință „Appalachian Trail Conference (ATC)” care a înființat organizația „Non-Profit-Organisation” care există și azi. Țelul inițial al drumului era unirea munților Mount Mitchell cu Mount Washington care erau munții cei mai înalți din estul SUA. Actual calea de drumeție traversează 14 state federale, (Georgia, North Carolina, Tennessee, Virginia, West Virginia, Maryland, Pennsylvania, New Jersey, New York, Connecticut, Massachusetts, Vermont, New Hampshire, si Maine) fiind dechis oficial de la data de 14 august 1937. Punctele terminale ale drumului fiind în nord Mount Katahdin iar în sud Springer Mountain. Geografie Istoric Traseul a fost conceput de Benton MacKaye, un silvicultor care și-a întocmit planul inițial la scurt timp după moartea soției sale, în 1921. Ideea lui MacKaye era aceea de a crea un traseu grandios care să conecteze o serie de ferme și tabere de lucru sau studiu în sălbăticie pentru locuitorii orașului. În 1922, cu ajutorul lui William A. Welch, directorul Comisiei Parcului Interstatal Palisades, ideea sa a fost dezvăluită de Raymond H. Torrey într-un articol din New York Evening Post (mai târziu New York Post) sub titlul „Un traseu minunat din Maine în Georgia!”. Ideea a fost rapid adoptată de nou-înființata Conferință a Traseelor ​​Parcului Interstatal Palisades (mai târziu Conferința Traseelor ​​New York-New Jersey) ca proiect principal. Pe 7 octombrie 1923, a fost deschisă prima secțiune a traseului, de la Parcul de Stat Bear Mountain spre vest, prin Parcul de Stat Harriman până la Arden, New York. MacKaye a organizat apoi o conferință de două zile în martie 1925 la Washington, D.C., care a dus la formarea Conferinței Traseului Appalachian (numită acum Appalachian Trail Conservancy, ATC), deși s-au făcut puține progrese pe traseu timp de câțiva ani. La sfârșitul anilor 1920 și începutul anilor 1930, un judecător pensionar pe nume Arthur Perkins și tânărul său asociat Myron Avery s-au angajat în această aventură. În 1929, Perkins, care era și membru al Asociației Pădurilor și Parcurilor din Connecticut și al comitetului acesteia dedicat traseelor ​​locale, a găsit un voluntar dispus să continue proiectul. Ned Anderson, un fermier din Sherman, Connecticut, a fost angajat (ca membru al ambelor organizații) pentru a cartografia și conecta traseul în Connecticut (1929–1933). Acesta lega cătunul Webatuck (Dover, New York) și Kent, Connecticut, de Ashley Falls, situat la 80 de kilometri (50 de mile) în colțul de nord-vest al statului, și apoi de Bear Mountain, la granița cu Massachusetts. Eforturile lui Anderson au contribuit la stârnirea unui interes reînnoit pentru traseu, iar Avery (care preluase conducerea de la moartea lui Perkins în 1932) a reușit să atragă și alte state în această inițiativă. După ce a preluat ATC-ul, Avery a adoptat obiectivul mai practic de a construi un traseu de drumeție simplu. În timp ce Avery dorea pur și simplu să reproiecteze traseul, MacKaye credea că ATC-ul ar trebui să realizeze dezvoltări comerciale majore de-a lungul traseului traseului și, nefiind de acord, a părăsit organizația. Avery a condus ATC-ul din 1932 până în 1952 (a murit în același an) și a devenit un susținător ferm al Traseului. Avery a fost primul care a parcurs traseul de la un capăt la altul în 1936, dar nu continuu. În august 1937, traseul a fost extins până la Muntele Sugarloaf din Maine, iar ATC și-a concentrat eforturile pe protejarea terenului din jurul traseului și cartografierea rutelor pentru drumeți. Din 1938 până la sfârșitul celui de-Al Doilea Război Mondial, traseul a suferit o serie de daune naturale și provocate de om, dar acestea au fost reparate rapid. În 1948, Earl Shaffer din York în Pennsylvania, a atras mare atenție proiectului dezvăluind prima relatare documentată a unei drumeții de tip „thru-hiking” finalizate într-un singur sezon, adică dintr-o singură mișcare, care avea să fie numită „thru-hiking”. Mai târziu, Shaffer a finalizat și prima drumeție nord-sud, devenind primul care a parcurs-o în ambele direcții. În 1998, Shaffer, la aproape 80 de ani, a parcurs din nou întregul traseu, devenind cea mai în vârstă persoană care a parcurs-o vreodată. În 1994, în Appalachian Trailway News a apărut un articol care descria o drumeție de 121 de zile din Maine până în Georgia, efectuată în 1936 de șase cercetași din Bronx. Deși povestea a fost acceptată de unii membri ALDHA, au existat multe îndoieli , iar această drumeție – despre care se spune că este una dintre cele mai vechi – nu a fost niciodată confirmată. Prin urmare, drumeția lui Shaffer din 1948 este încă în general acceptată ca fiind prima. În anii 1960, ATC a făcut progrese în protejarea traseului prin eforturile politicienilor și oficialilor. A fost unul dintre primele două National Scenic Trails create printr-o lege a Congresului în cadrul Sistemului Național de Trasee, alături de Pacific Crest Trail. Astfel, a deschis calea pentru o serie de trasee similare în parcurile naționale și zonele împădurite. Voluntarii care lucrează cu Serviciul Parcurilor Naționale au stabilit un traseu permanent pentru traseu, care a fost finalizat în 1971. Până la sfârșitul secolului al XX-lea, Serviciul Parcurilor Naționale finalizase achiziționarea practic a tuturor terenurilor traseului, cu excepția câtorva kilometri. Note Legături externe Offizielle Internet-Präsenz Reisebericht, Fotos und Tipps zum Appalachian Trail Vezi și Munții Apalași Continental Divide Trail Pacific Crest Trail Via Transilvanica