NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Jaderná elektrárna Nine Mile Point

Jaderná elektrárna Nine Mile Point (anglicky South Texas Nuclear Power Plant) je provozní jaderná elektrárna ve Spojených státech. Nachází se asi 8 kilometrů severovýchodně od města Oswego ve státě New York, na břehu jezera Ontario. Areál se rozkládá na rozloze 360 hektarů v těsném sousedství s jadernou elektrárnou Fitzpatrick. Dva bloky elektrárny mají v součtu hrubý elektrický výkon 1962 MW. Elektrárnu z většiny vlastní a provozuje Exelon. Historie a technické informace Výstavba Výstavba prvního blok byla oficiálně zahájena dne 12. dubna 1965. Jedná se o varný reaktor BWR-2 od General Electric. Jeho hrubý výkon dosahuje 642 MW a čistý výkon, který je odesílán do sítě činí 613 MW. Druhý blok začal být budován dne 1. srpna 1975. Jedná se o varný reaktor BWR-5 od General Electric. Hrubý výkon bloku dosahuje 1320 MW a čistý výkon, který je odesílán do sítě je 1277 MW. Druhý blok je chlazen pomocí chladicí věže o výšce 165,5 metrů. Uvedení do provozu První blok byl po čtyřech letech výstavby uveden do kritického stavu dne 5. září 1969. Přifázování generátoru k síti proběhlo dne 9. listopadu 1969. Do komerčního provozu blok přešel dne 1. prosince 1969. Druhý blok přešel do kritického stavu dne 23. května 1987. Připojení k rozvodní síti bylo provedeno 8. srpna 1987 a komerční provoz následoval 11. března 1988. Náklady na druhý blok se vyšplhaly na 8,5 miliardy amerických dolarů. První blok má od NRC udělenou provozní licenci do 22: srpna 2029. Druhý do 31. října 2046. Rozšíření Unistar Nuclear, společný podnik mezi Constellation Energy a EDF, koncem roku 2008 oznámil, že oznámil NRC svůj plán předložit žádost o kombinovanou stavební a provozní licenci na třetí blok elektrárny. Měli v úmyslu vybudovat jaderný reaktor EPR. O méně než rok později však společnost Unistar požádala o dočasné pozastavení přezkumu žádosti a v roce 2013 žádost zcela stáhla kvůli nedostatku záruk. Okolní obyvatelstvo NRC definuje dvě zóny havarijního plánování kolem jaderných elektráren. První o poloměru 16 kilometrů, která se týká především vystavení radioaktivní kontaminace vzduchu a poté druhou o poloměru 80 kilometrů, jež se zabývá kontaminací potravin a vody. Podle studie NRC zveřejněné v srpnu 2010 byl odhad každoročního rizika zemětřesení dostatečně silného na to, aby způsobilo poškození aktivní zóny reaktoru 1 ku 238 095 pro blok 1 a 178 571 pro blok 2. Informace o reaktorech Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kernkraftwerk Nine Mile Point na německé Wikipedii. Související články Jaderná energetika ve Spojených státech Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jaderná elektrárna Nine Mile Point na Wikimedia Commons
Centrale nucléaire de Nine Mile Point

La centrale nucléaire de Nine Mile Point est une centrale nucléaire située près de Oswego, dans l'État de New York sur un terrain de 3,6 km2. Le site est partagé avec la centrale nucléaire de Fitzpatrick. Le réacteur no 1 est le plus vieux réacteur nucléaire encore en service aux États-Unis. Description La centrale dispose de deux réacteurs à eau bouillante (BWR) construits par General Electric : Nine Mile Point 1 : 621 MWe, mis en service en décembre 1969 ; Nine Mile Point 2 : 1 135 MWe, mis en service en 1987. L'exploitant de la centrale est « Constellation Nuclear » du groupe « Constellation Energy ». La tranche no 1 appartient entièrement au groupe « Constellation Energy » qui partage la propriété de la tranche no 2 avec « Long Island Power Authority » (18 % LIPA, 82 % Constellation Energy). « Constellation Energy » avait l'intention de construire un nouveau réacteur sur ce site ou bien sur le site proche de Calvert Cliffs. En 2009, est annoncé un projet de réacteur EPR Nine Mile Point 3. En 2013, ce projet est officiellement annulé. Références Liens externes (en) Site officiel de l'exploitant (en) Page de l'administration sur Nine Mile Point Portail de l'industrie Portail de l’énergie Portail du nucléaire Portail de l’État de New York
АЭС Найн-Майл-Пойнт

АЭС Найн-Майл-Пойнт (англ. Nine Mile Point Nuclear Generating Station) — действующая атомная электростанция на северо-востоке США. Станция расположена на побережье озера Онтарио в округе Осуиго штата Нью-Йорк, в 40 милях на север от города Сиракьюс, на одной площадке с расположенной в непосредственной близости АЭС Фицпатрик. Информация об энергоблоках Примечания
Nine Mile Point Clean Energy Center

Nine Mile Point Clean Energy Center är ett kärnkraftverk med två kärnreaktorer som kan producera maximalt 1 907 megawatt (MW) elektricitet, vilket motsvarar elektricitet för fler än 1,2 miljoner bostäder. Kärnkraftsanläggningen ligger på ett 364 hektar (900 acre) stort område i Scriba, New York i USA. Den ligger granne med ett annat kärnkraftverk med namnet James A. FitzPatrick Clean Energy Center. Constellation Energy äger 100% av första reaktorn och 82% av den andra reaktorn. De resterande 16% ägs av det delstatliga Long Island Power Authority. Kärnkraftverkets första reaktor kom i drift den 1 december 1969 medan den andra gjorde det den 11 mars 1988. Referenser
Lincoln Correctional Facility

Lincoln Correctional Facility was a United States minimum-security men's prison located at 31–33 West 110th Street in Manhattan, New York, facing the north side of Central Park. It was used primarily as a work-release center for drug offenders; however, around 5% of the roughly 275 inmates it housed were white collar criminals, sometimes for work release. History Before opening as a prison in 1976, the building was used as a branch of the Young Women's Hebrew Association (YWHA) and for housing recently immigrated Jewish women in need of assistance, beginning in 1914. In 1942 it was sold to the U.S. Army and briefly used as a rest-and-relaxation center for local soldiers during World War II, after which it was occupied by the experimental New Lincoln School, and the Northside Center for Child Development, which conducted research in psychology. It was announced by Governor Andrew Cuomo on May 17, 2019, that the facility would close on September 1 as part of the 2020 State Budget that was approved on April 1. When it closed, there was speculation that it would be sold and turned into condos, affordable housing, or a women's jail, However it remained vacant until May 29, 2023, when NYC officials said the state would provide the facility as a temporary site to house asylum seekers. References
Centre Olímpic de salts d'esquís de Lake Placid

El Centre Olímpic de salts d'esquís de Lake Placid (en anglès: Lake Placid Olympic Ski Jumping Complex) és un centre d'esports d'hivern destinat a la pràctica dels salts d'esquí situat a la ciutat de Lake Placid (Estats Units d'Amèrica). Modernitzats i remodelats el 2021, són els únics salts d'Amèrica del Nord homologats per a les competicions de salts d'hivern i estiu. El complex és gestionat per l'Olympic Regional Development Authority. Situat a dues milles de la ciutat de Lake Placid, a la serralada de l'Adirondack, les seves primeres instal·lacions foren construïdes el 1917 aprofitant el vessant de la muntanya. El 1918 es construí la primera instal·lació artificial de fusta per elevar el salt als 35 metres. El 1921 es construí una zona per al públic amb una capacitat de 2.000 espectadors, el 1923 el trampolí s'elevà als 50 metres i el 1927, mitjançant una torre d'acer, s'elevà als 60 metres. El 1928 aquesta torre s'elevà fins als 75 metres, i el seu trampolí fou utilitzat en les proves dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 realitzats a la ciutat. El 1977 es realitzà l'operació més ambiciosa del recinte; fou enderrocada la vella instal·lació de 1928 i es construïren dos trampolins de 70 i 90 metres, que van ser utilitzats per a les proves dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1980. El 1994 aquests trampolins foren totalment remodelats i adaptats a les necessitats actuals, ampliant la seva alçada als 90 i 120 metres respectivament. Noves millores se li feren el 2019 i 2021. Referències Enllaços externs Olympic Ski Jumping Complex Arxivat 2019-06-17 a Wayback Machine. (anglès)
MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex

Der MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex ist eine aus aktuell drei zugelassenen Schanzen (Stand: Februar 2023) bestehende Schanzenanlage in Lake Placid im US-Bundesstaat New York. Geschichte Die heutige Großschanze wurde Anfang der 1930er Jahre für die Olympischen Winterspiele 1932 erbaut. 1979 wurde der Komplex großzügig erweitert und umgebaut, damit bei den Olympischen Winterspielen 1980 ein weiteres Mal die Wettbewerbe hier stattfinden konnten. 1994 und 2021 fanden erneute Umbauten statt, derzeit ist als Ersatz für die stillgelegte K48-Schanze eine K60 im Bau. Die Schanzen werden nach wie vor für internationale und nationale Wettbewerbe sowie zum Training genutzt. Sie gelten als sehr beliebt und immer gut präpariert. Abgesehen von der Großschanze sind alle Schanzen ganzjährig nutzbar. Großschanze Der Weltcup machte auf der Großschanze von Lake Placid längere Zeit nicht mehr Station. Nachdem zuletzt am 2. Dezember 1990 ein Weltcup-Springen stattfand und der Sieger André Kiesewetter hieß und aus Deutschland kam, fand nach über 30 Jahren im Februar 2023 das nächste Weltcupspringen statt. Und wieder war es mit Andreas Wellinger ein Deutscher, der vor Ryōyū Kobayashi gewann, welcher im ersten Durchgang neuen Schanzenrekord gesprungen war. Bei den Olympischen Winterspielen 1932 kam der Sieger aus Norwegen und hieß, wie so oft, Birger Ruud. 48 Jahre später wurde der Finne Jouko Törmänen Olympiasieger. 1950 gab es Nordische Skiweltmeisterschaften in Lake Placid (Weltmeister wurde Hans Bjørnstad aus Norwegen), 1986 wurde die Junioren-WM in Lake Placid abgehalten (Juniorenweltmeister wurde Ivan Lunardi aus Italien). Bei den Olympischen Winterspielen 1980 hieß der Sieger auf der Großschanze Jouko Törmänen aus Finnland. Technische Daten Normalschanze Die Normalschanze wurde zu den Winterspielen 1980 erbaut. Auf ihr fanden immer wieder internationale Wettbewerbe statt, zuletzt im Oktober 2005 eine Continentalcup-Doppelveranstaltung für Damen und Herren. 1994 und 2021 wurde die Schanze umgebaut. Bei den Olympischen Winterspielen 1980 hieß der Sieger auf der Normalschanze Anton Innauer aus Österreich. Technische Daten Weitere Schanzen Zusätzlich zu den oben behandelten Schanzen gibt es in Lake Placid noch folgende Schanzen: K48 (seit 2021 außer Betrieb) und K20 (Neubau 2021). Eine K60-Schanze befindet sich im Bau. Internationale Wettbewerbe Genannt werden alle von der FIS organisierten Sprungwettbewerbe. Einzelnachweise Siehe auch Lake Placid Liste der olympischen Skisprungschanzen Liste der Großschanzen Weblinks MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex in der Datenbank von Skisprungschanzen.com Website der New York Ski Educational Foundation (englisch) Offizielle Website (englisch)
Centre de saut à ski MacKenzie Intervale

Le Centre de saut à ski MacKenzie Intervale, en anglais le MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex, est un site de saut à ski comprenant deux tremplins situés à Lake Placid, dans l'État de New York aux États-Unis. Le premier tremplin est construit sur le site date de 1920. Depuis, les tremplins ont été utilisés pour les Jeux olympiques d'hiver de 1932 et de 1980. Historique Le premier tremplin, de 35 mètres, est construit sur le site en 1920 et la première compétition a lieu en 1921. Il est reconstruit en 1923, et devient un tremplin de 50 mètres. En 1927, il devient le tremplin de 60 mètres utilisé pour les Jeux olympiques d'hiver de 1932. La tour est en métal, et plus en bois. À ce moment-là, son nom est « Intervales Ski-Hill ». Entre 1977 et 1978, la tour est détruite et deux nouveaux tremplins de 70 et 90 mètres réutilisant la même pente que l'ancien sont construits pour les Jeux olympiques d'hiver de 1980. Plus tard, les tours sont rehaussées et les tremplins sont actuellement de 90 et 120 mètres. Un point de vue se trouve au sommet de la plus haute tour. Références Portail du saut à ski Portail du combiné nordique Portail des Jeux olympiques Portail de l’État de New York
MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex

MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex är en backhoppsanläggning i orten Lake Placid i countyt Essex County i delstaten New York i USA. Anläggningen användes under olympiska vinterspelen 1932 och 1980 samt vid Skid-VM 1950. Anläggningen användes även under Universiaden 1972 och vid junior-VM 1986 samt vid deltävlingar i världscupen från 1983 till 1990. De större backarna i Lake Placid har K-punkt 120 meter (backstorlek/Hill Size 134 meter) och K-punkt 90 meter (HS 100 meter). Dessutom finns tre mindre backar (K48, K18 och K10) i anknytning till anläggningen. Historia Det bedrevs nordisk skidsport i Lake Placid tidigt på 1900-talet. 1917 byggdes en hoppbacke (K20) vid Golf Hill. Där stod även en mindre backe (K10). Den första backen vid Intervales Hill byggdes 1920. Under invigningen av backen (K35) 21 februari 1921 hoppade Anthony Maurer längst, 124 fot (37,8 meter). Backen byggdes om och utvidgades 1923 (K50) och 1927/1928 då backen försågs med et torn av stål. Konstruktör var Godfrey Dewey, ledare för olympiska kommittén iför spelen 1932. Under backhoppstävlingarna i OS 1932 hade Hans Beck från Norge längsta hoppet, 71,5 meter. Tävlingen vanns av norrmannen Birger Ruud före lagkamraterna Hans Beck och Kaare Wahlberg. Inför olympiska spelen 1980 byggdes nya backar i Intervales Hill. Konstruktören var Karl Martitsch. Normalbacken (då K86) stod klar i maj 1977 och stora backen var färdig, något försenad, i februari 1979. backarna fick torn av stål och betong. Under backhoppstävlingarna i OS 1980 vann Toni Innauer från Österrike tävlingen i normalbacken, före Manfred Deckert från Östtyskland och Hirokazu Yagi från Japan som delade silvermedaljen. Tävlingen i stora backen vanns av Jouko Törmänen från Finland, före Hubert Neuper från Österrike och finländaren Jari Puikkonen. Senare har backarna moderniserats och förbättrats. Normalbacken har plastmattor och kan användas även på sommaren. Det finns även en permanent snökanon i anläggningen. Matti Nykänen vann den första världscupdeltävlingen som arrangerades i Lake Placid (1983). Den hittills (2012) sista världscuptävlingen (1990) vanns av André Kiesewetter från Tyskland. Sommartävlingar i kontinentalcupen arrangerades i normalbacken 2005 (kvinnor och män) och 2007 (endast kvinnor). Intervale Ski Jumping Complex används numera endast i nationella tävlingar. Backrekord Officiellt backrekord i stora backen tillhör finländaren Veli-Matti Lindström. Han hoppade 135,5 meter 2 februari 2002. I normalbacken är backrekordet 105,0 meter och tillhör Andrew Osadetz från Kanada. Backrekordet på plast sattes av hemmahopparen Peter Frenette, som hoppade 108,0 meter 9 oktober 2010. Viktiga tävlingar Källor Ski Jumping Hill Archive - MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex. New York Ski Educational Foundation (NYSEF) Hemsida
Lion's Den (nightclub)

Lion's Den was a music club located at 214 Sullivan Street, between Bleecker Street and West 3rd Street, in the Greenwich Village section of Manhattan in New York City. It opened in 1990 and closed in December 2007. Performers included Ben Folds, Sloan, Howie Day, Keller Williams, New Found Glory, Rachael Sage, Disco Biscuits, The String Cheese Incident, Pharoahe Monch, Dashboard Confessional, Page McConnell, Sister Hazel, Lady Gaga, Soulive, the dreamscapes project, Fear of Falling, R-Blend, and Mordus. In January 2008, Lion's Den reopened as Sullivan Hall. References Zagat Survey 2006/07 New York City Nightlife. pg. 113. Zagat Survey, LLC 2006. ISBN 1-57006-781-3
Lisanti Chapel

Lisanti Chapel is a historic chapel at 740 E. 215th Street, Bronx, New York in the Williamsbridge neighborhood of The Bronx. It was built in 1905 by Francesco Lisanti, an Italian Immigrant, and added to the National Register of Historic Places in 2002. The chapel has pointed-arched window and door openings and various other subtle Gothic Revival details with a Southern Italian character; the date plaque is inscribed: "F LISANTI IN DEVOZIONE DELL IMMACOLATA PER SE E FAMIGLIA ERESSE 1905" References
Aéroport de Watertown

L'aéroport de Watertown (Watertown International Airport) (code IATA : ART • code OACI : KART • code FAA : ART) est un aéroport situé dans le comté de Jefferson (New York), États-Unis. Il est situé à 9 km à l'ouest du quartier central des affaires de Watertown. L'aéroport est principalement utilisé pour l'aviation générale, mais a un service passagers régulier. Situation et accès Compagnies aériennes et destinations Références Liens externes Site officiel Ressource relative à la géographie : Geographic Names Information System Portail de l’aéronautique Portail de l’État de New York
Aeroportul Watertown

Aeroportul Watertown (IATA: ART, ICAO: KART, FAA LID: ART) este un aeroport din New York, Statele Unite ale Americii ce deservește zona Watertown⁠(d)​. Aeroportul a fost tranzitat în 2019 de 45.024 de pasageri. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 100 m, aeroportul dispune de 2 piste. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de 2 piste. Pista 07/25 are suprafața de asfalt și dimensiunile 4.999 picioare × 150 picioare. Pista 10/28 are suprafața de asfalt și dimensiunile 7.001 picioare × 150 picioare. Terminale Note Vezi și
One Astor Plaza

L'One Astor Plaza és un gratacel de New York, situat a Manhattan a Times Square, el 1515 Broadway, a altura del carrer 45. Amb una alçària de 227 metres, comptant 54 pisos, aquest edifici acabat el 1972 ha estat concebut per Der Scutt del gabinet Ely J. Kahn & Jacobs. Inicialment conegut amb el nom de W.T. Grant Building, s'hi troba avui la seu de Viacom, però també els estudis de la cadena musical MTV, el Nokia Theatre Times Square i el Minskoff Theatre, així com botigues. Subsòl El Nokia Theatre, sala d'espectacles d'aproximadament 2000 places, ocupa una part del subsòl de l'One Astor Plaza. Planta baixa Diverses botigues se situen a peu de carrer de l'immoble, destacant una delegació de Billabong, una agència del Bank of America i una botiga de records MTV. Primer pis L'MTV ocupa una part del primer pis de l'One Astor Plaza. La cadena difon una de les seves emissions més conegudes, Total Request Live, des d'aquests estudis. Segon pis El Minskoff Theater és un teatre obert el 1973 i que compta amb 1621 places. Referències Enllaços externs L'One Astor Plaza a Google Earth Street View (anglès) L'One Astor Plaza a emporis.com (anglès) Web del Minskoff Theatre Arxivat 2009-02-12 a Wayback Machine. (anglès) Web del Nokia Theatre Arxivat 2010-08-22 a Wayback Machine.
One Astor Plaza

One Astor Plaza je mrakodrap v newyorské čtvrti Manhattan v oblasti Times Square. Má 54 podlaží a výšku 227 metrů. Výstavba probíhala v letech 1968–1972 podle návrhu Dera Scutta z firmy Ely J. Kahn & Jacobs . Nachází se na adrese 1515 Broadway mezi Západní 44. a 45. ulicí a v současnosti je sídlem společnosti ViacomCBS. Také poskytuje své prostory společnostem MTV Studios, Revlon, Fashion One, Minskoff Theatre, PlayStation Theater, a několika maloobchodním prodejnám. Budova disponuje 179 487 m2 převážně kancelářských prostor. Pokus o bombový atentát v roce 2010 Večer 1. května 2010 byla policejním sborem New York City zneškodněna porouchaná bomba na Západní 45. ulici a Broadway poblíž severovýchodního rohu budovy. Úřady krátce vyšetřovaly možné spojení mezi bombou a 200. epizodou seriálu South Park stanice Comedy Central, která obsahovala ukázky muže v obleku medvěda (pojmenovaný 'Bears'), na kterého děti ze South Parku ukazovaly a nazvaly ho Muhammad. Pokus byl vystopován k Faisalu Shanzadovi, 30letému obyvateli (původem z Pákistánu) města Bridgeport v Connecticutu, jenž se stal občanem USA v dubnu 2009. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu One Astor Plaza na Wikimedia Commons Reference Související články Seznam nejvyšších budov v New Yorku
One Astor Plaza

El One Astor Plaza, también conocido como 1515 Broadway y anteriormente como W.T. Grant Building, es un rascacielos de Nueva York, situado en Manhattan, concretamente en Times Square, en Broadway n.º 1515, a la altura de la calle 45. Con una altura de 227 metros y 54 pisos, este edificio, terminado en 1972, fue concebido por Der Scutt, del gabinete Ely J. Kahn & Jacobs. Fue nombrado así por el Hotel Astor, un antiguo hotel que operó entre 1904 y 1967 en el terreno donde se emplaza el edificio. Inicialmente fue la sede de la antigua cadena de retail W.T. Grant. Sus propietarios son SL Green Realty y Allianz, y sirve como la sede de Paramount Global, pero también los estudios de la cadena musical MTV, el Palladium Times Square, y el Teatro Minskoff. Sam Minskoff and Sons compró el sitio del Hotel Astor en 1966 e inicialmente propuso una torre de 50 pisos sin teatros. Luego de una serie de discusiones, el Teatro Minskoff se incluyó a cambio de un área de piso adicional. La construcción comenzó el 10 de octubre de 1968 y los primeros inquilinos se mudaron al edificio en mayo de 1971, y el edificio se completó el año siguiente. One Astor Plaza recibió originalmente el nombre de su inquilino principal, la cadena minorista WT Grant, que solo ocupó el espacio hasta 1976. Tishman Speyer y Equitable Life Assurance Society compraron One Astor Plaza en 1984. Tishman Speyer vendió su participación en 1990, solo antes de que Equitable presentara un procedimiento de quiebra contra el edificio, que fue retirado tras una demanda. Viacom arrendó un espacio en One Astor Plaza a partir de 1990 y sus sucesores gradualmente llegaron a ocupar la mayor parte del edificio. Desde 2003, SL Green Realty es propietario o copropietario del edificio en cierta medida. Arquitectura Subsuelo El Palladium Times Square, sala de espectáculos de aproximadamente 2000 plazas, ocupa una parte del subsuelo del One Astor Plaza. Planta baja Diversas tiendas se encuentran a pie de calle del edificio, destacando una delegación de Billabong, una sucursal del Bank of America y una tienda de MTV Records. Primer piso La MTV ocupa una parte del primer piso del One Astor Plaza. La cadena difunde una de sus emisiones más conocidas, Total Request Live, desde estos estudios. Segundo piso El Minskoff Theater es un teatro abierto en 1973 y que cuenta con 1621 plazas. Atentado fallido En la noche del 1 de mayo de 2010, un fallido coche bomba fue desmantelado por la policía de Nueva York, en la esquina este del edificio.​ Las autoridades investigaron una posible conexión entre la bomba y el episodio número 200 de South Park, que incluyen representaciones del profeta Mahoma.​ El atentado fue atribuido a Faisal Shahzad, un pakistaní de 30 años residente en Bridgeport, Connecticut, que obtuvo la ciudadanía estadounidense en abril de 2009.​ Véase también Arquitectura de Nueva York Anexo:Edificios y estructuras de Broadway Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre One Astor Plaza. Web del Minskoff Theatre Web del Nokia Theatre
One Astor Plaza

Le One Astor Plaza est un gratte-ciel de New York, situé à Manhattan sur Times Square, au 1515 Broadway, à hauteur de la 45e Rue. Haut de 227 mètres, comptant 54 étages, ce building achevé en 1972 a été conçu par Der Scutt du cabinet Ely J. Kahn & Jacobs. Initialement connu sous le nom de W.T. Grant Building, il abrite aujourd'hui le siège de Viacom, mais aussi les studios de la chaîne musicale MTV, le Nokia Theatre Times Square et le Minskoff Theatre, ainsi que des magasins. Sous-sol Le Nokia Theatre, salle de spectacle d'environ 2 000 places, occupe une partie du sous-sol du One Astor Plaza. Rez-de-chaussée Plusieurs magasins se situent au rez-de-chaussée de l'immeuble, notamment une enseigne Billabong, une agence Bank of America et un magasins de souvenirs MTV. Premier étage MTV occupe une partie du premier étage du One Astor Plaza. La chaîne diffuse une de ses émissions les plus connues, Total Request Live, depuis ces studios. Deuxième étage Le Minskoff Theater est un théâtre ouvert en 1973 et qui compte 1 621 places. Notes et références Liens externes Ressources relatives à l'architecture : The Skyscraper Center Structurae (en) Site du Minskoff Theatre (en) Site du Nokia Theatre Portail des gratte-ciel Portail de New York