Flamingo Las Vegas

A Flamingo Las Vegas (korábban Flamingo Hilton) egy kaszinóhotel a Las Vegas Stripen, a Nevada állambeli Paradise-ban. Tulajdonosa és üzemeltetője a Caesars Entertainment és egy 6700 m²-es kaszinót, valamint egy 28 emeletes, 3460 szobás szállodát foglal magában. Az üdülőhely ötletét Billy Wilkerson, a The Hollywood Reporter alapítója vetette fel, aki 1945-ben vásárolta meg a területet. A pénzügyi háttér biztosításához azonban a következő évben gengszterekkel állt össze, köztük Benjamin „Bugsy” Siegellel, aki végül átvette a projektet. Az eredeti, 1 millió dolláros költségvetés Siegel irányítása alatt 6 millióra duzzadt. A kaszinó 1946. december 26-án nyílt meg, a hotel része pedig 1947. március 1-jén kezdte fogadni a vendégeket. Ez volt a Strip harmadik üdülője, és máig a legrégebbi, amely folyamatosan működik. Siegel néhány hónappal később, 1947 júniusában gyilkosság áldozata lett, a Flamingo pedig az évtizedek során több gazdát is cserélt. Az 1970-es években a Hilton Hotels Corporation vásárolta meg, és egészen 2001-ig Flamingo Hilton néven működött. Az évek során többször bővítették, a ma látható 28 emeletes szárnyak közül az első 1978-ban, az utolsó pedig 1995-ben készült el. Az eredeti háromszintes hotelépületet 1993-ban bontották le, a helyén egy új szárny, valamint egy 6 hektáros medence- és élménypark épült flamingókkal és más állatokkal. A szálloda mindig is közkedvelt szórakozóhely volt: fellépett itt számtalan világsztár, köztük Donny és Marie Osmond is, akik 11 éven át adtak rendszeres műsort egészen 2019-ig. Története A földterület háttere (1944–45) A Flamingo annak a területnek a helyén épült, amely egykor Charles „Pops” Squires, Las Vegas egyik legelső telepesének tulajdonában volt. 1944-ben Margaret Folsom vásárolta meg a 16 hektáros földet 7500 dollárért, majd egy évvel később egy kisebb motelt nyitott rajta, Rancho Aloha néven. Ez a vállalkozás azonban rövid életűnek bizonyult. Még 1945-ben Folsom továbbadott 13 hektárt a földből Billy Wilkersonnak, a The Hollywood Reporter alapítójának, aki Los Angelesben három elegáns éjszakai klubot is birtokolt: a Café Trocaderót, a Ciro’s-t és a LaRue-t. Wilkerson lelkes szerencsejátékos volt, és gyakran utazott Las Vegasba, így a városban is nagyobb terveket szőtt. A földért végül 84 000 dollárt fizetett, ami akkoriban kifejezetten magas árnak számított, és komoly viták előzték meg a megállapodást. A Rancho Aloha épületeit hamarosan lebontották, hogy helyet adjanak Wilkerson új kaszinó- és üdülőkomplexumának, amelyből később megszületett a Flamingo. Bugsy Siegel, mint új tulajdonos (1946–47) Wilkersonnak nem volt elegendő tőkéje ahhoz, hogy egyedül finanszírozza grandiózus üdülőtervét. 1946 februárjában G. Harry Rothberg 1 millió dolláros csekket adott neki, de ennek ára az volt, hogy a projekt kétharmadát átengedte Rothberg maffiakapcsolatokkal rendelkező partnereinek. A körhöz három ismert név tartozott: Moe Sedway, Gus Greenbaum és Benjamin „Bugsy” Siegel, akivel Wilkerson márciusban találkozott először. A trió ekkor már érdekelt volt a belvárosi El Cortez kaszinóban is. A hotel építése 1946 tavaszán már folyamatban volt, nem sokkal a második világháború befejezése után. Márciusban azonban a Polgári Termelési Hivatal országos építési stoppot rendelt el, hogy az építőanyagokat a veteránoknak szánt lakásokhoz tartalékolják. Siegel ügyesen érvelt azzal, hogy a munkálatok még a tilalom előtt elkezdődtek, így a projekt folytatódhatott. Néhány hónappal később Siegel átvette az irányítást, és Meyer Lansky, a háttérből pénzt biztosító maffiózó jóváhagyásával létrehozta a Nevada Projects Corporationt, amely hivatalosan is 1946 júliusában alakult meg. A cél immár az volt, hogy az üdülőt teljes mértékben Siegel elképzelései alapján valósítsák meg. Ez Wilkerson számára csalódást és frusztrációt jelentett, kapcsolatuk pedig hamar meg is romlott. A Flamingót eredetileg csupán egy 1 millió dolláros üdülőként tervezték, ám Siegel rossz irányítása miatt a költségek végül a hatszorosára, 6 millió dollárra rúgtak. A finanszírozáshoz Meyer Lansky mellett más hírhedt maffiózóktól is kért kölcsönt, köztük Frank Costellótól. Az építkezést a Del Webb Construction vezette, de a cég munkatársai gyakran hiába vártak a fizetésükre. A helyzet odáig fajult, hogy maga Del Webb is kénytelen volt személyesen Siegeltől kérni a pénzt. A történet szerint Siegel csak ennyit mondott: „Ki lesztek fizetve, ne aggódjatok. Mi, gengszterek, csak egymást öljük meg.” Évtizedeken át Siegelt emlegették a projekt igazi megálmodójaként, mígnem az 1990-es években Wilkerson fia elkezdte tisztázni, kié volt valójában az ötlet. Erről részletesen írt 2000-ben megjelent könyvében, amelynek címe: The Man Who Invented Las Vegas (Az ember, aki feltalálta Las Vegast). 1996-ban Frank Wright, a Nevada State Museum and Historical Society ismert történésze úgy nyilatkozott, hogy amikor Wilkerson kifogyott a pénzből, Bugsy Siegel átvette az irányítást, befejezte az építkezést és megnyitotta a Flamingót. „Ebben az értelemben – mondta Wright – a hotel valóban Bugsy Siegelhez köthető.” Néhány évvel később, 2000-ben Hal Rothman, a Las Vegas-i Nevadai Egyetem történelemprofesszora is hasonlóan vélekedett. Szerinte Wilkerson szerepe inkább csak egy apró lábjegyzet a történetben: „Volt ugyan egy jó ötlete, de nem tudta megvalósítani. Az a Flamingo, amit ő megálmodott, valószínűleg egészen más képet mutatott volna, mint amit végül Siegel épített fel.” A Flamingo név 1946 májusára a grandiózus üdülőterv végre nevet kapott: Flamingo. Hogy pontosan ki találta ki – Siegel vagy Wilkerson – máig vita tárgya. A maffiózó Lucky Luciano egy állítólagos emlékiratában, amelyet 1975-ben, halála után publikáltak, Siegelnek tulajdonította a nevet. A történet szerint korábban részesedése volt a floridai Hialeah Park versenypályában, amely híres volt a pályát díszítő flamingócsapatról. Siegel állítólag szerencsehozónak tartotta a madarat, és innen jött az inspiráció. Lansky is ezt az elméletet erősítette meg. Mások azonban úgy vélik, a név inkább Siegel barátnőjéhez, Virginia Hillhez köthető. A nőnek hosszú lábai és vörös haja volt. Alkoholfogyasztás hatására pedig mindig rózsaszínesen elpirult – mintha csak egy flamingó elevenedett volna meg benne. A szállodát eredetileg egyszerűen Hotel Wilkerson néven emlegették, még azelőtt, hogy Siegel képbe került volna. Wilkerson fia szerint a Flamingo név is az apjától származott. Elmondása szerint az apa különösen kedvelte az egzotikus madarakat, és több projektjét is róluk nevezte el. Sokféle változatot fontolgatott, mind valamilyen trópusi madárhoz kapcsolódott, végül a Flamingo Club mellett tette le a voksát – ez maradt a munkanév egészen Siegel megjelenéséig. Ezt az állítást Wilkerson ügyvédje, Greg Bautzer is megerősítette. Egy 2013-ban megjelent, Bautzerről szóló életrajz szerint Wilkersont a híres New York-i bárok – például a Stork Club – inspirálták. Innen jött az ötlet, hogy a „madarak világában” keressen nevet, ami végül a Flamingóhoz vezetett. Michael Green, a Southern Nevada College történészprofesszora szerint is valószínű, hogy a név Billytől származott. Mint mondta: „Wilkerson a Miami Beach-i luxushotelek mintáját követte, és ott a flamingó motívum már különösen hangsúlyosan jelen volt.” Megnyitó 1946. december 26-án Bugsy Siegel bemutatta a nagyközönségnek a Flamingo kaszinót. A megnyitó ünnepség több napon át tartott, és a korabeli sztárvilág számos ismert alakja is tiszteletét tette. A mintegy 200 meghívott VIP vendég mindegyike egyedi, kézzel festett kerámia flamingót kapott emlékbe Siegeltől – különleges gesztusként az új kaszinó szimbólumával. A Flamingo a Las Vegas Stripen, akkori nevén a U.S. Route 91-en épült. Sokan az első igazi Strip-beli üdülőnek tekintik, bár valójában két előd megelőzte: az El Rancho Vegas 1941-ben, és a Hotel Last Frontier 1942-ben. A Flamingo különlegessége azonban az volt, hogy szakított a vadnyugati stílussal, amely addig uralta a környéket, és helyette modern, elegáns megjelenést kínált. A három közül ez volt a legdélibb elhelyezkedésű resort. A megnyitáskor még csak a kaszinó működött, a szállodarész építése nem fejeződött be. Emiatt a vendégek inkább a két közeli rivális hotelben szálltak meg, ami komoly veszteséget okozott. A kaszinót ezért 1947. február 6-án be is zárták, majd március 1-jén újranyitották – ekkorra készült el a hotel is, így végre teljes pompájában fogadhatta a vendégeket. Alig három héttel a szálloda megnyitása után Siegel teljesen kiszorította Wilkersont a projektből, és attól kezdve Wilkerson szinte soha nem beszélt többet a szállodáról. Első tulajdonosváltások (1947–1967) 1947. június 20-án Bugsy Siegelt egy ismeretlen támadó agyonlőtte. Halála után nem sokkal a Flamingó irányítása Moe Sedway, Gus Greenbaum és a maffiózó David Berman kezébe került. Berman Lansky megbízásából pénzt sikkasztott az üdülőhelyen. Már a következő hónapban, 1947 júliusában Sanford Adler üzletember 3 millió dollárért felvásárolta a nehéz helyzetben lévő üdülőt. Ő és befektetőtársai létrehozták a Flamingo Club, Inc. nevű céget, amelyet később Flamingo Hotel Corporation néven ismertek. 1948-ban azonban konfliktus ütötte fel a fejét: Morris Rosen ingatlanfejlesztő azt állította, hogy szerződés alapján részvények illetik meg, melyeket Adler visszatartott. Még ugyanabban az évben Greenbaum és más részvényesek kivásárolták Adlert, a Rosen–Adler-ügy pedig végül peren kívül rendeződött. 1955 és 1960 között az üdülőt Albert Parvin, a Parvin-Dohrmann Corporation társtulajdonosa irányította. Parvin a részvények 30%-át birtokolta, Harry Goldmannak 7,5% jutott, befektetőtársaik között pedig olyan hírességek is szerepeltek, mint Tony Martin énekes és George Raft színész. 1960-ban újabb tulajdonosváltás következett: a Flamingót 10,5 millió dollárért eladták egy befektetői körnek, amelynek tagjai között ott volt Morris Lansburgh és Daniel Lifter is, két Miami-beli üzletember, akiket a szervezett bűnözéshez kötöttek. A vásárlásnál Meyer Lansky közvetítő szerepet játszott, ezért 200 000 dolláros jutalékot kapott. Ez a tulajdonosi kör hét évig birtokolta a Flamingót. Később, már az eladás után, többen – köztük Lansky és Lansburgh – szövetségi adócsalási váddal néztek szembe a szálloda bevételei miatt. 1967-ben egy japán üzleti csoport, Kenji Osano milliomos vezetésével, megállapodott az üdülő megvásárlásáról. A tranzakciót azonban hamar felbontották, mivel Osanónak külföldi állampolgárként hosszú vizsgálati eljáráson kellett volna keresztülmennie, mielőtt játékengedélyt kaphatott volna Nevadában. Későbbi évek és Siegel öröksége (1967–jelen) 1967-ben az amerikai üzletember, Kirk Kerkorian vásárolta meg a Flamingót, és beolvasztotta saját vállalatába, az International Leisure Company-ba. Néhány évvel később, 1970-ben a Hilton Hotels Corporation beszállt a cégbe, megszerezve annak 44%-át. A Hilton gyorsan növelte részesedését, és már 1971-ben át is nevezte az üdülőt Flamingo Hiltonra. 1972-re a Hilton teljesen átvette az irányítást, felvásárolva az International Leisure megmaradt részvényeit. A szálloda fejlődését Horst Dziura, a Hilton egyik vezetője irányította, aki kezdetben alelnök és ügyvezető igazgató volt, később pedig a Flamingo elnökeként dolgozott. Közel húsz éven át felügyelte a resort átalakulását, 1978 és 1995 között több új, magas szárny épült hozzá, és szinte teljesen megváltozott a hotel képe. Az eredeti kaszinóépületet 1991-re már lebontották, majd 1995-ben az alacsonyabb szállodarészt is eltüntették – benne Bugsy Siegel egykori rezidenciájával. A helyén hatalmas medencekomplexum és egy egzotikus állatkert kapott helyet. Siegel emlékére ekkor egy emléktáblát állítottak, sőt egy szórakoztatóhelyet is róla neveztek el, jelezve, hogy alakja örökre összefonódott a Flamingó történetével. Amikor 1997-ben elérkezett Bugsy Siegel meggyilkolásának 50. évfordulója, a Flamingo Hilton tudatosan nem rendezett megemlékezést. A szálloda szóvivője akkor így fogalmazott: „Igaz, hogy ő volt ennek a helynek az alapítója, de semmiképp sem nevezhető példaképnek. Egy gyilkosról, tolvajról és erőszaktevőről van szó – mindarról, amivé a társadalomnak nem szabadna válnia.” Mégis, Siegel neve lassan visszaszivárgott a hotel mindennapjaiba. 2000-re a dolgozói étkező a Bugsy’s Backroom Cafe nevet kapta, két évtizeddel később pedig egy elegáns steakhouse is megnyílt a vendégek számára, amely szintén az ő nevét viselte. Közben a Flamingo elnevezés önálló márkanévvé vált, és más kaszinók is átvették: így született meg például a Flamingo Hilton Reno 1989-ben, majd egy évvel később a Flamingo Hilton Laughlin. A név még a folyami kaszinók világába is eljutott – 1994-ben New Orleansban, 1996-ban pedig Kansas Cityben nyílt ilyen jellegű szerencsejátékhelyszín. 1998-ban a Hilton szétválasztotta szerencsejáték-üzletágát, így a Flamingo Hilton is átkerült az újonnan létrehozott Park Place Entertainment nevű céghez, amelyet később Caesars Entertainment, Inc. néven ismertek meg. Az alku értelmében két évig még használhatták a Hilton nevet, de amikor a megállapodás 2000 végén lejárt, a Park Place úgy döntött, nem hosszabbít. Így a hotel 2001-ben új nevet kapott: Flamingo Las Vegas. Újabb nagy váltás 2005-ben érkezett, amikor a Harrah’s Entertainment felvásárolta a Caesars Entertainmentet, ezzel a Flamingó is a Harrah’s birodalmába került. 2010-ben a cég hivatalosan is nevet váltott: Caesars Entertainment Corporation néven működött tovább. A szálloda történetének egyik legsötétebb fejezetére 2012. szeptember 9-én került sor. John McCarthy, az ausztrál Port Adelaide Football Club fiatal játékosa életét vesztette, miután lezuhant a hotel tetejéről, mintegy 9 métert zuhanva. A csapat éppen a szezon utáni vakációra érkezett Las Vegasba, mindössze néhány órával korábban. A rendőrségi vizsgálat szerint McCarthy megpróbált a tetőről átugrani egy pálmafára, ám elvétette, és a földre zuhant. Leírás A Flamingo 7,7 hektárnyi területen áll a Las Vegas Strip szívében. A legközelebbi utca, a Flamingo Road, magáról az üdülőről kapta a nevét. Bár az eredeti épületeket már rég elbontották, a Flamingo különlegessége, hogy a Strip legrégebbi, megszakítás nélkül működő szállodája. 2005-ben több mint négyezer ember dolgozott itt. A hotel megtervezésére először George Vernon Russellt kérte fel Wilkerson, ám Siegel nem volt elégedett vele. Inkább Richard Stadelman kapta a feladatot, hogy megálmodja a kaszinó, az éttermek és az üzletek kialakítását, míg a szobákat Tom Douglas tervezte. Az 1952-ben megnyílt Sands luxusüdülő komoly kihívást jelentett a Flamingónak, amely válaszul azonnal felújításba és bővítésbe kezdett. A munkák 1953-ra fejeződtek be, így a kaszinó, a bár és az éttermek is jelentősen nagyobbak lettek. A projektet Max Horowitz vezette a Pereira & Luckman irodától. Később, 1967-ben – már Kerkorian tulajdonos idején – egy 2,5 millió dolláros modernizálás zajlott le, amelynek részeként a kaszinót egészen a Strip járdájáig kiterjesztették. 1992-ben újabb átalakítás történt: a belső teret színesebb, élénkebb hangulatúvá alakították, hogy jobban illeszkedjen az épület külső csillogásához. A projekt belsőépítésze, Zoltan Kovacs, így emlékezett: „A kaszinóban hiányzott az a fény és vibrálás, amit kívülről sugalltunk.” Az 1994–1995-ös időszakban egy 130 millió dolláros bővítés valósult meg, ami tovább növelte a komplexum méreteit. 2017-re a Flamingo már impozáns, 6716 m²-nyi játéktérrel várta a vendégeket. Hotel A Flamingo kezdetben mindössze 105 szobával nyílt meg. Az épület háromszintes volt, de egy negyedik emeleti penthouse-t is kialakítottak Bugsy Siegel számára, aki személyesen felügyelte saját rezidenciájának kivitelezését. Mivel féltette az életét, Siegel betonfallal erősíttette meg a lakosztályát, és titkos alagutakat is építtetett, hogy szükség esetén elmenekülhessen. Halála után a penthouse közönséges bérleménnyé vált, a szálloda eredeti részét pedig Oregon-szárnynak nevezték át. Az első bővítés 1958-ban jött el: hátul két új, kétemeletes épület készült el Douglas Honnold tervei alapján, 92 új szobával. 1961-ben egy négyszintes szárny épült, benne 200 szobával, majd a következő évben ugyanolyan épület készült el, újabb 200 szobával. A hotel igazi arculatváltása 1978-ban történt, amikor átadták az első 28 emeletes toronyházat, a Strip vonalával párhuzamosan. Ezt két évvel később észak felé történő bővítés követte, 1983-ra pedig már egy harmadik, hasonló magasságú torony is állt, összesen 2250 szobával, így a Flamingo Hilton a világ legnagyobb szállodái közé került. 1988-ban és 1990-ben újabb két 28 emeletes toronnyal gyarapodott; a szálloda néhány régebbi, alacsony épületeit lebontották, hogy helyet csináljanak az utóbbi bővítésnek. Az utolsó nagy bővítés az Oregon-szárny lebontásával kezdődött. Az épület 1993 októberében zárta be kapuit, és két hónap múlva eltűnt a föld színéről. Helyén 1995 januárjára egy újabb torony készült el, 612 szobával. Ezeket a modern magasépületeket Homer Rissman tervezte. Ugyanebben az időszakban, 1994–95 között a hátsó területen megépült a Hilton Grand Vacations timeshare-komplexuma is (a tulajdonosok időszakokra megvásárolhatták a használati jogot. Amikor nem voltak lefoglalva, a lakosztályokat egyszerű szállodai szobaként is kiadták a vendégeknek), egy 17 emeletes és két 8 emeletes toronnyal. A hotel ma már 3460 szobát kínál. Az évek során több nagy felújításon esett át: 2000–2001-ben 1000 szoba újult meg, 2004-ben további 2400, majd 2012-ben 2300 szobát korszerűsítettek 10 millió dollárból. A legutóbbi, 2017–2018-as felújítást Forrest Perkins belsőépítész irányította, aki rózsaszínes-arany színeket használt, és a „kortárs retro-sikk” hangulatot idézte meg, tiszteletben tartva a Flamingo több mint 70 éves múltját. Medence és állatvilág A Flamingo már a kezdetektől fogva különleges hangulatot kínált: a hotel körül egy medencerész terült el, amelyet buja, trópusi növényzet ölelt körbe. A nagy szabású, 1995-ös bővítés idején ezt egy új 6,1 hektáros trópusi medencekomplexummal váltották fel, amely mellé egy ingyenesen látogatható állatvilágot is kialakítottak. Ez lett az úgynevezett Wildlife Habitat, amely 1,6 hektáron terül el. A Wildlife Habitat az évek során igazi egzotikus menedékhelynek számított. Megfordultak itt chilei flamingók, feketenyakú hattyúk és pelikánok is, sőt, egy időben még afrikai pingvinek is éltek a területen, akiket 2006-ban költöztettek át a dallasi állatkertbe. Emellett teknősök és különféle halfajok színesítették a kínálatot, – harcsák, koi pontyok, amurok és fehér tokhalak is. Az állatokat mindig úgy válogatták, hogy jól bírják Dél-Nevada forró, sivatagi éghajlatát. Az 1999-es felújítás után a Flamingo medencerésze Las Vegas egyik legnépszerűbb helyszínévé vált. Négy medencével, napozóterasszal és a város egyik legismertebb nappali szórakozóhelyével várja a vendégeket. Ez a Go Pool, ahol DJ-k gondoskodnak a bulihangulatról – a klub 2007-ben nyílt meg és azóta is a Flamingo egyik legélénkebb attrakciója. Neonfeliratok Az 1953-as felújítás során a Flamingo egy különleges látványelemmel gazdagodott: a Strip mentén felépült a híres „pezsgőtorony”, amelyet buborékokat formáló neonfények világítottak meg. A több mint 15 méter magas építmény hamar a környék jelképévé vált, és évekig ez számított a Strip legmagasabb szabadon álló építményének – egészen addig, amíg 1964-ben a Dunes szálloda új, hatalmas felirata túl nem szárnyalta. A pezsgőtornyot 1968-ban bontották le, amikor új, út menti reklámfelirat került a helyére. A 36 méteres óriást Bill Clarke (Ad-Art) tervezte, és egészen 1989-ig állt, amikor Hilton lebontatta, hogy helyet biztosítson az új O’Sheas Casino számára. A nyolcvanas években készült belőle egy kisebb változat is, amely a Flamingo Road mentén egészen 2002-ig hirdette a szállodát. A Flamingo homlokzata új külsőt kapott 1976-ban, amikor a Heath and Company 1,5 millió dolláros projekt keretében modern neonfényekkel álmodta újra az arculatát. A munkát Raul Rodriguez tervező vezette, aki eleinte nehezen találta meg a megfelelő inspirációt, hiszen a Flamingónak nem volt markáns tematikája – csupán a névadó madár. Végül ebből merített ihletet: az új dizájn 1977-re készült el, és vibráló neonreklámokkal kápráztatta a járókelőket – flamingótollazatokat ábrázoló fénycsodákkal, valamint tükröződő háttér előtt pompázó neon flamingókkal. Egyéb szolgáltatások A Flamingo az évtizedek során folyamatosan igyekezett új élményeket kínálni vendégeinek. 1960-ban például kifejezetten a tinédzserek számára nyitották meg a 7–11 Clubot, amely az esti nyitvatartási idejéről kapta a nevét. Egy évvel később már egy tágas konferenciateremmel is bővült a komplexum. Napjainkra a Flamingo több mint 6 800 m²-nyi rendezvényterületet kínál, melyet 2017-ben 6,5 millió dollárból korszerűsítettek. 1988-ra a resort hat különböző étteremmel büszkélkedhetett, köztük egy büfével is. 2003 decemberében a Stripen megnyílt a Jimmy Buffett’s Margaritaville étterem és ajándékbolt – ehhez azonban két régi étterem lebontására volt szükség. 2011 októberében egy Margaritaville minikaszinó is társult hozzá, 1400 m² alapterületen, 220 nyerőgéppel és 22 asztali játékkal. A 10 millió dollárból kialakított részleg 2018-ig működött, az étterem pedig 2024. május 30-án, előre tervezetten zárt be. 2010-ben nyílt meg a Burger Joint, egy 167 férőhelyes gyorsétterem, amelyet két évvel később a Center Cut Steakhouse váltott. Ez 2019-ig üzemelt, majd a helyén 2020-ban megnyílt a Bugsy & Meyer’s Steakhouse, amely Bugsy Siegel és Meyer Lansky előtt tiszteleg. Az étterem igazi különlegessége a rejtett, speakeasy-stílusú bár. 2024-ben újabb nagy vendéglátó-bővítés történt. Lisa Vanderpump televíziós személyiség bemutatta harmadik Strip-éttermét, a Pinky’s-t, míg Gordon Ramsay hetedik helyszínét nyitotta meg, a Gordon Ramsay Burgert. Ugyanebben az évben egy hangulatos kubai étterem, a Havana 1957 is debütált, amely a közel egy évtizede bezárt Tropical Breeze Cafe helyére költözött. Élő szórakoztatás A Flamingo megnyitásakor igazi sztárparádéval indított: a színpadon Jimmy Durante és Rose Marie szórakoztatták a közönséget. Utóbbi annyira otthonra talált itt, hogy az elkövetkező években rendszeres fellépő lett a hotelben. Hamarosan más nagy nevek is követték őket: Tony Martin, Lena Horne, Mitzi Gaynor, Louis Armstrong, és Della Reese. 1963-ban a szálloda új sztárfellépője Wayne Newton lett, aki karrierjének egyik meghatározó szakaszát töltötte itt. Olyannyira, hogy évtizedekkel később, 2006-ban újra rezidenciát vállalt a Flamingóban, majd 2022-ben ismét visszatért a színpadra. A komikus George Wallace is fellépett a Flamingóban a 2000-es években. A Flamingo nemcsak fellépéseknek adott otthont, hanem lemezek születésének is. Bobby Darin 1963-ban itt rögzítette The Curtain Falls: Live at the Flamingo című koncertalbumát, amely azonban csak 2000-ben jelent meg. Bill Cosby 1965-ben készítette el harmadik komikus lemezét, Why Is There Air? címmel, szintén a Flamingó falai között. Három évvel később a világsztár Tom Jones is itt vett fel egy élő albumot, amely Tom Jones Live in Las Vegas címmel 1969-ben került a boltokba. Flamingo Showroom A Flamingo első számú szórakoztatóhelye a 780 férőhelyes Flamingo Showroom, amely évtizedek óta meghatározó szerepet tölt be a Las Vegas Strip kulturális kínálatában. 1981-ben nyílt meg itt a City Lites című jégrevü, amely körülbelül 1 millió dolláros költségvetéssel indult, és 1995-ig nagy közönségsikerrel futott. Ezt követően a The Great Radio City Spectacular került bemutatásra, amelyben a Rockettes táncegyüttes és Susan Anton szerepelt; a produkció öt éven át volt látható. 2000-ben a Showroom adott otthont a Bottoms Up című revünek, amely topless táncosokkal vonzotta a nézőket, és négy évig volt műsoron. 2001-ben Rita Abrams zenés darabja, a Men Are from Mars, Women Are from Venus került bemutatásra, amely tíz hónapig szerepelt repertoáron. 2002 és 2005 között a világhírű Gladys Knight & the Pips tartott több rezidencia-előadást. Ezt követte Toni Braxton 2006-ban indított műsora, a Toni Braxton: Revealed, amely 2008-ig tartott, és Braxton egészségügyi problémái miatt zárult le. A Showroom történetének egyik kiemelkedő időszaka 2008 szeptemberében kezdődött, amikor Donny és Marie Osmond elindították önálló produkciójukat. Az eredetileg hat hétre tervezett sorozat a nagy népszerűség miatt több mint egy évtizedig meghatározó maradt, hozzájárulva a Flamingo stabilitásához még a gazdasági visszaesés éveiben is. Öt év elteltével a létesítményt hivatalosan is átnevezték Donny & Marie Showroomra; az Osmond-testvérek 2019 novemberében, 1730 előadás után zárták le rezidenciájukat. A helyszín ezután visszanyerte eredeti nevét, és 2020 januárjában itt debütált a RuPaul’s Drag Race Live!, amely a RuPaul – Drag Queen leszek! és a RuPaul’s Drag Race Szupersztárok korábbi versenyzőinek fellépéseit foglalta magában. A produkció 2024-re átlépte a 700 előadást. A Flamingo Showroom további jelentős rezidenciái közé tartozott Olivia Newton-John Summer Nights című előadása (2014–2016), Keith Sweat rezidenciája 2017-től (Keith Sweat: Last Forever), valamint Paula Abdul 2019–2020 közötti produkciója, a Forever Your Girl. Bugsy’s Cabaret A Flamingo szórakoztató kínálata 1992-ben egy új helyszínnel bővült: megnyílt a 230 férőhelyes Bugsy’s Celebrity Theatre, amely Bugsy Siegel nevét viselte. Később a név Bugsy’s Cabaret-re változott. A színház történetében az első nagy siker a Forever Plaid című musical volt, amely több mint 3 500 előadás után, hat évnyi széria végén, 2001-ben búcsúzott a közönségtől. Ezután a világhírű improvizációs társulat, a The Second City költözött be, amely 2001-ben debütált a színpadon, és éveken át szórakoztatta a vendégeket váltakozó szereplőgárdájával. 2007-ben újabb produkció érkezett: a vidám, provokatív és látványos X Burlesque, ahol táncosnők vették birtokba a színházat. 2015-ben pedig megjelent a Flamingó falai között Piff the Magic Dragon, a komikus bűvész, aki először az X Burlesque díszletei között lépett fel. Népszerűsége akkora volt, hogy 2019-ben a helyszínt ideiglenesen róla nevezték el. Egy évvel később azonban átköltözött a fő Showroomba, előadásait pedig nem egyedül vitte: mindig vele volt partnerként a showgirl és feleség, Jade Simone, valamint ikonikus csivavája, Mr. Piffles. A populáris kultúrában Film A Flamingo számos filmben szerepelt korai éveiben, többek között a The Invisible Wall (1947), a The Lady Gambles (1949), a My Friend Irma Goes West (1950), a The Las Vegas Story (1952), és a The Girl Rush (1955) című filmekben. A dicső tizenegy (1960) című filmben a Flamingo az öt Las Vegas-i kaszinó egyike, amelyet a főszereplők kirabolnak. A szálloda a 2001-es remake-ben is megjelenik egy visszaemlékezéses jelenetben. A Szerelem Las Vegasban (1964) című filmben is látható a Flamingo medencéje. A szálloda később az Elvira, a sötét hercegnő (1988) című filmben is megjelenik. Az 1991-es Bugsy című film, Warren Beatty főszereplésével, Siegel részvételét ábrázolta a Flamingo építésében, bár a drámai hatás kedvéért sok részletet megváltoztattak. Például a filmben Siegeltől származik a Flamingo ötlete, ahelyett, hogy Wilkerson-tól vásárolta volna meg a tulajdonjogot, és 1946-ban, az első megnyitás után ölték meg, nem pedig 1947-ben, a második megnyitás után. A film nagyban erősítette azt a mítoszt, miszerint Siegelt tekinthetjük a Flamingo valódi megálmodójának. A filmben az eredeti Flamingót díszletek segítségével idézték meg, amelyeket korabeli fényképek és egyéb történeti források alapján alkottak meg. Televízió A Flamingo Hilton kiemelt szerepet kap a Vega$ (1978–1981) című televíziós sorozat nyitó montázsában. A Lilyhammer (2012–2014) epizódjaiban pedig egy lillehammeri éjszakai klub bukkan fel, amely a Flamingo nevet viseli. Az építkezés során Frank Tagliano karaktere nyíltan hivatkozik Siegelre és a hotel–kaszinóra, mint a klub megálmodásának fő inspirációjára. Irodalom Hunter S. Thompson és Oscar Zeta Acosta a Flamingóban szálltak meg, miközben a szemközti Dunes Hotelben zajló, az Országos Ügyészi Konferencia által szervezett szemináriumon vettek részt a kábítószerekről és veszélyes drogokról. A hotelben töltött idejük és ottani élményeik közül több is visszaköszön Thompson 1971-ben megjelent regényében, a Félelem és reszketés Las Vegasban című kultikus műben. Tim Powers 1992-es Last Call című regényében a Flamingo különösen fontos szerepet kap. A történet szerint a szálloda Bugsy Siegel misztikus paranoiájának szimbólumaként született, aki attól tartott, hogy pozíciója – a „Nyugat királya”, más néven a mítoszokban ismert „Halász király” – miatt üldözik és meg akarják ölni. A regény értelmezése alapján a Flamingo maga vált a tarot pakli „Torony” lapjának valóságos megtestesülésévé. Megjegyzések Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Flamingo Las Vegas című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.