NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Basketball Hall of Fame

De Basketball Hall of Fame, voluit de Naismith Memorial Basketball Hall of Fame geheten, is een basketbalmuseum gelegen bij het centrum van de stad Springfield in de staat Massachusetts in de Verenigde Staten. De Hall of Fame is genoemd naar de uitvinder van de sport, James Naismith. Het museum toont voorwerpen uit de geschiedenis van het basketbal en eert de spelers, coaches, scheidsrechters en anderen die belangrijke bijdragen hebben geleverd aan de sport. Het is een grote eer om in de Basketball Hall of Fame te worden opgenomen. Alleen kandidaten die meer dan vijf jaar niet actief aan de sport hebben deelgenomen komen in aanmerking voor het selectieproces. De Hall of Fame is opgericht in 1959 en kreeg in 1968 zijn eerste eigen gebouw. Sinds 2002 is het gevestigd in een nieuw gebouw, een zilverkleurig, halfrond gebouw, dat op een gigantische (halve) basketbal lijkt. Op de bovenste verdieping, die op de rest van de verdiepingen neerkijkt, heeft iedere persoon, die in de Hall of Fame is opgenomen een kleine expositie met een foto, beschrijving en voorwerpen verbonden met de persoon, zoals basketbalschoenen gedragen tijdens de glorietijd van de betrokkene. Lagere verdiepingen laten de geschiedenis van het basketbal zien en er zijn opstellingen waar de bezoekers zelf kunnen proberen topbasketballer te zijn. Op de begane grond is er een volledig basketbalveld, waar de bezoekers zelf een balletje kunnen schieten. Zie ook Lijst van leden van de Basketball Hall of Fame Externe link (en) Website van de Basketball Hall of Fame
Basketball Hall of Fame

The Naismith Memorial Basketball Hall of Fame – Koszykarska Galeria Sławy im. Naismitha, mieszcząca się w Springfield, Massachusetts, powołana w 1959 r. Ma za zadanie uhonorowanie najwybitniejszych graczy, trenerów, sędziów i innych osób związanych z koszykówką, bez względu na narodowość, status czy ligę, w której występowali. Patronem jest wynalazca koszykówki - James Naismith. Nominacje Nominacje przydzielają cztery komitety, które zajmują się: kandydatami z USA kandydatami z reszty świata kobietami weteranami Nominowani muszą spełniać pewne warunki: gracze muszą być co najmniej 4 lata po zakończeniu kariery, trenerzy i sędziowie podobnie, a jeśli są aktywni, muszą mieć zaliczone co najmniej 25 lat pracy na poziomie co najmniej uczelnianym, działacze, podobnie jak zespoły, mogą być zgłoszeni w dowolnym czasie. Wyróżnieni Wg stanu na rok 2018 Basketball Hall of Fame uhonorowała 382 osób/drużyn: 184 zawodników, 103 trenerów (4 jednocześnie jako zawodników), 69 działaczy (1 jednocześnie jako trener), 16 sędziów, 10 drużyn. Czwórka wyróżniona podwójnie, jako gracze i trenerzy, to: John Wooden, Lenny Wilkens, Bill Sharman i Tom Heinsohn. Jedyną osobą wyróżnioną, jako trener i działacz jednocześnie, jest John McLendon. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona
Basketball Hall of Fame

O Naismith Memorial Basketball Hall of Fame é um hall da fama construído em homenagem a James Naismith, inventor do basquetebol. É localizado em Springfield, no estado norte-americano de Massachusetts, e honra jogadores, técnicos, árbitros e outras pessoas que contribuíram diretamente para a história do basquete. Honrados Até 2016, foram introduzidos 355 indivíduos (174 como jogador; 96 como técnico; 3 como jogador e técnico; 66 como contribuidores; e 16 como árbitros e 610 times. Todos sem nacionalidade marcada são dos Estados Unidos. Ver também FIBA Hall of Fame Referências Ligações externas «Site oficial». www.hoophall.com «Página da história». www.hoophall.com
Кошаркашка Кућа славних

Кошаркашка Кућа славних (енгл. Naismith Memorial Basketball Hall of Fame), одаје признање онима који дали огроман допринос у развоју и популарности кошарке, као играчи, тренери, судије, и организатори. Ова установа покушава сачувати и промовисати кошарку на свим нивоима, и постати врхунска кућа кошаркашке историје. Начин избора У првом степену избора, постоје 4, седмочлана жирија (по једна за сваку област; амерички кандидати, кандидати жене, међународни кандидати и категорија ветерана који су пензионисани са 35 и више година). Кандидати који добију 5 гласова пролазе у други круг. У другом кругу 12 чланова жирија гласају за сваког кандидата, а још 3 жирија са 12 чланова гласају у категоријама, кандидати женe, међународни кандидати и категорија америчких и кандидата ветерана. На тај начин сваки кандидат може добити 24 гласа, а они који добију, најмање 18 гласова постају чланови Куће славних. Из Србије и Југославије у Кућу славних су примљени Бора Станковић (1991), Александар Николић (1998), Дражен Далипагић (2004), Владе Дивац (2019), Радивој Кораћ (2022). Док су последњих неколико година кандидати Душан Ивковић и Ранко Жеравица — Ивковић је номинован као играч, а Жеравица као тренер. Референце Спољашње везе Званични сајт
Naismith Memorial Basketball Hall of Fame

Naismith Memorial Basketball Hall of Fame, beläget i Springfield i Massachusetts i USA, är ett Hall of Fame som är till för att hedra spelare, tränare, domare och funktionärer från hela världen som har varit viktiga för basketsporten. Institutionen skapades 1959 på Springfield College, skolan där James Naismith uppfann basketen 1891. 2002 flyttades institutionen, efter flera turer, slutligen till den byggnad där den återfinns i dag. Byggnaden designades av arkitektfirman Gwathmey Siegel & Associates Architects. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Naismith Memorial Basketball Hall of Fame. Officiell webbplats (engelska)
Баскетбольна зала слави імені Нейсміта

Баскетбольна зала слави імені Нейсміта (англ. Naismith Memorial Basketball Hall of Fame) — американський музей та баскетбольна зала слави. Названа на честь винахідника баскетболу Джеймса Нейсміта та була відкрита 1959 року. З того часу та до 2016 року до зали слави включено 354 спортсмени. Історія Баскетбольна зала слави імені Нейсміта була заснована 1959 року колишнім спортивним директором коледжу Колбі Лі Вільямсом. З 1960 року керівництво зали вибивало фінансування на будівництво приміщення, а 1968 року, через місяць після 18-ого Матчу всіх зірок НБА, зала слави переїхала у нову будівлю Спрінгфілдського коледжу. У перший рік існування зали до неї було включено чотирьох спортсменів. За перші 17 років у музеї побувало більше 630 000 відвідувачів, що спонукало керівництво до побудови нового приміщення. 1985 року була побудована нова будівля вартістю 11 млн доларів на березі річки Коннектикут у Спрингфілді. Тоді ж було вирішено, що до зали слави також будуть включати і жінок. З ростом популярності баскетболу, потік туристів збільшився, тому знову виникла необхідність у більшому приміщенні. 2002 року Баскетбольна зала слави отримала нову будівлю вартістю 47 млн. доларів, де окрім музею, є ресторани, сувенірні магазини, повноцінний баскетбольний майданчик та театр на триста місць. Критерії включення до зали На відміну від Зал слави американського футболу та бейсболу, Зала слави баскетболу вшановує не тільки американських професійних спортсменів, але і міжнародних спортсменів, в тому числі аматорів. Процес включення до зали включає в себе проходження семи комітетів, які обирають та голосують за кандидатів. Наступні чотири комітети обирають кандидатів для голосування: Північно-американський комітет (9 членів) Жіночий комітет (7 членів) Міжнародний комітет (7 членів) Ветеранський комітет (7 членів) — ветеранами можуть вважатися спортсмени, які закінчили свою кар'єру за 35 років до розгляду їх кандидатур Наступні три комітети голосують за кандидатів: Комітет американської баскетбольної асоціації Виборний комітет Афро-американський комітет Для включення до зали слави розглядаються баскетболісти, судді чи тренери, які закінчили свою кар'єру за 4 роки і більше перед розглядом комітету або мають активну кар'єру протягом 25 років. Члени Зали слави Починаючи з 1959 року до Зали слави було включено 345 тренерів, гравців, суддів, команд та інших людей, чий внесок був важливим для баскетболу. Джон Вуден, Ленні Вілкенс, Білл Шарман і Том Гайнзон були включені по два рази — як гравці та як тренери. Примітки Посилання Де є Баскетбольна зала слави Нейсміта[недоступне посилання з серпня 2019] Офіційний вебсайт [Архівовано 4 листопада 2009 у Wayback Machine.]
Harvard Museum of the Ancient Near East

The Harvard Museum of the Ancient Near East (HMANE, previously the Harvard Semitic Museum) is a museum founded in 1889. It moved into its present location at 6 Divinity Avenue in Cambridge, Massachusetts, in 1903. History Architectural firm A. W. Longfellow broke ground on the present HMANE site on September 27, 1900. Construction was completed in spring of 1902, and the public portions of the museum were opened on February 5, 1903. The museum's facilities were repurposed during World War II, and it was closed to the public from August 1942 through April 1946. Twelve years later it was closed again to the public, lasting from 1958 through 1982. On October 14, 1970, a bomb was detonated on the third floor of the museum amid protests on campus against the Vietnam War. That floor held the Weatherhead Center for International Affairs. The museum reopened in April 1982, and then Harvard president Derek Bok spoke at the reopening ceremony. In December 2012, Harvard announced a new consortium, the Harvard Museums of Science and Culture, whose members were the Harvard Museum of Natural History, the Harvard Semitic Museum, the Peabody Museum of Archaeology and Ethnology, and the Collection of Historical Scientific Instruments. In April 2020, Peter Der Manuelian, director of the museum, announced changing its name to the Harvard Museum of the Ancient Near East (HMANE), explaining that "The change is not a reaction to any particular event, but rather our attempt to reflect our core mission in clearer terms." He also announced a "virtual tour" of the museum's galleries, allowing visitors to view many artifacts in detail, even as the physical museum was temporarily closed due to the COVID-19 pandemic. See also Islam at Harvard University External links Official website Department of Near Eastern Languages and Civilizations at Harvard References
Semitic museum

Le Semitic museum (musée sémitique) est un musée d'archéologie de l'université Harvard situé à Cambridge dans le Massachusetts, aux États-Unis. Histoire En avril 2020, le musée prend le nom de : Harvard Museum of the Ancient Near East (HMANE). Éléments remarquables Événements et activités Références Voir aussi Bibliographie « Peau neuve pour le Semitic museum de Harvard », Le Monde de la Bible,‎ 5 mars 2022 (lire en ligne). (en) Joseph A. Greene, « A Complicated Legacy: The Original Collections of the Semitic Museum », Journal of Eastern Mediterranean Archaeology & Heritage Studies, vol. 5, no 1,‎ février 2017, p. 57-69 (présentation en ligne). Liens internes Liste de musées d'art du Proche-Orient antique Liens externes (en) Site officiel Bibliographie Portail de l’archéologie Portail des musées Portail des universités américaines
Museu Semítico de Harvard

O Museu Semítico (em inglês: Harvard Semitic Museum) na Universidade de Harvard foi fundado em 1889 e mudou-se para a localização atual em Cambridge, Massachusetts em 1903. Desde sua fundação, ele sediou o Departamento de Línguas e Civilizações do Oriente Médio, uma biblioteca departamental, um repositório para coleções de pesquisa, um instituto de educação pública e um centro para exploração arqueológica. Dentre as conquistas iniciais do Museu estão as primeiras escavações científicas na Terra Santa (em Samaria em 1907-1912) e escavações em Nuzi e Tell el-Khaleifeh no Sinai, onde o alfabeto mais antigo foi encontrado. Entre os artefatos do Museu encontram-se cerâmicas, selos cilíndricos, esculturas, moedas e tabletes cuneiformes. Muitos são de escavações patrocinadas pelo Museu em Israel, Jordânia, Iraque, Egito, Chipre e Tunísia. O Museu também guarda uma réplica da Estela de Merneptá. Ligações externas «Official site» (em inglês). Semitic Museum. Consultado em 25 de agosto de 2010
Carpenter Center for the Visual Arts

Le Carpenter Center for the Visual Arts à Harvard, Cambridge, Massachusetts est le seul bâtiment construit par Le Corbusier sur le sol américain. Il fut dessiné par l'architecte Guillermo Jullian de la Fuente à Paris. Sa construction fut rendue possible grâce au don des Carpenter. Il abrite le département des études visuelles de l'université et des archives filmiques. Notes et références Liens externes (en) Site officiel Ressource relative à l'architecture : Registre national des lieux historiques Ressource relative à la géographie : Geographic Names Information System (en) Photos (en) Harvard Film Archive (en) Research on the Carpenter Center Portail du Registre national des lieux historiques Portail du Massachusetts
Cattedrale di San Paolo (Worcester)

La cattedrale di San Paolo (in inglese: Cathedral of St. Paul) è una cattedrale cattolica situata a Worcester, in Massachusetts, Stati Uniti d'America. La cattedrale è sede della Diocesi di Worcester. Storia La prima pietra della chiesa è stata posta il 4 luglio 1869 con una messa solenne celebrata dall'arcivescovo di Boston. Dopo cinque anni di lavoro l'edificio è completato, ad eccezione della torre. Il 16 luglio 1874 la chiesa è dedicata nel corso di una cerimonia presieduta dal vescovo di Springfield, Patrick T. O'Reilly. Il campanile è stata completato nel 1889. La cattedrale è un edificio in stile neogotico progettato dall'architetto Elbridge Boyden, originario di Boston. Il 14 gennaio 1950 papa Pio XII eresse la diocesi di Worcester ed elevò la Chiesa di St. Paul a cattedrale. Il suo primo vescovo, John J.Wright, vi fece ingresso il 7 marzo dello stesso anno. Il 5 marzo 1980 la cattedrale è stata inserita nel Registro Nazionale dei luoghi storici. Descrizione La chiesa ha una pianta a croce latina ed è costituita da una navata di cinque campate, fiancheggiata da cappelle laterali, un transetto sporgente e un'abside, il tutto coperto con volte a vela. Una guglia di arenaria ispirata allo stile vittoriano si trova all'angolo sud-ovest della facciata. La navata della cattedrale misura 51 metri di lunghezza, 28 metri di larghezza e 29 metri di altezza. Le cappelle laterali sono state costruite lungo la navata e sono dedicate a Santa Giovanna d'Arco, San Patrizio, San Vulstano, San Pio X e Nostra Signora. Tra le opere d'arte conservate nella cattedrale figurano: un'icona della Madonna di Kazan, un arazzo fiammingo raffigurante scene della Passione di Cristo e un ritratto di San Paolo. Una serie di vetrate con tema la vita di San Paolo sono state installate nel 1950. Note Voci correlate Cattedrali negli Stati Uniti d'America Chiesa cattolica negli Stati Uniti d'America Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di San Paolo Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su cathedralofsaintpaul.com. (EN) Cattedrale di San Paolo, in GCatholic.org. Cattedrale di San Paolo, su archINFORM. (EN) Sito ufficiale della diocesi di Worcester, su worcesterdiocese.org.
Catedral de São Paulo (Worcester, Massachusetts)

A Catedral de São Paulo — Cathedral of Saint Paul — é a igreja-mãe da Diocese de Worcester. Ela está localizado na 38 Chatham Street, no centro de Worcester, Massachusetts. Construída entre 1868 e 1889, é um dos melhores exemplos de arquitetura gótica vitoriana da cidade e foi listado no Registro Nacional de Lugares Históricos em 1980. Arquitetura A Catedral de São Paulo fica no centro de Worcester. É uma grande estrutura de pedra cruciforme, construída em blocos de granito com face rochosa. A fachada principal consiste em uma torre alta e quadrada à direita, a extremidade em empena da nave no centro e uma torre quadrada menor encimada por uma torre redonda à esquerda. Há entradas na base da grande torre e em seções salientes em arco gótico na frente da nave. O telhado principal é muito inclinado, com uma cruz na empena frontal e altas janelas góticas nas empenas da nave e dos transeptos. História A paróquia de São Paulo foi fundada em 1866 por John Power, reitor da Paróquia Santa Ana. A igreja foi projetada pelos arquitetos E. Boyden &amp; Son, e a construção começou na primavera de 1868. Os primeiros serviços foram realizados no porão em 1869. A superestrutura, excluindo a torre principal, foi concluída em 1874, época em que a igreja foi dedicada. O edifício tem 168 pés (51 m) de comprimento, 91 pés (28 m) de largura e 96 pés (29 m) de altura. Quando a Diocese de Worcester foi estabelecida, foi elevada à categoria de igreja catedral pelo Bispo John J. Wright em 7 de março de 1950. Uma estátua de São Francisco de Assis ocupa o pequeno pátio lateral da igreja. Durante a época do Natal, a igreja também exibe aqui o seu Presépio. Ver também Lista de catedrais católicas nos Estados Unidos Lista de catedrais nos Estados Unidos Referências Links externos Site oficial da catedral Site oficial da Diocese de Worcester Lugares do Passado, Catedral de São Paulo
Catedral de la Santa Cruz (Boston)

La catedral de la Santa Cruz es la iglesia madre de la arquidiócesis de Boston y la iglesia más grande de Nueva Inglaterra.​ La catedral fue diseñada por Patrick Keely, un arquitecto eclesiástico del siglo XIX. La catedral está construida en el estilo del renacimiento gótico de Roxbury puddingstone, con piedra caliza gris. Cuando se terminó la construcción, la catedral rivalizaba a la Antigua Iglesia del Sur y la Iglesia Trinidad, ya que indicaba el surgimiento de la Iglesia católica en una ciudad y estado mayoritariamente protestante. La catedral está ubicada en el vecindario South End. A pesar de que el South End fue inicialmente desarrollada la comunidad emergente anglosajona protestante de Boston, el barrio empezó una transición con nuevos inmigrantes, especialmente irlandeses. Historia "En 1860, el Obispo Fitzpatrick reconoció que la iglesia en Boston había superado la antigua Catedral en la Calle Franklin, Sin embargo, la Guerra Civil interrumpió los planes de la nueva Catedral. El Obispo Fitzpatrick murió en 1866, y el obispo Williams se hizo cargo de la planificación del proyecto de la catedral. La construcción de la catedral iniciaron el 29 de abril de 1866. Los ritos de dedicación se realizaron el 8 de diciembre de 1875 por el arzobispo John J. Williams, el primer arzobispo de Boston."​ La catedral tiene un órgano construido en 1875 por la empresa E. and G.G. Hook & Hastings, el órgano más grande fabricada por esta empresa. Es considerado como uno de los mejores de su tipo en el país. El 1 de octubre de 1979, el papa Juan Pablo II celebró una oración de 38 minutos para 2000 sacerdotes en la catedral.​ Centros educativos que toman su nombre del templo La Escuela Secundaria Catedral. Una escuela secundaria católica de Boston. College of the Holy Cross. Una universidad Jesuita de Worcester (Massachusetts). Enlaces externos Roman Catholic Archdiocese of Boston Official Website Keely Society Home Page Boston Globe Highlight Referencias
Cattedrale della Santa Croce (Boston)

La cattedrale della Santa Croce (in inglese: Cathedral of the Holy Cross) è il principale luogo di culto cattolico di Boston, nel Massachusetts, Stati Uniti. La chiesa, sede del vescovo di Boston, è stata costruita tra 1866 e 1875, in stile neogotico. Voci correlate Cattedrali negli Stati Uniti d'America Architettura neogotica Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale della Santa Croce Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su bostoncathedral.com. (EN) Cattedrale della Santa Croce, in GCatholic.org.
Archikatedra Świętego Krzyża w Bostonie

Archikatedra Świętego Krzyża w Bostonie – katedra rzymskokatolickiej archidiecezji bostońskiej oraz siedziba arcybiskupa Bostonu. Świątynia zbudowana w neogotyckim stylu położona jest w dzielnicy South End w Bostonie. 1 października 1979 roku w katedrze modlił się wraz z duchowieństwem św. Jan Paweł II. Linki zewnętrzne Oficjalna strona katedry. angelfire.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2009-03-02)].
Собор Святого Креста (Бостон)

Собор Святого Креста (англ. Cathedral of the Holy Cross) — кафедральный собор в Бостоне, центр католической Бостонской архиепархии, крупнейшая церковь в Новой Англии. Здание собора построено по проекту архитектора Патрика Кили в псевдоготичном стиле. Ещё в 1860 году епископ Бостона Фицпатрик говорил о необходимости постройки нового собора для местной епархии, однако сделать это в ближайшее время помешала Гражданская война. Фицпатрик умер в 1866 году, и его преемник епископ Уильямс решил довершить планы предшественника. Строительство началось 29 апреля 1866 года, в 1875 году Джон Уильямс был рукоположён в новый сан, став первым архиепископом Бостонским. 1 октября 1979 года папа римский Иоанн Павел II провёл в соборе 38-минутную мессу, в которой участвовало около 2000 священников. При Соборе есть своя высшая школа в Бостоне и колледж Святого Креста в Вустере. Первоначально в планах была установка на западной башне шпиля, который не построен до настоящего времени. Высота Собора — 36 м. Будучи самой большой церковью в Новой Англии, собор вмещает почти 2000 человек. Его здание построено в стиле готического возрождения с использованием местного пудингового камня из бостонского района Роксбери и серого известняка. В соборе находится большой орган, построенный всемирно известной компанией Hook and Hastings Company в 1875 году. По состоянию на 2023 год в основном соборе регулярно служится месса римского обряда на английском и испанском языках, а на территории часовен при соборе служатся также месса римского обряда на испанском языке, традиционная латинская месса и литургия александрийского обряда на языке геэз. Примечания
Forest Hills (MBTA-Station)

Forest Hills ist der Name einer U-Bahn-Station der Massachusetts Bay Transportation Authority (MBTA) im gleichnamigen Stadtteil der Stadt Boston im Bundesstaat Massachusetts der Vereinigten Staaten. Sie bietet Zugang zur Needham Line der MBTA Commuter Rail und ist zugleich Endbahnhof der Orange Line bzw. das südliche Ende des Southwest Corridors. Geschichte Die am 4. Mai 1987 eröffnete Station ersetzte die 1909 errichtete gleichnamige Station der Washington Street Elevated. Die direkt angrenzende Station Arborway war bis 1985 Endbahnhof der Green Line E. Diese Linie wurde zunächst temporär, bis heute jedoch dauerhaft bis zur Station Heath Street verkürzt. Bahnanlagen Gleis-, Signal- und Sicherungsanlagen Der Bahnhof verfügt über sechs Gleise, von denen vier über zwei Mittelbahnsteige zugänglich gemacht werden. Die übrigen beiden Gleise sind reine Durchgangsgleise, auf denen Züge durch den Bahnhof fahren können, ohne anzuhalten. Sie werden regelmäßig von den Amtrak-Zügen Acela Express und Northeast Regional sowie von den MBTA-Nahverkehrszügen der Providence/Stoughton Line bzw. der Franklin Line genutzt. Gebäude Das Gebäude befindet sich an der Kreuzung von Washington Street und Hyde Park Aveneue. Es wurde vom Architekturbüro Cambridge Seven Associates entworfen und so gestaltet, dass es das typische Aussehen eines Gewächshauses besitzt, wie sie in den umliegenden Parks stehen. Der Turm der Station hat sich zu einer örtlichen Landmarke entwickelt. Der Bahnhof ist vollständig barrierefrei zugänglich. Im Rahmen des Arts-on-the-Line-Projektes der MBTA wurde in der Station das Kunstwerk „Transcendental Greens“ von Dan George installiert, das aus neun mehrfarbigen Aluminiumskulpturen besteht. Außerhalb des Gebäudes befinden sich darüber hinaus zwei Installationen („The Subway Collector“ von Thomas Hurley und „Lies“ von Ethan Canin) aus Granit, die verschiedene eingravierte Texte zeigen. Umfeld Der Bahnhof wird von insgesamt 16 Buslinien angefahren. Ferner gibt es auf dem Gelände des Bahnhofs 206 Park-and-ride-Parkplätze. In unmittelbarer Umgebung der Station befinden sich das Arnold-Arboretum, der Franklin Park und der Friedhof Forest Hills Cemetery. Einzelnachweise Weblinks Offizielle Website