NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
75 State Street

Le 75 State Street est un gratte-ciel de 119 mètres de hauteur construit à Boston aux États-Unis en 1988 dans un style post-moderne. La surface de plancher de l'immeuble est de 93 088 m2 desservi par 19 ascenseurs. L'immeuble a été conçu par Adrian Smith de l'agence SOM et par l'agence Graham Grund. Occupants LPL Financial Santander Bank Hollister Staffing L.E.K. Consulting Liens externes Ressources relatives à l'architecture : The Skyscraper Center Structurae Portail des gratte-ciel Portail de Boston
Malden Center (MBTA-Station)

Malden Center ist ein Haltepunkt in Malden im Bundesstaat Massachusetts der Vereinigten Staaten. Die Station bietet Zugang zur Orange Line der Massachusetts Bay Transportation Authority (MBTA) sowie zu Zügen der MBTA Commuter Rail auf der Bahnstrecke Boston–Wilmington Junction. Geschichte Die Station wurde am 27. Dezember 1975 als Teil der nördlichen Erweiterung der Orange Line eröffnet, welche die Charlestown Elevated ersetzte. Schon lange bestand der Wunsch der Boston Elevated Railway, die Stadt Malden an das Netz der Orange Line anzuschließen, jedoch waren die Einwohner gegen den Bau einer zusätzlichen aufgeständerten Strecke. Daher wurden die neuen Schienenwege entlang der bestehenden Bahnstrecke nach Haverhill geführt. Bahnanlagen Gebäude Das Gebäude befindet sich an der Pleasant Street in Malden. Der Bahnhof ist eine der wenigen verbliebenen Stationen im rapid transit-System der MBTA, die oberirdisch liegt. Die meisten anderen wurden nach dem Abriss der Atlantic Avenue Elevated, Charlestown Elevated, Washington Street Elevated und Causeway Street Elevated in den Untergrund verlegt. Seit 2004 ist die Station barrierefrei zugänglich. Im Rahmen des Arts-on-the-Line-Projektes der MBTA werden in der Station insgesamt 32 Kunstwerke örtlicher Schulklassen auf 16 Kacheln reproduziert dargestellt. Weiterhin werden die Kunstwerke „Sunbather“ von Letia Anderson sowie „Seated Man“ von Angel Maldanado präsentiert. Umfeld An der Station besteht eine Anbindung an 13 Buslinien der MBTA. Einzelnachweise Weblinks Offizielle Website der Station zur Orange Line Offizielle Website der Station zur Bahnstrecke Boston–Haverhill
Malden Center (Metro de Boston)

Malden Center es una estación en la línea Naranja del Metro de Boston y la línea Haverhill del Tren de Cercanías. La estación se encuentra localizada en Commercial St. en Pleasant St. en Malden, Massachusetts.​ La estación Malden Center fue inaugurada el 27 de diciembre de 1975. La Autoridad de Transporte de la Bahía de Massachusetts es la encargada por el mantenimiento y administración de la estación. Descripción La estación Malden Center cuenta con 1 plataforma central y 3 vías. La estación también cuenta con 188 de espacios de aparcamiento. Conexiones La estación es abastecida por las siguientes conexiones: Rutas de autouses: 97, 99, 101, 104, 105, 106, 108, 131, 132, 136, 137, 411, 430 Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Malden Center. Estación Malden Center Líneas y estaciones del Metro de Boston
Pierce Boston

Pierce Boston is a residential apartment and condo building located in the Fenway–Kenmore neighborhood of Boston, Massachusetts (USA), at the corner of Boylston Street and Brookline Avenue. The 30-story mixed-use development includes luxury condo, apartment, and retail components. It is the tallest building in the neighborhood. The name Pierce was chosen as it is the former location of gourmet supermarket S.S. Pierce. Design The building was originally proposed by Samuels & Associates in 2013 as a 22-story residential tower called The Point. It was the first Boston project by the Miami-based architecture firm Arquitectonica. The building is clad in glass and metal, with paneling in a pattern intended to reflect the masonry buildings around it. The building contains retail space (floors 1–2), 240 apartments (floors 3–17), and 109 condominiums (floors 19–29). The 30th-floor level includes outdoor roof space, with a pool and hot tub for apartment and condo residents, a lounge and barbecue area for condo owners, and private roof decks for individual condos. The retail space is home to a CB2, Mida, The Wine Press, and Nathalie Wine Bar. References External links Official website
Martin Richard Foundation

The Martin W. Richard Charitable Foundation is a 501(c)(3) tax-exempt charitable foundation established by Bill and Denise Richard, the parents of Martin William Richard (June 9, 2004 – April 15, 2013), an 8-year-old boy who was killed in the Boston Marathon bombing on April 15, 2013. The foundation is dedicated to promoting education and sports in the community. Since 2014, the foundation has raised money through its charity team at the annual Boston Marathon. Team MR8, named after Martin Richard's initials and his favorite sports number, is composed of volunteer runners, including runners who may not usually qualify to run in the race due to their time scores. The team members raise money for the foundation, which in turn invests in projects such as the Challenger Sports program at the Boys and Girls Club of Dorchester, the Martin Richard Park Project, and community clean-ups. Donations to the Challenger Sports club help finance athletics programs for children with disabilities. During 2016's "One Boston Day," held annually on April 15, the foundation sponsored a community clean-up of Dorchester's Peabody Square and Dorchester Avenue. Team MR8 raised $1.25 million during the 2014 Boston Marathon Race and raised over $2 million as of March 2016. Martin's Park Martin's Park, which opened in 2019, is located in the Seaport District adjacent to the Boston Children's Museum. Construction began in June 2017, following a $13 million investment from the Martin Richard Foundation. The park overlooks Fort Point Channel and features a children's playground, a performance space, and an upgraded Harborwalk, as well as a garden and water park. Martin's Park opened on June 15, 2019, with hundreds of people in attendance at the grand opening ceremony. Martin's sister, Jane, who survived the 2013 attack but lost a leg, sang the song "A Million Dreams" from The Greatest Showman, while Henry, Martin's brother, shared hopes that the park will promote "inclusion and peace." References External links Martin Richard Foundation official website Martin's Park: Official website
Granite Railway

Die Granite Railway (dt. Granitbahn) war eine der allerersten Bahnstrecken in den USA. Sie wurde erbaut, um Granit aus den Steinbrüchen von Quincy in Massachusetts zur Baustelle des Bunker Hill Monuments in Charlestown zu transportieren. Der Betrieb wurde am 7. Oktober 1826 aufgenommen, die Streckenlänge betrug ca. 4,8 Kilometer. Obwohl in England bereits Dampflokomotiven verkehrten, wurden hier zunächst Pferde zum Ziehen der Waggons eingesetzt, die Gefällestrecke wurde mit Schwerkraft überbrückt. Später wurden auch Lokomotiven eingesetzt. Neben der Belieferung der Monumentbaustelle wurde auf dieser Bahn Granit in den Bostoner Hafen zur Verschiffung und zum Bau des Leuchtturms Minot’s Ledge an der Hafeneinfahrt transportiert. 1963 wurde der letzte Steinbruch in Quincy stillgelegt. Am 15. Oktober 1973 wurde die Bahn als Quincy Granite Railway unter der Nummer 73000309 in das National Register of Historic Places aufgenommen. Am 19. Juni desselben Jahres folgte ein gesonderter Eintrag für das abgebildete Steigungssegment unter der Nummer 73000310. Weblinks Bilder der Granitbahn auf http://www.waymarking.com/ (engl.) Bunker Hill Monument (engl.) Leuchtturm Minot’s Ledge (engl.) (engl.) Granite Landmarks, 12. Kap. (engl.) (engl.) Granite Landmarks, 14. Kap. (engl.) Granitbahn-Zeichnungen (englisch) Granitbahn-Bilder (englisch)
Laboratorio Draper

El Laboratorio Draper es una organización estadounidense sin ánimo de lucro dedicada a la investigación y el desarrollo en Cambridge, Massachusetts.​ El Draper se centra en el diseño, el desarrollo, y el despliegue de soluciones tecnológicamente avanzadas para problemas de seguridad nacional, exploración espacial, de la salud y energéticos. Fue fundada originalmente como el MIT Instrumentation Laboratory por el Dr. Charles Stark Draper en 1932. En 1973 el laboratorio se escindió del MIT para convertirse en una organización independiente sin ánimo de lucro.​ El ámbito del Draper incluye áreas como los sistemas y tecnologías de control, navegación y orientación; computación tolerante de fallos; soluciones software y algoritmos avanzados; simulación y modelado; y tecnologías modulares multichip y MEMS.​ Áreas de negocio El Draper desempeña su trabajo en sistemas autónomos aéreos, terrestres, marinos y para el espacio; en la integración de la información; en redes de sensores distribuidas; munición de precisión guiada; ingeniería biomédica; defensa química/bacteriológica; y en la gestión y el modelado de sistemas energéticos. Cuando es propicio el negocio, el Draper trabaja con socios para llevar la tecnología a la producción comercial. El laboratorio Draper está organizado en siete áreas de negocio: Sistemas estratégicos Sistemas espaciales Sistemas tácticos Programas especiales Sistemas biomédicos Vigilancia aérea e ISR (inteligencia, supervivencia y reconocimiento) Soluciones energéticas Véase también Apollo Guidance Computer Tecnología de rastreo de atributos futuros Enlaces externos Draper Laboratory website MIT and the Pentagon Archivado el 28 de abril de 2012 en Wayback Machine. (Time magazine, 1969) Referencias
Draper Laboratory

Draper Laboratory Inc. dawniej MIT Instrumentation Laboratory – założone przez Charlesa Stark Drapera pod koniec lat trzydziestych XX wieku celem nauczania studentów projektowania instrumentów naukowych niezbędnych do dokładnego pomiaru i analizy ruchu statków powietrznych. Mieści się w Cambridge w stanie Massachusetts. Podczas II wojny światowej Instrumentation Lab opracowało inercyjny system nawigacyjny, a po zawarciu odpowiednich umów z amerykańskim Departamentem Obrony na opracowanie systemów nawigacji dla rakietowych pocisków balistycznych ta dziedzina stała się podstawowym polem działalności laboratorium. Rezultatem prowadzonych w Instrumentation Laboratory prac były między innymi systemy nawigacyjne dla programów Apollo i pocisków balistycznych SLBM serii Polaris. W 1973 roku – częściowo z powodu protestów antywojennych – Draper zostało wyodrębnione z MIT. Zobacz też Program Apollo Massachusetts Institute of Technology Linki zewnętrzne Strona domowa Draper Laboratory. [dostęp 2010-03-27]. [zarchiwizowane z tego adresu (2010-04-24)]. (ang.). Universities: M.I.T. and the Pentagon. Time, 1969. [dostęp 2010-03-27]. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-04-28)]. (ang.).
Phare de Boston Harbor

Le phare de Boston Boston est un phare situé sur Little Brewster Island au large de Boston Harbor dans le comté de Suffolk (Massachusetts). Il est inscrit au Registre national des lieux historiques depuis le 15 octobre 1966 . Histoire Le premier phare a été construit en 1716, faisant de celui-ci le premier phare à être construit dans ce qui est aujourd'hui les États-Unis. L'actuel phare date de 1783, et est le second plus vieux monument du même type du pays (après le Sandy Hook Light dans le New Jersey), et le seul phare à être géré par l'United States Coast Guard, devenu automatique en 1998. Le monument est listé parmi l'un des National Historic Landmark en 1964. Caractéristiques du feu maritime Fréquence : 10 secondes (W) Lumière : 1 seconde Obscurité : 9 secondes Identifiant : ARLHS : USA-073 ; USCG : 1-0425 - Amirauté : J0314 . Voir aussi Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Boston Light » (voir la liste des auteurs). Lien connexe Liste des phares du Massachusetts Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Registre national des lieux historiques Structurae (en) Massachusetts Lighthouses (en) Lighthouses of the United States : Northern Massachusetts (en) Lighthouses of the United States : Southeastern Massachusetts (en) Massachusetts - ARLHS World List of Lights (WLOL) (en) Massachusetts - Online list of lights (en) Boston Harbor - Lightphotos.net Portail des phares Portail du Registre national des lieux historiques Portail de l’océan Atlantique Portail de Boston
Luce di Boston

La Luce di Boston (Boston Light in inglese) è un faro situato sull'isolotto di Little Brewster di fronte al porto di Boston in Massachusetts. Nel 1716 venne costruito in questa posizione il primo faro innalzato in quelli che in seguito sarebbero diventati gli Stati Uniti d'America. Distrutto nel 1776 durante la guerra d'indipendenza americana, venne ricostruito nel 1783 e l'attuale struttura è il secondo faro più vecchio degli Stati Uniti tra quelli ancora in funzione, dopo il faro di Sandy Hook nel New Jersey. Automatizzato nel 1998, è l'unico faro del paese ad essere ancora attivamente gestito dalla Guardia Costiera degli Stati Uniti, anche se in realtà i guardiani fungono soprattutto da guide turistiche. Nel 1966 è stato inserito tra i National Historic Landmark con numero di riferimento 66000133. La torre, realizzata in muratura, è dipinta di bianco ed è alta 27 metri. La lanterna è equipaggiata con una lente di Fresnel di secondo ordine e ha una portata di 27 miglia nautiche. Note Voci correlate Faro di Capo Henry Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Luce di Boston Collegamenti esterni Luce di Boston, su archINFORM. (EN) Luce di Boston, su Structurae.
Бостон-лайт

Бостон-лайт (англ. Boston Light) — маяк на острове Литл-Брюстер за пределами Бостонской бухты, второй из старейших действующих маяков США. Первый маяк на острове был построен в 1716 году, ныне существующий — в 1783 году. Высота здания — 28 метров (31 метр над уровнем моря). Маяк с момента постройки не работал лишь во время Второй мировой войны, с 1998 года действует в автоматическом режиме. С 1964 года — национальный исторический памятник США. Примечания Ссылки Бостон-лайт : [№ 607038] // U.S. Geological Survey Geographic Names Information System : [англ.] / Domestic Names Committee ; U.S. Board on Geographic Names. — Дата обращения : 30.07.2026. Little Brewster Island web page (англ.)
Brigham and Women’s Hospital

Das Brigham and Women’s Hospital (BWH, The Brigham) ist das größte Krankenhaus in der Longwood Medical and Academic Area (LMA) in Boston und nach dem Massachusetts General Hospital (MGH) das zweitgrößte Lehrkrankenhaus der in der LMA ansässigen Harvard Medical School. Es befindet sich an der Adresse 75 Francis Street. Geschichte Das BWH ging 1980 aus dem Zusammenschluss von drei Krankenhäusern in Boston hervor, die alle mit der Harvard Medical School verbunden waren: Peter Bent Brigham Hospital, gegründet 1913 Robert Breck Brigham Hospital, gegründet 1914 Boston Hospital for Women, das wiederum 1966 aus dem Zusammenschluss des Boston Lying-in Hospital (gegründet 1832) und des Free Hospital for Women (gegründet 1875) hervorging. Das Haus verfügte im Jahr 2012 über 793 Betten und beschäftigte rund 15.000 Angestellte, davon 3.000 Ärzte, 1.000 Forscher sowie 2.800 Krankenschwestern. Seit demselben Jahr ist auch das Faulkner Hospital an das BWH angeschlossen, das Partner des Dana-Farber/Harvard Cancer Center ist. Medizinische Leistungen Das BWH hat insbesondere über einen seiner Vorläufer, das Peter Bent Brigham Hospital, eine lange Tradition medizinischer Errungenschaften. Beispielsweise gelang dort 1954 die erste erfolgreiche Nierentransplantation (Joseph Edward Murray, John P. Merrill. Leiter der Chirurgie war damals Francis Daniels Moore), und Chefchirurgen waren dort unter anderem auch Harvey Cushing und Elliott Cutler. Weblinks Offizielle Website
Basketball Hall of Fame

El Naismith Memorial Basketball Hall of Fame és un museu d'història i també el saló de la fama dedicat al bàsquet. Està situat a Springfield, Massachusetts, EUA. Dedicat a la preservació i promoció de la història del basquetbol. Dedicat al metge i inventor canadenc James Naismith, considerat el creador-inventor del joc que esdevindria esport d'èxit internacional. El Saló de la fama va nominar la primera promoció l'any abans inclús d'obrir el memorial el 17 de febrer. Uns comitès interns garbellen i seleccionen a jugadors, entrenadors i àrbitres, que portin mínim tres any retirats, per ser candidats a entrar al saló de la fama. Ela candidats han d'haver demostrat mèrits al llarg de la seva carrera al món del bàsquet. Alguns equips sencers també es troben en el Hall of Fame, com és el cas dels Harlem Globetrotters. Aquesta institució es va crear l'any 1959 i la construcció del museu es va acabar el 17 de febrer de 1968 a Springfield (Massachusetts). El 1985 l'edifici es va traslladar a una altra zona de Springfield, prop del centre, al costat est del riu. El 28 de setembre de 2002 el Hall of Fame es va traslladar de nou a la seva tercera llar, un edifici de 45 milions de dòlars i 7.400 m². Vegeu també Membres del Basketball Hall of Fame Saló de la Fama de la FIBA Referències Enllaços externs Història del Hall of Fame Arxivat 2004-10-09 a Wayback Machine. (anglès)
Basketball Hall of Fame

Basketball Hall of Fame (Basketbalová síň slávy) je organizace, která oceňuje celoživotní přínos pro světový basketbal u hráčů, trenérů, rozhodčích a dalších osob spojených s tímto sportem. Nese jméno zakladatele basketbalu – Jamese Naismitha. Organizace byla založena v roce 1959 a sídlí ve Springfieldu v americkém státě Massachusetts. Na rozdíl od podobných organizací, které se zabývají baseballem nebo americkým fotbalem, v Basketbalové síni slávy jsou oceňovány nejen osoby spojené s americkými profesionálními soutěžemi (NBA), ale i z vysokoškolských a amatérských soutěží, a ze zemí mimo severní Ameriku. Seznam oceněných osob lze najít v samostatném článku Seznam členů Basketball Hall of Fame. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Basketball Hall of Fame na Wikimedia Commons
Košarkaška Kuća slavnih

Košarkaška Kuća slavnih (originalno Naismith Memorial Basketball Hall of Fame), odaje počast igračima koji su pokazali veliko umijeće u košarci, trenerima, sucima i drugim osobama za ogroman doprinos u razvoju i popularnosti košarke. Ova ustanova pokušava sačuvati i promovirati košarku na svim razinama, i postati vrhunska kuća košarkaške povijesti. Način izbora U prvom stupnju izbora, postoje 4, sedmočlana žirija (po jedna za svaku oblast; američki kandidati, kandidati žene, međunarodni kandidati i kategorija veterana koji su umirovljeni 35 i više godina). Kandidati koji dobiju 5 glasova prolaze u drugi krug. U drugom krugu 12 članova žirija glasaju za svakog kandidata, a još 3 žirija s 12 članova glasaju u kategorijama, kandidati žene, međunarodni kandidati i kategorija američkih i kandidata veterana. Na taj način svaki kandidat može dobiti 24 glasa, a oni koji dobiju, najmanje 18 glasova postaju članovi Kuće slavnih. Vidi još Popis članova Košarkaške Kuće slavnih Vanjske poveznice Službena stranica
Naismith Memorial Basketball Hall of Fame

A Naismith Memorial Basketball Hall of Fame egy amerikai történeti múzeum Springfieldben, Massachusetts-ben. Fő célja a kosárlabda sporttörténetének megőrzése. Nevét a kanadai-amerikai orvosról, James Naismith-ről kapta, aki a kosárlabda sportjának kitalálója. A múzeumot 1959-ben nyitották meg, ebben az évben iktattak be először játékosokat. A 2021-es osztállyal együtt eddig 426 személyt iktattak be a Hall of Fame-be. Beiktatási kritérium A labdarúgó és baseball Hall of Fame-ekkel ellentétben a Springfield nemzetközi és amerikai sportolókról is megemlékezik, illetve amatőrökről is. 2011 és 2015 között hét bizottság, azóta pedig hat bizottság dönt a jelöltekről. Ezen bizottságok közül négy választ lehetséges jelölteket: Észak-Amerikai Szűrő Bizottság (9 tag) Női Szűrő Bizottság (7 tag) Nemzetközi Szűrő Bizottság (7 tag) Veterán Szűrő Bizottság (7 tag), olyan személy illik a veteránok közé, akinek karrierje legalább 35 évvel megválasztása előtt befejeződött 2011 óta a Veterán és a Nemzetközi Bizottság is közvetlenül szavaz egy jelölt beiktatására, minden évben. Az alábbi három bizottságot 2011-ben alapították, hogy beiktassanak közvetlenül egy jelöltet minden évben: American Basketball Association (ABA) Bizottság: ezt a bizottságot 2015-ben véglegesen feloszlatták Közreműködő, Közvetlenül Választó Bizottság A bizottság létezésének ellenére más bizottságok is választhatnak közreműködőket. "A játék korai afroamerikai úttörői" Bizottság Azon személyek, akik legalább hét szavazatot kapnak az Észak-Amerikai Szűrő Bizottságtól, vagy ötöt bármely másik bizottságtól egy évben, azok továbbjutnak a végső döntőbizottsághoz, amely 12+12 tagból áll, akik minden jelöltre szavaznak. Minden bizottság egy adott számú jelöltet jelölhet évente, az Észak-Amerikai 10-et, a többi kettőt. Azon jelöltek, akik legalább 18 szavazatot (a szavazatok 75%-át) megszereznek a döntőbizottságtól, beiktatásra kerülnek. Ahhoz, hogy jelöljenek egy személyt, a játékosnak, visszavonult edzőnek és a bírónak már legalább három szezonnal korábban be kellett fejeznie karrierjét. Korábban ez öt év volt, majd 2015 és 2017 között négy. Aktív edzőket az után iktatnak be, hogy 25 évet eltöltöttek a pozíciójukban és legalább 60 évesek. Beiktatott játékosok listája Beiktatott edzők listája Beiktatott közreműködők listája Beiktatott bírók listája Beiktatott csapatok listája Források Hivatalos weboldal Hivatkozások
Naismith Memorial Basketball Hall of Fame

Il Naismith Memorial Basketball Hall of Fame è un museo-memoriale e uno dei massimi riconoscimenti della pallacanestro internazionale. Esso onora i più rappresentativi cestisti, i migliori allenatori, gli arbitri ed i personaggi che hanno dato un contributo fondamentale al miglioramento e all'affermazione di questo sport. Storia Con sede a Springfield nel Massachusetts, la città statunitense nel dove, grazie a James Naismith, nacque la pallacanestro, il Naismith Memorial Basketball Hall of Fame è un vero e proprio museo dedicato alle più importanti personalità della storia della pallacanestro mondiale, ricco di notizie, curiosità e cimeli e luogo di pellegrinaggio per gli appassionati. Il Naismith Memorial Basketball Hall of Fame fu fondato nel 1959 in un piccolo edificio. La prima vera sede venne inaugurata il 17 febbraio 1968 presso il college di Springfield. Nel 1985 venne aperto un nuovo campus sulla riva est del fiume Connecticut, fuori dal centro della città. Nel settembre 2002 la Hall of Fame trovò la sua terza e definitiva sede in un nuovo apposito edificio con una superficie di più di 8 000 m². Il nuovo edificio, di architettura moderna e funzionale, comprende al centro una enorme struttura semisferica argentata che si sviluppa su diversi piani. L'inclusione nella Hall of Fame è molto selettiva e avviene almeno cinque anni dopo il ritiro dello sportivo. Ne fanno parte anche poche squadre, tra le quali gli Original Celtics, i Buffalo Germans, i New York Renaissance, gli Harlem Globetrotters e il Dream Team. Fa inoltre parte della Hall of Fame anche il cosiddetto The First Team, il primo gruppo di 18 giocatori che disputarono la prima partita della storia nel 1891. Note Voci correlate Membri del Naismith Memorial Basketball Hall of Fame Hall of Fame Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Naismith Memorial Basketball Hall of Fame Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su hoophall.com. OfficialHoophall (canale), su YouTube. (EN) Basketball Hall of Fame, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.