Музеј савремене уметности у Чикагу

Музеј савремене уметности у Чикагу (енгл. Museum of Contemporary Art Chicago; скраћено MCA) јесте музеј савремене уметности који се налази у близини Вотер тауер плејса у насељу Нир Норт Сајд у Чикагу, у савезној држави Илиноис, САД. Музеј, који је основан 1967. године, један је од највећих светских простора посвећених савременој уметности. Колекција музеја састоји се од хиљада предмета визуелне уметности настале након Другог светског рата. Музеј функционише по принципу галерије, са појединачно курираним изложбама током целе године. Свака изложба може бити састављена од привремених позајмица, дела из сталне колекције или комбинације ова два. Музеј је био домаћин неколико значајних дебитантских изложби, укључујући прву изложбу Фриде Кало у САД и прву самосталну музејску изложбу Џефа Кунса. Кунс је касније представио изложбу у музеју која је оборила рекорд посећености музеја. Тренутни рекорд по броју посетилаца држи изложба радова Такашија Муракамија из 2017. године. Колекција музеја, која укључује радове уметника као што су Џаспер Џоунс, Енди Ворхол, Синди Шерман, Кара Вокер и Александер Калдер, садржи историјске примерке касног надреализма од 1940-их до 1970-их, поп-арта, минимализма и концептуалне уметности; значајни фондови такође укључују постмодернизам 1980-их, као и савремено сликарство, скулптуру, фотографију, видео, инсталације и сродне медије. Такође представља плес, позориште, музику и мултидисциплинарне уметности. Тренутна локација на адреси Источна авенија Чикаго бр. 220 (енгл. 220 East Chicago Avenue) налази се у четврти Стритервил у оквиру заједнице Нир Норт Сајд. Јозеф Паул Клајхус је пројектовао тренутну зграду након што је музеј спровео 12-месечну потрагу, прегледавши више од 200 номинација. Музеј се првобитно налазио на адреси Источна улица Онтарио бр. 237, у простору који је првобитно био пројектован као пекара. Тренутна зграда позната је по свом карактеристичном степеништу које води до уздигнутог приземља, које има атријум, док стаклене фасаде на истоку и западу пружају директан поглед на град и језеро Мичиген. Историја Музеј савремене уметности (MCA) у Чикагу настао је као резултат састанка 30 критичара, колекционара и трговаца уметнинама 1964. године у дому критичарке Дорис Лејн Батлер, како би се реализовала дуго разматрана идеја о музеју савремене уметности који би допунио градски Уметнички институт у Чикагу, наводи се у причи о отварању у часопису Тајм. Отворен је у јесен 1967. у малом простору на адреси Источна улица Онтарио бр. 237, који је неко време служио као корпоративно седиште компаније Playboy Enterprises. Његов први директор био је Јан ван дер Марк. Године 1970. позвао је Волфа Фостела да направи скулптуру Concrete Traffic у Чикагу. У почетку, музеј је био замишљен првенствено као простор за привремене изложбе, по узору на немачки kunsthalle модел. Међутим, 1974. године музеј је почео да набавља сталну колекцију предмета савремене уметности насталих после 1945. године. MCA се проширио на суседне зграде како би повећао галеријски простор; а 1977. године, након акције прикупљања средстава за 10. годишњицу, купљена је, реновирана и повезана са музејом троспратна суседна градска кућа. Године 1978. Гордон Мата-Кларк је извео свој последњи велики пројекат у тој градској кући. У свом раду Circus Or The Caribbean Orange (1978), Мата-Кларк је направио кружне резове у зидовима и подовима градске куће поред првог музеја. Године 1991. Управни одбор музеја приложио је 37 милиона долара од очекиваних 55 милиона долара трошкова изградње за прву нову зграду музеја у Чикагу после 65 година. Шест чланова одбора било је кључно за прикупљање средстава као главни донатори: Џером Стоун (почасни председник Stone Container Corporation), Беатрис К. Мејер (ћерка оснивача Sara Lee Corporation Нејтана Камингса) и породица, госпођа Едвин Линди Бергман, породице Нејсона Хариса (председника Pittway Corporation) и Ирвинга Хариса, као и Томас и Френсис Дитмер. Управни одбор је затим размотрио архитектонске предлоге шест финалиста: Емилио Амбас из Њујорка; Тадао Андо из Осаке; Јозеф Паул Клајхус из Берлина; Фумихико Маки из Токија; Morphosis из Санта Монике; и Кристијан де Портзампар из Париза. Према критичару архитектуре листа Чикаго трибјун и добитнику Пулицерове награде Блеру Камину, списак кандидата био је контроверзан јер ниједан архитекта из Чикага није био укључен у финале, упркос чињеници да су истакнути чикашки архитекти попут Хелмута Јана и Стенлија Тајгермана били међу 23 полуфиналиста. Процес селекције, који је започео са 209 кандидата, заснивао се на професионалним квалификацијама, недавним пројектима и способности да блиско сарађују са особљем будућег музеја. Године 1996. MCA је отворио свој садашњи музеј на адреси Источна авенија Чикаго бр. 220, на месту некадашње оружарнице Националне гарде између језера Мичиген и авеније Мичиген, која је ту стајала од 1907. до рушења 1993. године како би се направило место за MCA. Четвороспратна зграда од 20.000 m², коју је пројектовао Јозеф Паул Клајхус, била је пет пута већа од свог претходника, што је Музеј савремене уметности (MCA) у Чикагу учинило највећом институцијом посвећеном савременој уметности на свету у том тренутку. Физичка структура реферира на модернизам Миса ван дер Роеа као и на традицију чикашке архитектуре. Музеј је отворен на садашњој локацији 21–22. јуна 1996. године, 24-часовним догађајем који је привукао више од 25.000 посетилаца. Изложбе Прошле У својој првој години рада, музеј је био домаћин изложби Pictures To Be Read/Poetry To Be Seen, Клас Олденбург: Пројекти за споменике и Ден Флејвин: Ружичасто и златно, што је била прва самостална изложба овог уметника. Године 1969. музеј је послужио као место за прво „умотавање зграде” уметника Христа у Сједињеним Државама. Музеј је био умотан у више од 740 m² цераде и ужета. Следеће године, био је домаћин самосталних изложби за Роја Ликтенстајна, Роберта Раушенберга и Ендија Ворхола. MCA је такође био домаћин првих америчких и самосталних изложби истакнутих уметника, као што је Фрида Кало, 1978. године. Остали врхунци изложби укључују прве самосталне музејске изложбе Дена Флејвина, 1967. године, и Џефа Кунса, 1988. године. Године 1989. MCA је био домаћин изложби Роберт Мејплторп, The Perfect Moment, путујућој изложби коју је организовао Институт за савремену уметност у Филаделфији. Додатни врхунци изложби које је организовао или коорганизовао MCA укључују: Недавне Године 2006. MCA је био једини амерички музеј који је угостио изложбу Massive Change Бруса Мауа, која се бавила друштвеним, економским и политичким ефектима дизајна. Додатне изложбе из 2006. представиле су фотографе Кетрин Опи и Волфганга Тилманса, као и карикатуристу из Чикага Криса Вера. Ретроспектива Џефа Кунса из 2008. оборила је рекорд посећености са 86.584 посетилаца за изложбу од 31. маја до 21. септембра 2008. Ово је била кулминација изложби за фискалну 2008. годину, којом је прослављена 40. годишњица музеја. Године 2009. MCA је представио изложбу Џеремија Делера It Is What It Is: Conversations About Iraq. Изложбу је организовао Нови музеј, а то је била нова поруџбина Новог музеја из Њујорка, Музеја савремене уметности из Чикага и Музеја Хамер из Лос Анђелеса. У коорганизацији Музеја модерне уметности Сан Франциска и Векснер центра за уметност, MCA је представио Лика Тијманса од октобра 2010. до јануара 2011. године. Изложба Сузан Филипс: We Shall Be All представљена је у MCA од фебруара до јуна 2011. Звучна изложба уметнице која је освојила Тарнерову награду садржала је протестне песме и црпела инспирацију из историје радничког покрета у Чикагу. Изложба Еико и Кома: Time is Not Even, Space is Not Empty била је прва серија сценских наступа и галеријска изложба представљена у MCA. Кореографи и плесни уметници јапанског порекла наступали су и излагали од јуна до новембра 2011. године. Године 2014. MCA је био једино место у САД које је поставило изложбу David Bowie Is..., која је оборила претходне рекорде посећености музеја. До данас, најпосећенија изложба је Takashi Murakami: The Octopus Eats Its Own Leg из 2017. године, која је оборила рекорд изложбе David Bowie Is... из 2014. са преко 193.000 посетилаца. Након Боуија, MCA је 2016. дебитовао са критички хваљеном изложбом Кери Џејмс Маршал: Mastry. Изложба је касније путовала у Метрополитен музеј уметности у Њујорку и Музеј савремене уметности у Лос Анђелесу. Године 2017. MCA је курирао изложбу јапанског уметника Такашија Муракамија која је поставила рекорде посећености, а 2019. године музеј је покренуо ретроспективу средине каријере за рад америчког дизајнера Вирџила Аблоа, повременог сарадника Муракамија. Године 2020. MCA је отворио Duro Olowu: Seeing Chicago, курирану изложбу Дура Оловуа са преко 350 уметничких дела из Чикага, што је означило први пут да је музеј ангажовао гостујућег уметничког кустоса. Године 2022. MCA је представио Ник Кејв: Forothermore, прву ретроспективу каријере овог уметника из Чикага. Периодични програми Након десетогодишњег трајања, серија изложби UBS 12x12: New Artists/New Work премештена је са другог на трећи спрат, у већи галеријски простор, и променила је име у Chicago Works. Серија изложби и даље приказује уметнике из области Чикага. Уместо да сваки уметник буде изложен месец дана, свака изложба у серији сада траје три месеца. Почевши од 2002. године, MCA је почео да наручује од уметника и архитеката да дизајнирају и израде јавну уметност за предњи плато. Циљ програма је повезивање музеја са суседном заједницом проширењем његових програмских, образовних и теренских функција. Док су уметници повремено излагали на платоу MCA од 2002. године, летња изложба на платоу 2011. године, која је приказивала четири рада вајара из Мајамија Марка Хендфорта, означила је ревитализацију пројекта платоа. Од октобра до маја, MCA организује месечне „Породичне дане”, који укључују уметничке активности за све узрасте. Сваког лета, музеј организује Tuesdays on the Terrace, серију џез наступа, и пијацу на платоу MCA уторком од јуна до октобра. Током целе године, MCA нуди вечерњу серију уторком, In Progress, која истражује креативни процес, поред вечерње серије петком коју воде локални уметници у простору за јавно ангажовање музеја, Commons. Перформанс Позорница MCA (енгл. MCA Stage) угостила је локалне, националне и међународне позоришне, плесне, музичке, мултимедијалне и филмске наступе. Позната је као „најактивнији интердисциплинарни уметнички презентер у Чикагу” и сарађује са локалним организацијама заједнице за ко-презентације извођачких уметности. Значајна гостовања на позорници MCA укључују наступе уметника као што су Михаил Баришњиков, eighth blackbird, Питер Брук, Мари Шуинар, Мерс Канингам, Филип Глас, Марта Грејам, Акрам Кан, Тејлор Мек и Твајла Тарп. У септембру 2022. године, позорница MCA била је домаћин првог годишњег фестивала Chicago Performs, дводневног фестивала експерименталног плеса, музике и позоришта који је укључивао улаз у музеј и друге сродне програме. Фестивал је истакао три локална уметника чији су мултидисциплинарни перформанси приказани у музеју у серији наступа. Сваког пролећа, MCA представља годишњи скуп наступа уживо, дигиталних и дуготрајних перформанса у својој серији On Stage. И Chicago Performs и On Stage су годишњи програми у Музеју. Зграда Петоспратну структуру од кречњака и ливеног алуминијума пројектовао је архитекта из Берлина Јозеф Паул Клајхус. Зграда, која је отворена 1996. године, садржи 4.200 m² галеријског простора (седам пута више од старог музеја), позориште, студијске учионице, образовни центар, музејску продавницу, ресторан-кафе и врт скулптура. Зграда MCA била је прва Клајхусова грађевина у Америци. Њена изградња коштала је 46,5 милиона долара. Врт скулптура, који има 3.200 m², укључује скулптуралну инсталацију Сола Левита и скулптуре Џорџа Рикија и Џејн Хајстин. Основа зграде и врта скулптура је квадрат, на чему су засноване и пропорције зграде. Главни улаз у зграду, до којег се долази преко 32 степеника, користи симетрију и транспарентност као теме за своје велике централне стаклене зидове који чине већину источне и западне фасаде зграде. Два додатна улаза — у образовни центар и музејску продавницу — налазе се са обе стране главног степеништа. Монументално степениште са испуштеним деловима и постаментима који се могу користити као основа за скулптуре подсећа на Пропилеје Атинског акропоља. Улазни хол на главном нивоу има суседни атријум висок 17 метара који га повезује са рестораном у задњем делу зграде. Две галерије за привремене изложбе окружују атријум. Степениште у северозападном углу често се наводи као најзанимљивија и најдинамичнија уметничка карактеристика зграде. Поглед на језеро Мичиген са висине сматра се једном од предности зграде. Стаклена фасада зграде висока 17 метара лежи на 5 метара индијанског кречњака. Зграда је позната по ручно ливеним алуминијумским панелима причвршћеним за фасаду дугмадима од нерђајућег челика. Зграда има два двоспратна галеријска простора и један мањи једноспратни галеријски простор на другом спрату. Трећи спрат има галерију и изложбени простор у свом северозападном делу, а четврти спрат има две велике галерије, изложбени простор на западној страни зграде и галерију у југозападном делу. Музеј има вишенаменско позориште са 296 места са позорницом типа просценијум. Седишта су распоређена у 14 редова са два бочна пролаза. Позорница је димензија 16 x 10 метара и уздигнута је око 1 метар изнад нивоа пода првог реда седишта. За своју 50. годишњицу 2017. године, музеј је представио реновирање вредно 16 милиона долара које су урадили архитекти Johnston Marklee, преуредивши око 1.100 m² унутар постојећег габарита оригиналног дизајна Јозефа Паула Клајхуса. Године 2017. MCA је ангажовао архитектонску фирму Johnston Marklee да редизајнира одабране јавне просторе музеја како би створили три главне целине: Marisol, ресторан на приземљу са имерзивним уметничким окружењем међународног уметника Криса Офилија; простор за друштвено ангажовање под називом Commons на другом спрату са инсталацијом студија Pedro y Juana; и нови трећи спрат са учионицама и флексибилним простором за састанке који ставља учење у сам центар музеја. Ово велико реновирање поклопило се са 50. годишњицом MCA. Критика Жалећи се да структура има спољашњост више налик тврђави него ранији дом музеја, Камин је архитектонски покушај видео као неуспео. Међутим, сматрао је да је унутрашњост спокојна и контемплативна на начин који допуњује савремену уметност, те компактна и организована на начин који представља побољшање у односу на традиционалније музеје налик лавиринту. Поредећи зграду са Саливан центром и зградом Уметничког института у Чикагу, Камин описује музеј као омаж двојици архитектонских узора Чикага: Лудвигу Мису ван дер Роеу и Луису Саливану. Други критичари такође примећују присуство духа Миса ван дер Роеа у архитектури. Архитекта из Чикага Даглас Гарофало описао је зграду као оштру, застрашујућу и „нескладну са савременим сензибилитетом”. Унутрашњи атријум, за који архитекта тврди да повезује град са језером, део је трансцендентног простора који користи сунчеву светлост која улази кроз високе стаклене зидове. За зграду се каже да је пројектована да одвоји уметност од других ометајућих услуга и функција простора. Камин је такође био задовољан одвојеним улазима на главном спрату за музејску продавницу и улазе за приступачност. Мисија и визија Мисија MCA описује музеј као „иновативан и привлачан центар савремене уметности где јавност може да доживи рад и идеје живих уметника и разуме историјски, друштвени и културни контекст уметности нашег времена”. У складу са визијом музеја о креативној и разноврсној будућности, MCA је лидер у прикупљању дела историјски недовољно заступљених уметника „са стопама више од два пута већим од националног просека за рад жена (25 процената аквизиција), четири пута већим од националног просека за црне америчке уметнике (скоро 10 процената) и седам пута већим од националног просека за рад црних америчких уметница (3,6 процената)”. Како је објавио Чикаго трибјун у јуну 2011. године, MCA је започео процес поновног осмишљавања свог идентитета са новим кустосима, новим распоредом и новом визијом. Директорка MCA Мадлен Гринштајн изјавила је да музеј тежи да буде 50/50 активиран уметницима и ангажован публиком. Северна и јужна галерија главног спрата представљају изложбе које приказују сталну колекцију музеја и рад савремених уметника у успону. Трећи спрат је намењен серији Chicago Works. Четврти спрат има галеријске просторе за серије MCA Screen и MCA DNA, док су главне галерије са сводовима намењене посебним изложбама. Колекција Колекција музеја састоји се од око 2.700 предмета, као и више од 3.000 уметничких књига. Колекција укључује уметничка дела од 1945. године до данас. Бивша главна кустоскиња MCA Елизабет А. Т. Смит пружила је наратив о колекцији музеја. Она каже да колекција садржи примере касног надреализма, поп-арта, минимализма и концептуалне уметности од 1940-их до 1970-их; радове из 1980-их који се могу груписати под постмодернизам; као и сликарство, скулптуру, фотографију, видео, инсталације и сродне медије које истражују савремени уметници. Значајна дела Study for a Portrait, 1949, Френсис Бејкон Les merveilles de la nature (The Wonders of Nature), 1953, Рене Магрит Polychrome and Horizontal Bluebird, 1954, Александер Калдер In Memory of My Feelings – Frank O'Hara, 1961, Џаспер Џоунс Retroactive II, 1963, Роберт Раушенберг Jackie Frieze, 1964, Енди Ворхол Untitled, 1970, Доналд Џад Untitled Film Still, #14, 1978, Синди Шерман Farmer's Dream, 1980, Ричард Хант Rabbit, 1986, Џеф Кунс Cindy, 1988, Чак Клоус Presenting Negro Scenes Drawn Upon My Passage through the South and Reconfigured for the Benefit of Enlightened Audiences Wherever Such May Be Found, By Myself, Missus K.E.B. Walker, Colored, 1997, Кара Вокер Током фискалне 2008. године, MCA је прославио 40 година постојања, што је инспирисало поклоне радова уметника као што су Ден Флејвин, Алфредо Јар и Томас Руф. Поред тога, музеј је проширио своју колекцију набавком радова неких од уметника које је представио током прославе годишњице, као што су Карлос Аморалес, Тони Ауслер и Адам Пендлтон. Године 2022. колекционар и предузетник Димитрис Даскалопулос поклонио је MCA Чикагу 100 радова из колекције Д. Даскалопулос. Музеј је стекао заједничко власништво над комадима са Музејом Саломон Р. Гугенхајм. Рад музеја Управа Управни одбор чини 6 службеника, 16 доживотних повереника и више од 46 повереника. Тренутна председница одбора је Кари Б. Сакс. Директори 1998–2008: Роберт Фицпатрик 2008–данас: Мадлен Гринштајн Особље Музеј има директора, који надгледа особље MCA које броји око 100 људи. Музеј ради са три програмска одељења: кустоским, перформансним и одељењем за учење и јавне програме. Кустоско особље чине главни кустос Рене Моралес, виша кустоскиња Џамила Џејмс, кустоскиња Карла Асеведо Јејтс, кустоскиња перформанса Тара Ајша Вилис, сарадница кустоса Бана Катан и помоћна кустоскиња Џејдин Колингвуд. Посетиоци Музеј је затворен понедељком, а отворен је од 10 до 17 часова од среде до недеље, са продуженим радним временом уторком до 21 час. Иако музеј нема обавезну улазницу, препоручена улазница је 15 долара за одрасле и 8 долара за студенте, наставнике и сениоре. Улаз је бесплатан за чланове MCA, припаднике војске и све млађе од 18 година. Тренутно обезбеђује бесплатан улаз становницима Илиноиса сваког уторка. Током лета, музеј нуди бесплатне џез концерте на отвореном уторком. Поред уметничких изложби, музеј нуди плес, позориште, музику и мултидисциплинарне уметности. Програм укључује примарне пројекте и фестивале широког спектра уметника представљених у форматима перформанса, дискусија и радионица. Финансирање Музеј послује као непрофитна организација ослобођена пореза, а његове изложбе, програми и пословање подржавају чланови и приватно се финансирају. Године 2020. задужбина музеја износила је 127 милиона долара. Године 2009. пријавио је 17,5 милиона долара оперативних прихода, од чега је 50% дошло од доприноса, као и оперативне трошкове. Доприноси су примљени од појединаца, корпорација, фондација, владиних институција и прикупљања средстава. Године 2016. музеј је пријавио 23 милиона долара оперативних прихода и оперативних трошкова. 60,3% је дошло од доприноса. Види још Списак музеја у САД Референце