Crucea Roșie Americană

Crucea Roșie Națională Americană, denumită și ANRC, este o organizație umanitară americană non-profit care sigură sprijin de urgență, ajutor în caz de dezastru și cursuri în pregătirea pentru dezastre în Statele Unite. Organizația a fost fondată de Clara Barton în 1881, după ce a aflat inițial de Crucea Roșie, fondată în 1863 la Geneva, Elveția. Este filiala americană desemnată a Federației Internaționale a Societăților de Cruce Roșie și Semilună Roșie și a Mișcării Internaționale a Crucii Roșii și Semilunii Roșii. Această organizație a oferit servicii în urma multor dezastre notabile, inclusiv scufundarea RMS Titanicului în 1912, Primul Război Mondial, pandemia de gripă spaniolă din 1918, Al Doilea Război Mondial, uraganul Katrina și incendiile de vegetație din Maui din 2023. De asemenea, oferă și servicii de conservare a sângelui. Istorie și organizare Fondatori Clara Barton a înființat Crucea Roșie Americană în Dansville, New York, pe 21 mai 1881 fiind, de asemenea, și prima președintă a organizației. Ea a organizat o întâlnire pe 12 mai a acelui an la casa senatorului Omar D. Conger ( R, MI ). La întălnire au fost prezente 15 persoane, Conger și reprezentantul William Lawrence ( R, OH ) (care a devenit primul vicepreședinte) pentru a discuta despre înființarea Crucii Roșii Americane. Prima filială locală a fost înființată în 1881 la Biserica Evanghelică Luterană Engleză din Dansville. Jane Delano (1862–1919) a fondat Serviciul de Asistență Medicală al Crucii Roșii Americane pe 20 ianuarie 1910. Clara Barton Clara Barton a fondat filiala americană după ce a descoperit Crucea Roșie din Geneva, Elveția. În 1869, a plecat în Europa și s-a implicat în activitatea Crucii Roșii Internaționale în timpul războiului franco-prusac . A hotărât să aducă organizația și în America. Barton a devenit președinta filialei americane a societății, cunoscută sub numele de Crucea Roșie Națională Americană, în mai 1881, la Washington. Primele filiale s-au deschis în nordul statului New York, unde avea mai multe relații. John D. Rockefeller și alte patru persoane au făcut donații în bani pentru înființarea unui sediu național lângă Casa Albă . Abolitionistul Frederick Douglass, un prieten al lui Barton, i-a oferit sfaturi și sprijin în timp ce aceasta încerca să înființeze filiala americană a Crucii Roșii. În calitate de registru al actelor pentru Districtul Columbia, Douglass a semnat și actul constitutiv original al Crucii Roșii Americane. Următorul dezastru major a fost inundația din Johnstown⁠(d), din 31 mai 1889. Peste 2.200 de oameni au murit, iar alte mii de persoane au fost rănite în orașul Johnstown, Pennsylvania, sau în împrejurimile acestuia, într-unul dintre cele mai grave dezastre din istoria SUA. Clara și alți 5 lucrători ai Crucii Roșii au sosit și, în câteva zile, au adunat alte 45 de persoane, inclusiv medici și asistente medicale, pentru a oferi ajutor în urma dezastrului. Organizația a primit donații din întreaga lume, iar Clara nu a părăsit locul accidentului timp de 5 luni. Servicii în caz de dezastru În fiecare an, Crucea Roșie Americană răspunde la peste 60.000 de dezastre, inclusiv incendiile caselor sau apartamentelor (care reprezintă majoritatea), uragane, inundații, cutremure, tornade, scurgeri de materiale periculoase, accidente de transport, explozii și alte dezastre naturale și provocate de om. Chiar dacă Crucea Roșie Americană nu este o agenție guvernamentală, competența sa de a acorda ajutor în caz de dezastre a fost oficializată în 1905, când i s-a acordat o cartă din partea Congresului pentru „a desfășura un sistem de ajutor național și internațional în timp de pace și a-l aplica pentru atenuarea suferințelor cauzate de ciumă, foamete, incendii, inundații și alte mari calamități naționale și pentru a concepe și implementa măsuri pentru prevenirea acestora”. Carta nu reprezintă doar o concesionare de putere, ci și o impunere de îndatoriri și obligații față de națiune, față de victimele dezastrelor și față de oamenii care sprijină activitatea sa prin donații. Ajutorul în caz de dezastru vizează satisfacerea nevoilor urgente generate de dezastre. Atunci când un dezastru amenință sau lovește, Crucea Roșie Americană oferă adăpost, hrană și servicii de sănătate și sănătate mintală (Prim Ajutor Psihologic) pentru a răspunde nevoilor umane de bază. Esența activității de ajutor în caz de dezastru a Crucii Roșii Americane constă în acordarea de asistența persoanelor și familiilor, pentru a le permite să-și reia activitățile zilnice obișnuite. Organizația oferă servicii de traducere și interpretare atunci când este necesar și gestionează o bază de date cu voluntari multilingvi. La nivel local, filialele Crucii Roșii Americane coordonează echipe de intervenție în caz de dezastru formate din voluntari. Aceste echipe locale de voluntari sunt disponibile non-stop pentru a interveni la cele 65.000 de dezastre care au loc în fiecare an în Statele Unite, cum ar fi incendiile domestice. Crucea Roșie Americană asigură masa personalului de interveție din cadrul altor agenții, răspunde la solicitările membrilor de familie îngrijorați aflați în afara zonei de dezastru, furnizează sânge și produse sangvine victimelor dezastrului și îi ajută pe cei afectați de dezastru să aibă acces la alte resurse. Este membră a Organizației Naționale a Organizațiilor Voluntare Active în Situații de Dezastru (VOAD) și colaborează strâns cu alte agenții, cum ar fi Armata Salvării și Serviciul de Urgență Radioamatorilor, cu care a semnat memorandumuri de înțelegere. Crucea Roșie Americană depune eforturi pentru a încuraja pregătirea în caz de urgență, punând la dispoziție materiale informative importante pe această temă. Multe dintre filialele sale oferă, de asemenea, cursuri gratuite de pregătire pentru situații de urgență și de resuscitare cardiopulmonară (RCP) doar cu mâinile, destinate publicului larg. O idee greșită foarte răspândită în rândul publicului larg este aceea că Crucea Roșie Americană pune la dispoziție unități medicale, desfășoară operațiuni de căutare și salvare sau trimite ambulanțe. În schimb, rolurile de prim ajutor sunt atribuite agențiilor guvernamentale, conform prevederilor Cadrului Național de Răspuns. Societățile Crucii Roșii din afara SUA pot asigura astfel de funcții; de exemplu, Cruz Roja Mexicana (Crucea Roșie Mexicană) gestionează un serviciu național de ambulanță. În plus, Vehiculele de Răspuns de Urgență (ERV) ale Crucii Roșii Americane au un aspect similar cu cel al ambulanțelor. Aceste ERV-uri sunt concepute pentru distribuirea de ajutoare, cum ar fi mese, băuturi și alte provizii de urgență. Deși adăposturile Crucii Roșii Americane alocă de obicei o asistentă medicală la unitate, acestea nu sunt echipate pentru a oferi îngrijiri medicale dincolo de primul ajutor. Istoric și organizație Clara Barton a înființat Crucea Roșie Americană în Dansville, New York, pe 21 mai 1881, fiind totodată și prima președintă a organizației. Ea a organizat o întâlnire pe 12 mai în acel an, la reședința senatorului Omar D. Conger ( R, MI ). La întâlnire au fost prezente cincisprezece persoane, printre care Conger și reprezentantul William Lawrence ( R, OH ) (care a devenit primul vicepreședinte) pentru a discuta despre înființarea Crucii Roșii Americane. Prima filială locală a fost înființată în 1881 la Biserica Evanghelică Luterană Engleză din Dansville. Jane Delano (1862–1919) a fondat Serviciul de Asistență Medicală al Crucii Roșii Americane pe 20 ianuarie 1910. Clara Barton Barton a fondat filiala americană după ce a aflat despre existența Crucii Roșiei la Geneva, din Elveția. În 1869, a plecat în Europa și s-a implicat în activitatea Crucii Roșii Internaționale în timpul Războiului franco-prusac . Era hotărâtă să aducă organizația în America. Barton a devenit președinta filialei americane a societății, cunoscută sub numele de Crucea Roșie Națională Americană, în mai 1881, la Washington. Primele filiale s-au deschis în nordul statului New York, unde ea avea relații. John D. Rockefeller și alți patru oameni au donat bani pentru a contribui la înființarea unui sediu național în apropierea Casei Albe . Abolitionistul Frederick Douglass, un prieten al lui Barton, i-a oferit sfaturi și sprijin în timp ce ea încerca să înființeze filiala americană a Crucii Roșii. În calitate de registrator al actelor pentru Districtul Columbia, Douglass a semnat, de asemenea, și actul constitutiv original al Crucii Roșii Americane. Următorul dezastru major a fost inundația din Johnstown, din 31 mai 1889. Peste 2.200 de persoane și-au pierdut viața, iar alte câteva mii au fost rănite în sau în apropierea orașului Johnstown, Pennsylvania, într-unul dintre cele mai grave dezastre din istoria SUA. Clara și alți 5 membri ai Crucii Roșii au sosit la fața locului și, în câteva zile, au adunat încă 45 de persoane, inclusiv doctori și asistente medicale, pentru a oferi ajutor în operațiunile de salvare. Organizația a primit donații din întreaga lume, iar Clara nu a părăsit locul dezastrului timp de 5 luni. Reformă progresivă Mulți membri ai organizației au devenit nemulțumiți de stilul de conducere al lui Barton, iar aceasta și-a dat demisia din organizație în 1904. Experții profesioniști în asistență socială au preluat conducerea și au transformat grupul într-un model al refermei științifice din Epoca Progresistă. Noua lideră , Mabel Thorp Boardman, s-a consultat cu înalți oficiali guvernamentali, ofițeri militari, asistenți sociali și finanțatori. William Howard Taft a avut o influență deosebită. Aceștia au impus o etică a „managerialismului”, transformând agenția dintr-un cult al personalității lui Barton într-un „umanitarism organizațional” pregătit pentru extindere. Printre dezastrele notabile din Epoca Progresită în care a fost implicată Crucea Roșie Americană s-a numărat scufundarea navei RMS Titanic în 1912. Filiala din New York s-a alăturat Societății de Caritate pentru a oferi fonduri supraviețuitorilor și rudelor celor care și-au pierdut viața. Organizația a fost activă în timpul Primului Război Mondial. Printre activitățile sale din Paris s-a numărat Studio for Portrait Masks, care confecționa măști faciale din cupru galvanizat pentru soldații care suferiseră desfigurări faciale în timpul războiului. În timpul celui de-al Doilea Război Mondial, Crucea Roșie Americană a condus Clubul de Servicii Booker T Washington din Sydney, Australia . Conducere Printre președinții și directorii executivi recenți se numără Gail J. McGovern, Cliff Holtz, Elizabeth Dole, Bernadine Healy, Mary S. Elcano, Mark W. Everson și John F. McGuire. În 2007, legislația americană a clarificat rolul Consiliului de administrație și pe cel al conducerii superioare în urma dificultăților apărute după uraganul Katrina. Membrii consiliului de administrație, cu excepția președintelui, sunt aleși în cadrul reuniunii anuale a delegaților filialelor. Consiliul numește directorul general. Obiectivul general al președintelui și al directorilor generali este de a pune în aplicare strategiile și misiunile Crucii Roșii, pentru a conduce și supraveghea activitățile comerciale la care participă sau pe care le organizează Crucea Roșie. Clasament În aprilie 2023, Crucea Roșie Americană a obținut patru stele din patru la Charity Navigator și nota A− la CharityWatch . În 1996, Chronicle of Philanthropy, o revistă de specialitate din domeniu, a publicat rezultatele celui mai amplu studiu privind popularitatea și credibilitatea organizațiilor caritabile și non-profit. Studiul a arătat că ARC s-a clasat pe locul trei în topul „celor mai populare organizații caritabile/non-profit din America”, dintre peste 100 de organizații caritabile analizate, 48% dintre americanii cu vârsta peste 12 ani alegând opțiunile „Îmi place” sau „Îmi place foarte mult” pentru a o descrie. Membri notabili Charles R. Drew, primul director medical al Programului Național de Colectare a Sângelui al Crucii Roșii în 1941. Servicii de formare Divizia de Servicii de Formare este una dintre cele cinci divizii ale Crucii Roșii Americane, responsabilă cu organizarea de cursuri de formare în domeniul sănătății și siguranței atât pentru publicul larg, cât și pentru angajați. În anul calendaristic 2024, Crucea Roșie Americană a instruit 5,9 milioane de persoane în tehnici de salvare a vieților prin intermadiul programelor sale. Există o gamă largă de cursuri disponibile: administrarea oxigenului de urgență; suport vital avansat; anafilaxie și autoinjector de epinefrină; instruire privind inhalatorul pentru astm; instruire pentru îngrijitori de copii; suport vital de bază; instruire privind agenții patogeni transmiși prin sânge; îngrijirea copiilor din California; RCP/AED pentru salvatori profesioniști; intervenție medicală de urgență; prim ajutor/RCP/DEA (engleză și spaniolă); RCP doar cu mâinile învațarea înotului; managementul salvamarilor; salvamar; poveștile Whale ale lui Longfellow; formare asistent medical; suport vital avansat pediatric; răspunsul la situații de urgență; instruire de siguranță pentru antrenorii de înot; Titlul 22 (Primul ajutor pentru personalul de siguranță publică din California); siguranța în apă; primul ajutor în zone sălbatice și la distanță. Pe lângă certificările de nivel de bază pentru cursurile menționate mai sus, Crucea Roșie Americană oferă și cursuri de nivel de instructor. Cursurile de nivel de instructor sunt concepute pentru a-i învăța pe participanți cum să devină instructori sau formatori de instructori pentru cursurile Crucii Roșii Americane. Academiile de formare a formatorilor de instructori sunt concepute pentru a certifica instructorii actuali ca formatori de instructori, adică persoane care pot proda cursuri de nivel de instructor. Serviciile de instruire dispun de un magazin online de unde puteți achiziționa diverse articole, printre care truse de prim ajutor, brelocuri pentru resuscitare cardiopulmonară, lanterne și posturi de radio de urgență. Oferte de cursuri Cursurile Crucii Roșii Americane pot fi susținute de voluntari, colaboratori sau angajați ai Crucii Roșii, sau pot fi susținute de Furnizori de Formare Autorizați (LTP) de Crucea Roșie Americană (denumiți uneori „Furnizori de Formare”). Crucea Roșie Americană organizează numeroase cursuri proprii care pot fi susținute pe uscat, cum ar fi cursul de Prim Ajutor/RCP/DEA și suport vital de bază. Există o serie de cursuri care necesită facilități acvatice pentru a fi desfășurate, cum ar fi cursurile de salvamar, înot și siguranța în apă. Aceste cursuri sunt, în general, lăsate în seama Furnizorilor de Formare Autorizați (colegii, agenții guvernamentale, departamente de pompieri, centre comunitare). Consiliul Consultativ Științific Consiliul Științific Consultativ este un grup format din peste 60 de experți recunoscuți la nivel național și internațional în domeniile medical, științific, acvatic și academic, provenind din toate regiunile Statelor Unite. Membrii subcomitetelor efectuează și colectează date de cercetare în întreaga lume, în timp ce experții din cadrul consiliului studiază și analizează aceste cercetări, precum și fundamentele științifice ale acestora. În ultima perioadă, aceștia au reușit să perfecționeze modalitățile de acces la mai multe resurse legate de înot și de siguranță în apă. Intervenția în caz de dezastru Cutremurul din Messina din 1908 În 1908, un cutremur și un tsunami au devastat zona din jurul Strâmtorii Messina. Publicul american a donat aproape 1 milion de dolari Crucii Roșii Americane, sumă care a fost trimisă în Italia prin intermediul Departamentului de Stat, alături de 800.000 de dolari din fonduri publice. Decizia de a folosi Departamentul de Stat pentru a distribui fonduri, în loc să le trimită direct Crucii Roșii Italiene, a indicat îndepărtarea organizației de mișcarea internațională a Crucii Roșii și a orientării către interesele SUA. Acesta a fost prima reacție majoră al Crucii Roșii Americane la o catastrofă civilă internațională. În luna decembrie același an, doi americani, Harry Bowdoin și Charles King Wood, se aflau în Taormina în momentul în care a avut loc cutremurul. Domnul Bowdoin își petrecea iarna în Taormina împreună cu mama sa bolnavă, iar domnul Wood era un artist care locuia în Taormina de câțiva ani. Acești doi bărbați s-au implicat în activitățile de ajutorare, răspunzând apelului Crucii Roșii. Ulterior, guvernul italian le-a conferit celor doi titlul onorific de „Cavaliere”. Bowdoin și Wood au fost doi dintre cei douăzeci și unu de laureați ai medaliei de argint a Crucii Roșii Americane pentru „servicii deosebit de meritorii” în acel an. Înainte de 1908, Congresul SUA alocase foarte rar fonduri pentru dezastre naturale; la fel, nivelul finanțării acordate Italiei era, de asemenea, fără precedent. Ajutorul acordat Italiei de către ARC avea o semnificație diplomatică importantă pentru SUA, datorită numărului mare de emigranți italieni care plecau în SUA în fiecare an, precum și importanței crescânde a Italiei în Europa. Liderii ARC considerau eforturile de ajutorare din Italia ca o modalitate de a demonstra grija SUA față de națiune. Pe lângă aceasta, ajutorul în caz de dezastru era văzut ca un instrument de reformă socială. Un obiectiv fundamental al asistenței ARC era acela de a aborda amenințarea percepută de pulverizare într-o zonă din care provenea o mare parte a imigranților americani. Rolul jucat în ocupația Nicaraguei de către Statele Unite (~1912) Ca răspuns la nemulțumirea nicaraguană față de ocupația Statelor Unite în Nicaragua, oficialii americani au recurs la ajutorul umanitar în încercarea de a îmbunătăți relațiile. Philander Knox a donat 10.000 de dolari către ARC pentru a oferi ajutor sub formă de pături, îmbrăcăminte și alimente soldaților capturați din armata lui José Santos Zelaya. Liderii ARC considerau că ajutorul umanitar ar fi mai eficient în promovarea bunăvoinței și crearea stabilității decât orice altă acțiune. În 1912, Departamentul de Stat și Departamentul de Război au devenit îngrijorați de numărul tot mai mare de rapoarte privind foametea în țară. Drept urmare, Knox a solicitat ARC să furnizeze alimente și pentru non-combatanți. Forțele americane au colaborat cu ARC pentru a deschide căile ferate în vederea distribuirii ajutoarelor umanitare către Managua, Granada, León și alte orașe cheie. Deși ARC era o organizație non-guvernamentală, eforturile sale umanitare se aliniau cu politica externă americană, devenind un mecanism diplomatic util pentru atenuarea efectelor intervenției militare americane și pentru protejarea intereselor sale politice. Serviciul în cadrul Forțelor Armate ARC oferă servicii de urgență și non-urgență forțelor armate ale Statelor Unite. Cel mai important serviciu este cel de comunicare de urgență cu familiile, prin careacestea pot contacta Crucea Roșie pentru a trimite mesaje importante (cum ar fi decesul unui membru al familiei sau nașterea unui copil). ARC poate acționa, de asemenea, ca agenție de verificare. Agenția operează centre de apel pentru a furniza aceste servicii. ARC colaborează îndeaproape cu alte societăți militare, cum ar fi Departamentul pentru Afacerile Veteranilor, pentru a oferi alte servicii membrilor serviciului militar și familiilor acestora. ARC nu se ocupă de prizonierii de război; aceștia sunt monitorizați de Comitetul Internațional al Crucii Roșii, organismul internațional. Una dintre criticile aduse serviciilor oferite de Crucea Roșie Americană armatei se bazează pe relatări conform cărora, în timpul celui de-al Doilea Război Mondial și al Războiului din Coreea, ARC percepea soldaților taxe simbolice pentru „articole de confort”, precum pasta de dinți, cafeaua, gogoșile și țigările, precum și pentru mâncarea și cazarea în afara bazelor militare. Sugestia privind taxa a fost făcută făcută într-o scrisoare din martie 1942, adresată de secretarul de război Henry L. Stimson către Norman H. Davis, președintele ARC. Sugestia era că, întrucât soldații aliați erau taxați, și americanii ar trebui să fie taxați, pentru a „asigura o distribuție echitabilă a resurselor Crucii Roșii Americane între tot personalul militar”. Crucea Roșie Americană a adoptat sugestia Secretarului ca politică. În timpul celui de-al Doilea Război Mondial, ARC a gestionat Serviciul Mobil al Crucii Roșii Americane pentru a le oferi militarilor hrană, divertisment și „o legătură cu casa”. Într-un discurs adresat Congresului la 18 iunie 1945, generalul Dwight D. Eisenhower a spus despre serviciul Crucii Roșii Americane în cel de-al Doilea Război Mondial: „Crucea Roșie, cu cluburile sale de recreere, cafeaua și gogoșile sale din zonele de front, cu disponibilitatea sa de a satisface nevoile celor sănătoși și de a ajuta la îngrijirea răniților, a părut adesea mâna prietenoasă a acestei națiuni, întinsă peste mare pentru a-și susține soldații.” O relatare a unei fete din Crucea Roșie Americană din cel de-al Doilea Război Mondial este consemnată în „Destination Unknown” de Kathleen Cox; mama ei, LeOna Cox, a fost recrutată la Serviciul Crucii Roșii Americane de către o colegă profesoară de la Colegiul Allegheny. O altă relatare a unei angajate a Crucii Roșii Americane din cel de-al Doilea Război Mondial este prezentată în scrisorile lui Evelyn Merritt Welden, compilate în cartea „How to Play During a War: A Free Spirit's Life in Letters”, de fiul ei, Lynne Whelden. În timpul războiului din Vietnam, 627 de femei americane au servit în cadrul Programului suplimentar de recreere în străinătate al ARB. La invitația Armatei Statelor Unite, „Donut Dollies” au organizat jocuri menite să ridice moralul soldaților. Datorită mobilității elicopterului UH-1 Iroquois, Donut Dollies din Vietnam au putut să viziteze trupele aflate în poziții operative avansate. Documentarul din 2008, intitulat „A Touch of Home: The Vietnam War's Red Cross Girls”, povestește istoria acestor femei. ARC a oferit, de asemenea, servicii de divertisment pentru soldații răniți la Spitalul Naval Great Lakes în timpul războiului din Vietnam. În 2011, unitatea Serviciul Forțelor Armate (SAF) a fost reorganizată și a început să primească 24 de milioane de dolari pe an de la Congres pentru cheltuieli de funcționare. Pe lângă reducerea personalului, a avut loc o consolidare în patru locații regionale (San Diego, California, Ft. Sill, Oklahoma, Louisville, Kentucky și Springfield, Massachusetts). În 2012, au început să apară primele știri despre timpii lungi de așteptare la telefon și calitatea slabă a răspunsurilor din partea operatorilor, alături de întrebări cu privire la utilizarea corectă a fondurilor. În 2015, locațiile din San Diego și Springfield au fost închise deoarece a fost implementată o opțiune online pentru familii. Note