NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Католический университет Америки

Католический университет Америки (англ. The Catholic University of America, сокращённо КУА, CUA) — элитный университет, расположенный в Вашингтоне, округ Колумбия, США. Имеет статус папского университета. Главный католический университет США, имеющий тесные связи со Святым Престолом. Входит в 10 лучших университетов США. История Основан в 1887 году католическим духовенством США при поддержке папы Льва XIII, является национальным университетом Католической церкви в Соединенных Штатах. Университет функционирует как научный центр для лиц, которые уже получили высшее образование; первых студентов он принял в своих стенах в 1904 году. В его составе функционируют 12 факультетов и 21 исследовательский центр. Католический университет — единственный университет Америки, который выдает канонические дипломы сразу по трём богословским специальностям: каноническое право, философия и теология. Визиты Папы Римского CUA — единственный американский университет, который посетили три папы, и один из двух университетов, которые удостоились визита понтифика. Папа Иоанн Павел II посетил университет 7 октября 1979 года. 16 апреля 2008 года Папа Бенедикт XVI выступил в кампусе с речью о католическом образовании и академической свободе. Папа Франциск посетил университет 23 сентября 2015 года во время своего визита в Соединённые Штаты, где он отслужил мессу на восточном портике Базилики Национального святилища Непорочного Зачатия. Колледжи Школа архитектуры и планирования Школа искусств и наук Школа бизнеса и экономики Школа канонического права Школа инженерии Школа права Школа библиотечных и информационных наук Школа музыки Бенджамина Т. Рома School of Nursing Школа психологии Школа профессионального обучения Национальная католическая школа социального обслуживания Школа теологии и религиозного обучения Центры Центр повышения квалификации в области клеточной и молекулярной биологии Центр по делам католического образования Центр американских католических исследований Центр каталонских исследований Центр ирландских исследований Центр средневековых и византийских исследований Центр пастырского исследования Центр изучения культуры и ценностей Центр изучения раннего христианства Центр по изучению энергетики и окружающей среды Центр прихода метод исследования Технический центр по уходу на дому и телереабилитации Институт астрофизики и вычислительных наук Институт биомолекулярных исследований Христианский институт восточных исследований Институт коммуникаций правоведения Институт политических и католических исследований Институт духовной музыки Институт социальной справедливости Институт музыкальных искусств Латиноамериканский центр для обучения в аспирантуре в музыке Лаборатория стеклообразного состояния См. также Персоналии:Католический университет Америки Примечания Ссылки The Catholic University of America The Catholic University of America Athletics
Католицький університет Америки

Католицький університет Америки (англ. The Catholic University of America, CUA) — приватний університет, розташований у Вашингтоні, округ Колумбія, США. Заснований в 1887 році католицьким духовенством США за підтримки папи Лева XIII, є національним університетом Католицької церкви в Сполучених Штатах. Університет функціонує як науковий центр для осіб, які вже отримали вищу освіту; перших студентів він прийняв у своїх стінах в 1904 році. В його складі функціонують 12 факультетів і 21 дослідницький центр. Католицький університет — єдиний університет Америки, що видає канонічні дипломи відразу за трьома богословським спеціальностями: канонічне право, філософія і теологія. Посилання Офіційний сайт [Архівовано 12 вересня 2016 у Wayback Machine.] Примітки
Duke Ellington Bridge

The Duke Ellington Bridge, named after American jazz pianist Duke Ellington, carries Calvert Street NW over Rock Creek in Washington, D.C., United States. Completed in 1935 as the Calvert Street Bridge, it connects 18th Street NW in Adams Morgan with Connecticut Avenue NW in Woodley Park, just north of the Taft Bridge. History The first bridge across the Rock Creek gorge was a 775-foot iron truss bridge built by the Rock Creek Railway as part of the Chevy Chase Land Company's effort to create suburbs in Northwest D.C. and southern Montgomery County, Maryland. Under the terms of the company's charter, this first Calvert Street Bridge was transferred to the D.C. government on July 20, 1891, one day before it was officially completed. The bridge's wooden deck included streetcar tracks and sidewalks atop 125-foot-high iron trestles. The bridge was modified over the decades to reduce the vibrations caused by passing streetcars, but in its fourth decade, city officials decided to replace it. To avoid disrupting streetcar service, the old bridge was moved on rollers 80 feet (24 m) south while its replacement was built—but streetcar service was discontinued just before the new bridge opened. The new Calvert Street Bridge was designed by Paul Philippe Cret in a neoclassical style and built from 1933 to 1935. It is a concrete structure, 825 feet long, faced with Indiana limestone. It has three 146-foot (45 m) arches: the western arch crosses over Cathedral Avenue, the central arch over the Rock Creek Park parkway, and the eastern arch over Rock Creek. The bridge is 128' high; its roadway is 60 feet wide, each sidewalk 12 feet wide. The bridge cost $964,705.35. There are four sculptural reliefs on the abutments measuring three feet high by four feet wide. The classical reliefs by Leon Hermant represent four modes of travel: automobile, train, ship, and plane. In 1974, it was rededicated as the Duke Ellington Bridge after the death of the Washington native and famous band leader. See also List of bridges documented by the Historic American Engineering Record in Washington, D.C. References External links Duke Ellington Bridge, from Cultural Tourism DC Historic American Engineering Record (HAER) No. DC-23, "Calvert Street Bridge" Calvert Street Bridge at Structurae. Retrieved 2012-12-24. Calvert Street Bridge (Duke Ellington Bridge). DDOT Library Collection: DC Bridges and Tunnels, District Department of Transportation (DDOT).
Puente Duke Ellington

El puente Duke Ellington, llamado así por el pianista de jazz estadounidense Duke Ellington, lleva Calvert Street NW sobre Rock Creek en Washington D. C. (Estados Unidos). Conecta la calle 18 NW en Adams Morgan con la avenida Connecticut NW en Woodley Park, justo al norte del Puente Taft. Descripción e historia Originalmente llamado "Calvert Street Bridge", fue diseñado por Paul Philippe Cret en un estilo neoclásico y construido en 1935. Se volvió a dedicar como Duke Ellington Bridge luego de la muerte del famoso líder de la banda nativo de Washington en 1974.​ Es una estructura de piedra caliza con tres elegantes arcos fr 45 m. Hay cuatro relieves escultóricos en los pilares que miden tres pies de alto por cuatro pies de ancho. Los relieves clásicos de Leon Hermant representan los cuatro modos de viaje: automóvil, tren, barco y avión. El puente reemplazó a uno construido en 1891 por Rock Creek Railway para transportar tranvías. Este era un puente de caballetes de acero con plataforma de madera, de 229 m de largo y 40 m alto. Para evitar la interrupción del servicio de tranvía, el viejo puente se movió 24 m al sur durante la construcción del nuevo puente Calvert Street de reemplazo; sin embargo, el servicio de tranvía se interrumpió antes de que se abriera el nuevo puente. Referencias Enlaces externos Puente Duke Ellington, de Cultural Tourism DC Puente de Calvert Street (Puente de Duke Ellington). Colección de la biblioteca DDOT: Puentes y túneles de DC, Departamento de transporte del distrito (DDOT).
Duke Ellington Bridge

De Duke Ellington Bridge is een brug in de Amerikaanse stad Washington D.C. over de Rock Creek. De brug maakt deel uit van Calvert Street en verbindt 18th Street NW in Adams Morgan met Connecticut Avenue NW. Ten zuiden van de brug ligt de Taft Bridge. De brug, oorspronkelijk "Calvert Street Bridge" genaamd, is een ontwerp van Paul Philippe Cret in neoclassicistische stijl en gebouwd in 1935. De brug verving een stalen 230 meter lange brug uit 1891, gebouwd door de Rock Creek Railway.
Fort Lincoln (District of Columbia)

Fort Lincoln was one of seven temporary earthwork forts of the Civil War Defenses of Washington, DC built in the Northeast quadrant of the city at the beginning of the Civil War by the Union Army to protect the city from the Confederate Army. From west to east, the forts were as follows: Fort Slocum, Fort Totten, Fort Slemmer, Fort Bunker Hill, Fort Saratoga, Fort Thayer and Fort Lincoln. Battery Jamson was a large battery east of the fort overlooking the Anacostia River providing additional support. Civil War Fort Lincoln was built starting on August 26, 1861 by the First Regiment Massachusetts Volunteer Infantry along the border of the District of Columbia and Prince George's County, Maryland it was named in honor of President Abraham Lincoln by General Order No. 18, A.G.O., Sept. 30, 1861. It was built on the old Baltimore Pike, 2 and 1/2 miles from the city at the time. The fort had a perimeter of 466 yards (426 m) and places for 34 guns. The fort was armed with the following guns: Eight 6-pounder field guns (bronze) Four 12-pounder field guns Five 24-pounder James gun (barbette) One 24-pounder James gun Six 32-pounder sea-coast howitzers Two 24-pounder howitzers Two 8-inch howitzers Two Coehorn mortars One 10-inch mortar M. 1841 Four 30-pounder Parrotts One 100-pounder Parrott The following troops were garrisoned at Fort Lincoln: Old Joe Hooker's brigade composed of the First Regiment Massachusetts Volunteer Infantry, 11th Regiment Massachusetts Volunteer Infantry, 2nd New Hampshire Volunteer Infantry and 26th Pennsylvania Infantry 3rd Regiment Massachusetts Volunteer Heavy Artillery Battery D, 1st Rhode Island Light Artillery Company A, Main Coast Guards Detachments of the New Hampshire Heavy Artillery 150th Ohio National Guards A cavalry outpost was located close by with the 7th Michigan Volunteer Cavalry Regiment composed of about 500 men under the command of Major Darling. During the Battle of Fort Stevens On the afternoon of July 12, 1864, had a brush with the enemy's cavalry beyond Bladensburg, Maryland. Captain T.S. Paddock was in command of the fort at the time. To the East, was located Battery Jameson. It was established in 1862 as an outer works of the fort on a bluff in Prince George's County, Maryland under the direction of Brigadier General John G. Barnard and named after Major General Charles D. Jameson, who died of typhoid fever on November 6, 1862. It was at the end of the line and overlooked he Eastern Branch of the Potomac River (now the Anacostia River with several other smaller unnamed batteries around. Post-Civil War Today, the majority of the remaining fort is within Fort Lincoln Cemetery in Prince George's County, Maryland and can be visited. A marker has been placed to commemorate the fort. See also Civil War Defenses of Washington Washington, D.C., in the American Civil War Abraham Lincoln Fort Slocum Fort Totten Fort Slemmer Fort Bunker Hill Fort Saratoga Fort Thayer Battle of Fort Stevens References
Rond-point Sheridan

Le rond-point Sheridan (en anglais Sheridan Circle) est un rond-point du quartier d'Embassy Row à Washington, ainsi nommé en l'honneur du général Philip Sheridan, un fameux général de la guerre de Sécession qui devint plus tard Commanding General of the United States Army. Une statue équestre du général, General Philip Sheridan, dessinée par Gutzon Borglum, occupe le centre du rond-point. Un monument rend aussi hommage au Chilien Orlando Letelier, qui y fut assassiné en 1976 avec Ronni Moffitt. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Sheridan Circle » (voir la liste des auteurs). Portail de Washington, D.C. Portail des routes
Sheridan Circle

Sheridan Circle is een rotonde en plein in de Amerikaanse hoofdstad Washington D.C. De rotonde ligt aan Massachusetts Avenue, tussen de brug over de Rock Creek en Dupont Circle, midden in de zogenaamde Embassy Row, zo genoemd vanwege de vele ambassades. Het plein is vernoemd naar generaal Philip Sheridan, een generaal van de Unie tijdens de Amerikaanse Burgeroorlog. Een ruiterstandbeeld van Sheridan, ontworpen door Gutzon Borglum staat op een lage sokkel in het plantsoen in het midden van het plein. Het parkachtige plein wordt omringd door chique woonhuizen en ambassades. Aan de westzijde van het plein staat de Letse ambassade, aan de noordzijde de Keniaanse, en aan de zuidzijde staan de Roemeense en Ierse ambassades.
Embassy of Tunisia, Washington, D.C.

The Embassy of Tunisia in Washington, D.C. is the diplomatic mission of the Tunisian Republic to the United States. It is located at 1515 Massachusetts Avenue NW in Washington, D.C., on the east side of Scott Circle and on the eastern edge of Embassy Row. The Ambassador is Hanene Tajouri Bessassi. In 2009, U.S. Secretary of State Hillary Clinton participated in an iftar with the Ambassador of Tunisia. See also Tunisia–United States relations Embassy of the United States, Tunis References External links Official website
The Bex Eagle

The Bex Eagle is a bronze sculpture located in Pershing Park, Washington, D.C. It was dedicated on May 3, 1982. See also King at Rest List of public art in Washington, D.C., Ward 6 References External links "Pershing Park: Bex Eagle in Washington, D.C. in Washington, D.C. by Lorenzo Ghiglieri located in James M. Goode's Pennsylvania Avenue area". dcmemorials.com. Retrieved 2014-07-07. "The Bex Eagle – Washington, DC – Smithsonian Art Inventory Sculptures on Waymarking.com". waymarking.com. Retrieved 2014-07-07. "Lorenzo Ghiglieri: Bex Eagle | artcurious". artcurious291.wordpress.com. 26 September 2013. Retrieved 2014-07-07.
United States Botanic Garden

El United States Botanic Garden (en català Jardí Botànic dels Estats Units) és un jardí botànic dirigit pel Congrés dels Estats Units (Congress of the United States). Es troba a Washington DC, als terrenys del Capitoli prop del Garfield Circle. L'edifici està dividit en diverses sales que presenten cadascuna un clima diferent. Direcció El Jardí Botànic dels Estats Units (USBG) és dirigit per l'arquitecte en cap del Capitoli, responsable de totes les instal·lacions que es troben als terrenys del Capitoli. L'USBG està controlat pel Congrés i està obert tots els dies de l'any fins i tot durant els permisos federals. Això vol també dir que l'USBG és públic. No pot ser utilitzat per a esdeveniments privats o comercials. Història El 1838, Charles Wilkes marxa a una missió d'exploració finançada pel Congrés per navegar al voltant del globus, coneguda com l'Expedició d'exploració dels Estats Units. Durant la seva expedició, Wilkes recull mostres vives i mortes de plantes al llarg del seu llarg viatge. Va tornar finalment el 1842 amb una col·lecció impressionant de plantes desconegudes als Estats Units. Les mostres assecades han estat el començament de la col·lecció que ara és coneguda sota el nom de National Herbarium, que és mantinguda pel Smithsonian's Museu Nacional d'Història Natural. Les mostres vives i les llavors van ser disposades a l'Old Patent Office Museum greenhouse i hi han restat fins a 1850. En aquest moment, es va crear un jardí botànic tot just davant el Capitoli que contenia tota la col·lecció. Va ser el 1933 que es va canviar a l'edifici actual, al sud-oest del Capitoli. Aquest edifici és vorejat pel carrer Maryland al nord, la First Street a l'est, l'Independence Avenue al sud i la Third Street a l'oest. Es va haver de tancar el jardí botànic per a renovacions importants l'1 de setembre de 1997. Va reobrir al públic l'11 de desembre de 2001. Durant el temps de les renovacions, la col·lecció va ser enviada a l'U.S. Botanic Garden Production Facility. El jardí botànic és també responsable del Bartholdi Park, situat al seu costat sud, que té anomenada per la seva majestuosa font al centre del seu jardí. Aquesta font va ser dissenyada per Frédéric Bartholdi. Enllaços externs United States Botanic Garden - Lloc web oficial (anglès)
United States Botanic Garden

Der United States Botanic Garden (USBG; deutsch Botanischer Garten der Vereinigten Staaten) ist eine Einrichtung des US-amerikanischen Kongresses in Washington, D.C. auf dessen Gelände. Er steht unter der Aufsicht des amtierenden Architekten des Kapitols. Die Anlage existiert seit 1820, wurde jedoch erst 1850 formal eröffnet. Hier gibt es etwa 26.000 Pflanzen. 750.000 Personen besuchen den Garten jährlich. Das Gewächshaus ist in folgende Themenbereiche gegliedert: Frightful Flora – enthält zahlreiche Giftpflanzen Garden Primeval – Pflanzen der Urzeit Hawaii Medicinal Plants Mediterranean Plant Adaptations – Pflanzen die in Symbiose leben Rare & Endangered – zeigt besonders gefährdete Pflanzenarten Southern Exposure – Wildpflanzen aus dem äußersten Süden des Landes The Tropics World Deserts Literatur Anne-Catherine Fallen: A Botanic Garden for the Nation: The United States Botanic Garden. United States Government Printing Office, Washington (DC) 2007, ISBN 0-16-076772-5, (PDF). Karen Solit: History of the United States Botanic Garden, 1816–1991. U.S. Government Printing Office, Washington (DC) 1993, ISBN 0160409047. Weblinks U.S. Botanic Garden Official website (englisch) United States Botanic Garden als 3D-Modell im 3D Warehouse von SketchUp Fußnoten
Jardin botanique des États-Unis

Le Jardin botanique des États-Unis (United States Botanic Garden) est un jardin botanique dirigé par le Congrès des États-Unis (Congress of the United States). Il se trouve à Washington D.C., sur les terrains du Capitole près du Garfield Circle. Le bâtiment est divisé en plusieurs salles qui présentent chacune un climat différent. Direction Le Jardin botanique des États-Unis (USBG) est dirigé par l'architecte en chef du Capitole. Celui-ci est responsable de toutes les installations qui se trouvent sur le terrain du Capitole. Même si le USBG est contrôlé par le Congrès, il demeure ouvert tous les jours de l'année même durant les congés fédéraux. Ceci veut aussi dire que le USBG est public. Il ne peut pas être utilisé pour tenir des événements privés ou commerciaux. Histoire En 1838, Charles Wilkes part dans une mission d'exploration financée par le Congrès américain pour naviguer autour du globe. Durant son expédition, Wilkes collecte des spécimens vivants et morts de plantes tout au long de son long voyage. Il revint finalement en 1842 avec une collection impressionnante de plantes auparavant inconnues aux États-Unis. Les spécimens séchés ont été le début de la collection qui est maintenant connue sous le nom de National Herbarium, qui est entretenue par le Smithsonian's National Museum of Natural History. Les spécimens vivants et les graines furent disposées au Old Patent Office Museum greenhouse et y sont restés jusqu'à 1850. À ce moment-là, on créa un jardin botanique tout juste en face du Capitole qui contenait toute la collection. Ce n'est qu'en 1933 qu'on emménagea dans le bâtiment actuel, au sud-ouest du Capitole. Ce bâtiment est bordé par la rue Maryland au nord, la First Street à l'est, l'Independance Avenue au sud et la Third Street à l'ouest. On a dû fermer le jardin botanique pour des rénovations majeures le 1er septembre 1997. Il a rouvert au public le 11 décembre 2001. Durant le temps des rénovations, la collection fut envoyée au U.S. Botanic Garden Production Facility. Le jardin botanique est aussi responsable du parc Bartholdi, sur son côté sud, qui est renommé pour sa majestueuse fontaine au centre de son jardin. Cette fontaine fut dessinée par Auguste Bartholdi. Aménagement L'USBG se compose de trois endroits : la serre, le Bartholdi Park et l'unité de production. Liens externes (en) Site officiel Ressource relative au tourisme : Botanic Gardens Conservation International Ressource relative à la géographie : Geographic Names Information System Ressource relative à la recherche : Biodiversity Heritage Library Ressource relative aux beaux-arts : Union List of Artist Names Portail de la botanique Portail de Washington, D.C. Portail du jardinage et de l’horticulture
Jardim Botânico dos Estados Unidos

O Jardim Botânico dos Estados Unidos (em inglês: United States Botanic Garden) é um jardim botânico na Colina do Capitólio no National Mall em Washington, D.C. próximo ao James A. Garfield Monument. O jardim botâncico é mantido pelo Congresso dos Estados Unidos e permanece aberto ao público todos os dias do ano, incluindo domingos e feriados sendo o mais antigo jardim botânico dos Estados Unidos ainda em funcionamento. História O Instituto Colombiano para a Promoção das Artes e Ciências em Washington, D.C. foi quem primeiro sugeriu a criação de um jardim botânico em Washington em 1816. Em 1820 o Congresso doou um terreno próximo ao Capitólio. Em 1838, Charles Wilkes embarcou na United States Exploring Expedition a mando do Congresso no Oceano Pacífico e durante a expedição, Wilkes coletou várias espécies de plantas das ilhas que visitou. Wilkes retornou aos Estados Unidos em 1842 com uma coleção gigantesca de plantas que foram depositadas no recém construído Jardim Botâncico. O prédio foi fechado para renovações em 1 de setembro de 1997, e reaberto ao público em 11 de dezembro de 2001.
United States Botanic Garden

United States Botanic Garden (USBG) är en botanisk trädgård som ligger i området för United States Capitol Complex i den amerikanska huvudstaden Washington, D.C. Trädgården sköts och drivs av den federala myndigheten Architect of the Capitol sedan 1934. Historik Den grundlades 1820 när USA:s president James Monroe gav Edward Cutbush och lärosätet Columbian Institute for the Promotion of Arts and Sciences 20 000 kvadratmeter stor yta att ha till som en botanisk trädgård. Columbian Institute lades dock ner 1837 på grund av brist på finansiella medel och trädgården var i stort sett i hiatus fram till 1850, när USA övertog den och förvandlade den till landets egna officiella botaniska trädgård. Galleri Referenser Externa länkar Officiell webbplats
Embaixada do Brasil em Washington, D.C.

A Embaixada do Brasil em Washington, D.C. é a principal representação diplomática brasileira nos Estados Unidos. Está localizada na Embassy Row, Avenida Massachusetts, número 3006, na parte noroeste da cidade. Os Estados Unidos foram o primeiro país a reconhecer a independência do Brasil e a primeira missão do país foi então estabelecida na capital, Washington. Foi fundada em 1 de janeiro de 1824 quando José Silvestre Rebelo apresentou as suas credenciais ao presidente James Monroe. Em 1905 a missão foi elevada a embaixada completa. A embaixada teve diversas sedes no distrito até 1934, quando comprou a McCormick House, uma grande mansão na avenida Massachusetts. Era logo depois na rua da nova Embaixada britânica e os brasileiros foram a segunda nação a ter uma embaixada onde hoje se abrigam dúzias.[carece de fontes?] A mansão hoje permanece como residência do embaixador. Em 1971 uma nova chancelaria foi construída logo ao lado. A estrutura muito moderna foi desenhada pelo arquiteto brasileiro Olavo Redig de Campos. Uma das mais procuradas Na diplomacia, a embaixada na capital dos Estados Unidos, faz parte do seleto grupo de embaixadas que estão em capitais ao redor do mundo com tradicional prestígio cultural, político e socioeconômico (ao lado das capitais: Roma, Paris e Londres), sendo portanto as mais procuradas por servidores do Itamaraty. Fazendo com que as cidades ganhassem em conjunto, o apelido de "Circuito Elizabeth Arden". O termo surgiu como ironia em referência ao glamour e à elegância da famosa cosmetologista Elizabeth Arden, cujas sacolas de compras estavam repletas das mais renomadas grifes de luxo da moda dessas cidades. Embaixadores do Brasil nos Estados Unidos Ver também Missões diplomáticas do Brasil Relações entre Brasil e Estados Unidos Categoria:Embaixadores do Brasil nos Estados Unidos Referências Ligações externas Página oficial da Embaixada do Brasil em Washington Consulado-Geral do Brasil em Washington