San Bernardino, California

San Bernardino (/ˌsæn ˌb[unsupported input]nəˈdiːnoʊ/ SAN-_-BUR-nə-DEE-noh) este un oraș și reședința comitatului San Bernardino, California, Statele Unite ale Americii. Situat în regiunea Inland Empire din sudul Californiei, orașul avea o populație de 222.101 locuitori la recensământul din 2020, fiind al 18-lea cel mai populat oraș din California. Zona metropolitană Riverside–San Bernardino, cu 4,74 milioane de locuitori, este a 12-a cea mai mare zonă metropolitană din țară. San Bernardino este centrul economic, cultural și politic al Văii San Bernardino, împărțind această distincție pentru regiunea mai largă Inland Empire cu orașul său geamăn, Riverside. San Bernardino a primit acest nume în 1810, când preotul spaniol Francisco Dumetz a condus o expediție prin zonă. În 1839, guvernul mexican i-a acordat fermierului Californio José del Carmen Lugo dreptul de a se stabili în zonă, lucru care a fost oficializat când i-a fost concesionat Rancho San Bernardino în 1842. În urma cuceririi americane a Californiei, ferma, în mare parte nepopulată, a fost cumpărată de coloniști mormoni care au fondat orașul San Bernardino în 1851, fiind ulterior încorporat ca municipiu în 1854. După ce majoritatea mormonilor au plecat în 1857, orașul a crescut semnificativ la sfârșitul secolului al XIX-lea ca centru comercial la intersecția dintre sudul Californiei și sud-vestul american. Astăzi, San Bernardino este un centru important pentru regiunea Inland Empire și sudul Californiei. Guvernele din El Salvador, Guatemala și Mexic au înființat singurele consulate ale zonei metropolitane în zona centrală a orașului. Mai mult, Districtul Universitar al orașului funcționează ca un oraș universitar, găzduind California State University, San Bernardino. Istorie Populații indigene Orașul San Bernardino, California, ocupă o mare parte din Valea San Bernardino, o vale locuită mult timp de poporul Tongva. Mai multe dintre satele lor erau presărate de-a lungul văii San Bernardino înainte de sosirea europenilor în zonă. Kaawchama a fost poate cel mai semnificativ din regiune, fiind un centru regional de comerț conectat la satele din sudul Californiei și de-a lungul fluviului Colorado prin Drumul Mohave, care a fost folosit de popoarele Mohave, Serrano, Cahuilla, Payomkawichum și altele. Satul era situat în întinderea estică a regiunii Tovaangar și a fost stabilit de-a lungul râului Santa Ana. Epoca spaniolă și mexicană Odată cu înființarea Misiunii San Gabriel în 1771, misionarii spanioli care călătoreau prin zonă și-au exprimat dorința de a stabili o stație de aprovizionare, care a devenit Guachama Rancheria. Așezarea a fost denumită și Politana și a devenit prima așezare spaniolă în ceea ce ei numeau Valea San Bernardino, numită după Bernardin din Siena, fiind înființată în 1810 ca o capelă de misiune și stație de aprovizionare de către Misiunea San Gabriel. Doi ani mai târziu, așezarea a fost distrusă de membrii triburilor locale, în urma unor cutremure puternice care au zguduit regiunea. Câțiva ani mai târziu, populațiile Serrano și Cahuilla de Munte au reconstruit Guachama Rancheria, iar în 1819 au invitat misionarii să se întoarcă în vale. Aceștia au revenit și au înființat San Bernardino de Sena Estancia. Populațiile Serrano și Cahuilla au locuit în Politana mult timp după decretul de secularizare din anii 1830 și după includerea sa, în 1842, în concesiunea de terenuri Rancho San Bernardino a familiei lui José del Carmen Lugo. Epoca post-cucerire Zona nu a fost colonizată pe scară largă până în 1851, în urma cuceririi americane a Californiei. Prima colonie anglo-americană a fost înființată în 1851 de pionieri asociați cu Biserica lui Isus Hristos a Sfinților din Zilele din Urmă. Comitatul San Bernardino a fost format în 1853 din părți ale comitatului Los Angeles. Mormonii au proiectat orașul pe baza planului „Orașului Sionului”, tipic pentru planificarea urbană mormonă. Coloniștii mormoni au dezvoltat agricultura irigată comercială și exploatarea forestieră, furnizând produse agricole și cherestea în tot sudul Californiei. Orașul a fost încorporat oficial în 1857. Mai târziu în acel an, majoritatea coloniștilor au fost rechemați de Brigham Young din cauza Războiului din Utah. Unii mormoni au rămas în San Bernardino, iar alții s-au întors ulterior din Utah, dar un consorțiu imobiliar din El Monte și Los Angeles a cumpărat majoritatea terenurilor vechii ferme și ale coloniștilor care plecau. Ei au vândut aceste terenuri noilor coloniști care au ajuns să domine cultura și politica din comitat, iar San Bernardino a devenit un oraș tipic de frontieră american. Mulți dintre noii proprietari de pământuri nu îi simpatizau pe mormonii sobri, preferând să consume alcool în saloanele acum permise în oraș. Dezordinea, bătăile și violența din zonă au devenit frecvente, atingând punctul culminant în Incidentul Ainsworth-Gentry din 1859. În 1860 a început o goană după aur în munții din apropiere, odată cu descoperirea aurului de către William F. Holcomb în Holcomb Valley la începutul aceluiași an. O altă descoperire a urmat în cursul superior al pârâului Lytle. Până în anii 1860, San Bernardino devenise, de asemenea, un important centru comercial din sudul Californiei. Orașul, aflat deja pe drumul Los Angeles Salt Lake, a devenit punctul de plecare pentru Drumul Mojave începând cu 1858 și Drumul Bradshaw din 1862 către minele de-a lungul fluviului Colorado și din Teritoriul Arizona în timpul goanei după aur din 1862–1864. Totuși, într-un raport din 2007 publicat în The California Geographer, Norman Meek, profesor de geografie la California State University, San Bernardino, a remarcat că prima înregistrare directă a formei de relief (în formă de vârf de săgeată) a apărut într-o fotografie din 1864, realizată la scurt timp după înființarea stațiunii balneare de către David Noble Smith la izvoarele termale. Nicio mențiune a acestui vârf de săgeată nu apare în înregistrările călătorilor spanioli din zonă din secolul al XVIII-lea sau începutul secolului al XIX-lea, nici în înregistrările așezărilor mormone din zonă din anii 1850 și nici în primul studiu geologic științific realizat în zona reperului în 1853. Meek a efectuat o analiză a probelor de sol, neconstatând nicio diferență semnificativă în compoziția substratului vârfului de săgeată în sine comparativ cu împrejurimile sale, în afară de urme crescute de substanțe chimice ignifuge folosite pentru controlul incendiilor de vegetație, punând la îndoială ipoteza că acesta ar putea fi explicat ca o formațiune pur naturală. Pe baza acestui fapt și a creșterii bruște a rapoartelor și a presupuselor legende despre vârful de săgeată la sfârșitul secolului al XIX-lea în articolele și materialele publicitare pentru stațiune, Meek a susținut că „vârful de săgeată ar putea fi o reclamă creată de om cândva la sfârșitul anilor 1850 sau începutul anilor 1860, probabil de către fondatorul stațiunii cu izvoare termale”. El a sugerat că formațiunea ar fi putut fi construită cu ajutorul membrilor triburilor native locale, modificând, eventual, urma unei alunecări de teren. Până în 1889, vestea despre aceste izvoare, alături de hotelul de pe amplasament (și o credință în efectul apei din izvoare asupra sănătății generale), se răspândise considerabil. Oaspeții hotelului lăudau frecvent apa cristalină a izvoarelor reci, ceea ce l-a determinat pe Seth Marshall să înființeze o operațiune de îmbuteliere la subsolul hotelului. Până în 1905, apa din izvoarele reci era expediată spre Los Angeles sub nou-creata marcă înregistrată „Arrowhead”. Popoarele indigene din Valea și Munții San Bernardino au fost identificate în mod colectiv de exploratorii spanioli în secolul al XIX-lea sub numele de Serrano, termen care înseamnă „muntean”. Populația Serrano care locuia lângă ceea ce este astăzi Big Bear Lake a fost numită Yuhaviatam, sau „Oamenii Pinilor”. În 1866, pentru a elibera calea coloniștilor și a căutătorilor de aur, miliția statului a condus o campanie de 32 de zile, masacrând bărbați, femei și copii. Liderul Yuhaviatam, Santos Manuel, și-a condus poporul din vechea lor patrie către un sat de la poalele munților San Bernardino. În 1891, guvernul Statelor Unite a transformat locul într-o rezervație tribală și i-a dat numele lui Santos Manuel. În 1867 au sosit în San Bernardino primii imigranți chinezi. În 1883, California Southern Railroad a stabilit o legătură feroviară prin San Bernardino, conectând Los Angeles de restul țării. Epoca modernă În 1905, orașul San Bernardino a adoptat prima sa cartă. Baza Aeriană Norton a fost înființată în timpul Celui de-Al Doilea Război Mondial. În 1994, Baza Aeriană Norton a fost închisă pentru a deveni Aeroportul Internațional San Bernardino. În 1940, Richard și Maurice McDonald au fondat McDonald's, alături de conceptul său inovator de restaurant, în acest oraș. În 1955, Glen Bell și-a deschis prima tarabă cu taco după ce a învățat de la Gloria Hoyle la Mitla Café, aceasta dezvoltându-se ulterior în primul Taco Bell. San Bernardino a câștigat premiul All-America City în 1977. La 12 mai 1989, o deraiere masivă a avut loc pe Duffy Street în zona Muscoy, când un tren încărcat cu trona aparținând companiei Southern Pacific a pierdut controlul în timp ce cobora prin Cajon Pass. Dezastrul a ucis 4 persoane și a distrus șapte case. Ulterior, la 25 mai, o conductă subterană de petrol s-a fisurat, ucigând încă 2 persoane și arzând complet alte 11 case. În august 2012, San Bernardino a cerut protecția legii falimentului conform Capitolului 9, având datorii de peste 1 miliard de dolari. Această mișcare a înghețat plățile orașului către creditori, inclusiv plățile pentru pensii către Sistemul de Pensii al Angajaților de Stat din California (CalPERS) timp de aproape un an. San Bernardino a devenit la acel moment cel mai mare oraș care a depus cererea de faliment sub Capitolul 9; acest statut a fost depășit de cererea orașului Detroit în iulie 2013. După aprobarea unui judecător, orașul a ieșit din faliment în februarie 2017, devenind unul dintre cele mai lungi falimente municipale din Statele Unite. Pe 2 decembrie 2015, un atac terorist s-a soldat cu 14 morți și 22 de răniți grav. Geografie Potrivit Biroului de Recensământ al Statelor Unite, orașul are o suprafață totală de 161,8 km², dintre care 160,8 km² reprezintă uscat și 0,8 km², sau 0,53%, reprezintă apă. Orașul este situat la poalele munților San Bernardino și în porțiunea estică a Văii San Bernardino, la aproximativ 97 km est de Los Angeles. Câteva caracteristici geografice majore ale orașului includ Munții San Bernardino și Pădurea Națională San Bernardino, în care se află cel mai nordic cartier al orașului, Arrowhead Springs. La baza munților se află Falia San Andreas, care traversează zonele nordice ale orașului, și unde se găsesc mai multe falii mai mici în imediata apropiere. Trecătoarea Cajon Pass, adiacentă graniței de nord-vest, și cursurile de apă City Creek, Lytle Creek, San Timoteo Creek, Twin Creek și Warm Creek (modificate prin canale de control al inundațiilor) alimentează râul Santa Ana, care formează o parte din granița sudică a orașului la sud de Aeroportul Internațional San Bernardino. Orașul are mai multe dealuri și munți notabili; printre care Perris Hill (numit după Fred Perris, un inginer din primele timpuri și eponimul orașului Perris); Kendall Hill (care se află lângă California State University); și Little Mountain, care se ridică printre Shandin Hills (delimitat în general de Sierra Way, 30th Street, Kendall Drive și autostrada Interstate 215). San Bernardino este unic printre orașele din sudul Californiei datorită bogăției sale în apă, care este în mare parte conținută în acvifere subterane. Lacul Seccombe, numit după un fost primar, este un lac artificial situat la intersecția dintre Sierra Way și 5th Street. Climă San Bernardino are o climă mediteraneeană cu veri fierbinți (Csa în clasificarea climatică Köppen), caracterizată de ierni blânde și veri calde și secetoase. În comparație cu alte zone din sudul Californiei, iernile sunt mai reci. Înghețul și diminețile cu temperaturi scăzute spre reci sunt frecvente în timpul iernilor. Clima deosebit de aridă din timpul verii previne formarea norilor troposferici. Prin urmare, temperaturile de vară ajung la maxime tipice climatelor deșertice calde, cea mai ridicată temperatură de vară înregistrată fiind de 48 °C la 6 iulie 2018. În medie, iulie este cea mai caldă lună, iar decembrie cea mai rece. Iarna, apar ocazional ninsori slabe. San Bernardino primește în medie 406 mm de ploaie, grindină sau averse ușoare de zăpadă în fiecare an. Arrowhead Springs, cel mai nordic cartier din San Bernardino, are parte de zăpadă, uneori abundentă, datorită altitudinii sale de aproximativ 914 metri deasupra nivelului mării. Vânturile sezoniere Santa Ana se resimt deosebit de puternic în zona San Bernardino, deoarece aerul cald și uscat este canalizat uneori prin Cajon Pass în timpul lunilor de toamnă. În cazuri extreme, vânturile se apropie de viteze de 97 km/h, doborând liniile de înaltă tensiune și cauzând pagube materiale. Vânturile, alături de ciclul de ierni umede și reci, urmate de veri fierbinți și uscate, cresc semnificativ pericolul de incendii de vegetație la poalele dealurilor, în canioane și în comunitățile montane. Demografie 2020 Recensământul Statelor Unite din 2020 a raportat că San Bernardino avea o populație de 222.101 de locuitori. Densitatea populației era de 1.380,2 locuitori/km². Structura rasială a orașului San Bernardino era: 24,2% albi, 12,6% afro-americani, 2,3% amerindieni, 4,2% asiatici, 0,4% insulari din Pacific, 39,6% aparținând altor rase și 16,8% din două sau mai multe rase. Populația hispanică sau latino-americană de orice rasă reprezenta 68,0% din locuitori. Recensământul a raportat că 97,4% din populație trăia în gospodării, 1,2% trăia în locuințe de grup neinstituționalizate, iar 1,4% era instituționalizată. Existau 63.545 gospodării, dintre care 45,6% includeau copii sub 18 ani, 41,9% erau gospodării formate din cupluri căsătorite, 9,6% erau cupluri necăsătorite care locuiau împreună, 30,3% aveau un cap de familie femeie fără partener, iar 18,3% aveau un cap de familie bărbat fără parteneră. 18,3% din gospodării erau formate dintr-o singură persoană, iar 7,6% erau formate dintr-o singură persoană cu vârsta de 65 de ani sau mai mult. Dimensiunea medie a unei gospodării era de 3,4 persoane. Existau 48.167 de familii (75,8% din totalul gospodăriilor). Distribuția pe vârste era: 28,1% sub 18 ani, 11,3% între 18 și 24 de ani, 28,7% între 25 și 44 de ani, 21,7% între 45 și 64 de ani și 10,1% în vârstă de 65 de ani sau peste. Vârsta mediană a fost de 31,2 ani. La fiecare 100 de femei existau 96,6 bărbați. Existau 66.147 de unități locative la o densitate medie de 411 locuințe/km², dintre care 63.545 (96,1%) erau ocupate. Dintre acestea, 48,5% erau ocupate de proprietari, iar 51,5% erau ocupate de chiriași. În 2023, Biroul de Recensământ al SUA a estimat că venitul median pe gospodărie a fost de 63.988 $, iar venitul pe cap de locuitor a fost de 23.980 $. Aproximativ 15,9% din familii și 19,5% din populație trăiau sub pragul sărăciei. 2010 Recensământul Statelor Unite din 2010 a raportat că San Bernardino avea o populație de 209.924 de locuitori. Densitatea populației era de 1.358,9 locuitori/km². Structura rasială a orașului San Bernardino era: 95.734 (45,6%) albi (19,0% albi non-hispanici), 31.582 (15,0%) afro-americani, 2.822 (1,3%) amerindieni, 8.454 (4,0%) asiatici, 839 (0,4%) insulari din Pacific, 59.827 (28,5%) aparținând altor rase și 10.666 (5,1%) din două sau mai multe rase. Existau 125.994 de locuitori hispanici sau latino-americani de orice rasă (60,0%). Recensământul a raportat că 202.599 persoane (96,5% din populație) trăiau în gospodării, 3.078 (1,5%) trăiau în locuințe de grup neinstituționalizate, iar 4.247 (2,0%) erau instituționalizate. Existau 59.283 gospodării, dintre care 29.675 (50,1%) aveau copii sub 18 ani care locuiau cu ei, 25.700 (43,4%) erau cupluri căsătorite de sex opus care locuiau împreună, 13.518 (22,8%) aveau un cap de familie femeie fără soț prezent, 5.302 (8,9%) aveau un cap de familie bărbat fără soție prezentă. Existau 5.198 (8,8%) parteneriate necăsătorite de sex opus și 488 (0,8%) cupluri sau parteneriate căsătorite de același sex. 11.229 gospodării (18,9%) erau formate din indivizi singuri, iar 4.119 (6,9%) aveau pe cineva care locuia singur și care avea vârsta de 65 de ani sau mai mult. Dimensiunea medie a unei gospodării era de 3,42 persoane. Existau 44.520 de familii (75,1% din totalul gospodăriilor); dimensiunea medie a familiei era de 3,89. Distribuția pe vârste a fost: 67.238 rezidenți (32,0%) sub 18 ani, 26.654 (12,7%) între 18 și 24 de ani, 56.221 (26,8%) între 25 și 44 de ani, 43.277 (20,6%) între 45 și 64 de ani și 16.534 (7,9%) cu vârsta de 65 de ani sau mai mult. Vârsta mediană a fost de 28,5 ani. Pentru fiecare 100 de femei existau 97,2 bărbați. Pentru fiecare 100 de femei cu vârsta de 18 ani și peste, existau 94,0 bărbați. Existau 65.401 de unități locative la o densitate medie de 423,4 locuințe/km², dintre care 29.838 (50,3%) erau ocupate de proprietari, iar 29.445 (49,7%) erau ocupate de chiriași. Rata de neocupare a locuințelor deținute de proprietari a fost de 3,2%; rata de neocupare pentru închiriere a fost de 9,5%. 102.650 de persoane (48,9% din populație) locuiau în unități locative ocupate de proprietari și 99.949 persoane (47,6%) locuiau în unități locative închiriate. Conform Recensământului Statelor Unite din 2010, San Bernardino avea un venit median pe gospodărie de 39.097 $, cu 30,6% din populație trăind sub pragul federal al sărăciei. Diversitate etnică Părțile vestice, centrale și estice ale orașului San Bernardino găzduiesc populații de clasă muncitoare cu etnii mixte, în care populațiile latino și afro-americane constituie marea majoritate a orașului. Din punct de vedere istoric, mulți hispanici, în primul rând mexicano-americani și mexicani, trăiau pe Mount Vernon Avenue în partea de vest (West Side). Din anii 1960, coridoarele Medical Center (cunoscut anterior sub numele de Muscoy) și Base Line erau locuite în principal de persoane de culoare, în special în zonele de est și de vest, concentrate în jurul proiectelor de locuințe de stat Waterman Gardens și locuințelor de stat de pe Medical Center Drive. Inima comunității mexicano-americane se află în partea de vest și de sud a orașului San Bernardino, dar se extinde treptat în întregul oraș. Singura congregație evreiască din San Bernardino s-a mutat în Redlands în decembrie 2009. Unii asiatici americani trăiesc în orașul San Bernardino și în împrejurimile sale, cum ar fi într-un fost cartier chinezesc de la sfârșitul secolului al XIX-lea (astăzi dispărut) și o fostă zonă nipono-americană în Seccombe Park, la marginea de est a centrului orașului, și o mare comunitate est-asiatică în North Loma Linda. Alții trăiesc în orașul vecin Loma Linda, la sud de râul Santa Ana. Filipinezii reprezintă cel mai mare grup etnic asiatic din San Bernardino. Există o comunitate istorică italo-americană în San Bernardino. Se înregistrează o creștere rapidă a imigranților guatemalezi în San Bernardino și Inland Empire. Populația albă din San Bernardino a scăzut, în timp ce populațiile hispanică și asiatică au crescut. Spaniola și tagalog, prima fiind vorbită acasă de 37,4% dintre rezidenții comitatului San Bernardino, sunt cele mai comune limbi străine vorbite. 54,3% dintre locuitorii cu vârsta de cinci ani sau peste vorbesc doar limba engleză acasă, iar 45,7% vorbesc o altă limbă. Economie Locația orașului în apropiere de trecătorile Cajon și San Gorgonio, precum și la intersecțiile autostrăzilor I-10, I-215 și SR-210, îl poziționează ca un centru logistic intermodal. Orașul găzduiește terminalul de transport intermodal de marfă al companiei feroviare Burlington Northern and Santa Fe, centrul de transport auto cu cross-docking al Yellow Freight Systems și Pacific Motor Trucking. Au fost dezvoltate depozite mari pentru companiile Kohl's, Mattel, Pep Boys și Stater Bros. în apropierea Aeroportului Internațional San Bernardino. Declinul economic al orașului San Bernardino poate fi atribuit unor schimbări semnificative în domeniul transporturilor, care au redirecționat traficul și comerțul. Relocarea traseului autostrăzii I-15 prin Rancho Cucamonga și Ontario a deviat traficul și cumpărătorii care se îndreptau spre Los Angeles și San Diego departe de oraș. În același timp, extinderea rutei CA-210 spre est, până în Redlands, a creat o rută mai directă către Palm Springs și Pasadena, ocolind și mai mult San Bernardino și direcționând creșterea regională către orașele vecine. Închiderea Bazei Aeriene Norton în 1994 a dus la pierderea a 10.000 de locuri de muncă militare și civile și a trimis economia orașului San Bernardino într-o criză care a fost compensată parțial de o creștere mai recentă a industriei de transport maritim intermodal. Rata șomajului în regiune a crescut la peste 12% în anii imediat următori închiderii bazei. Din anul 2007, gospodăriile aflate pe o rază de 1,6 km de centrul orașului aveau un venit median de doar 20.480 $, mai puțin de jumătate față de media întregii regiuni Inland. Peste 15% dintre locuitorii din San Bernardino erau șomeri în 2012, iar peste 40% primeau o formă de asistență de stat. Conform Recensământului SUA, 34,6% dintre locuitori trăiau sub pragul sărăciei în 2012, făcând din San Bernardino cel mai sărac oraș în raport cu populația sa din California și al doilea cel mai sărac din Statele Unite (după Detroit). Cei mai mari angajatori Administrația de stat, comerțul cu amănuntul și industria serviciilor domină economia orașului San Bernardino. Din 1998 până în 2004, economia din San Bernardino a crescut cu 26.217 locuri de muncă, o creștere de 37%, ajungând la 97.139. Sectorul de stat a fost atât cel mai mare, cât și cu cea mai rapidă creștere a forței de muncă, ajungând la aproape 20.000 de locuri de muncă în 2004. Alte sectoare semnificative au fost comerțul cu amănuntul (16.000 de locuri de muncă) și educația (13.200 de locuri de muncă). Conform Raportului Financiar Anual Cuprinzător din 2020 al orașului, cei mai importanți angajatori din oraș sunt: Artă și cultură San Bernardino găzduiește mai multe evenimente anuale majore, printre care: Route 66 Rendezvous, o sărbătoare de patru zile a „Mamei tuturor drumurilor” (Mother Road) din America, organizată în centrul orașului San Bernardino în fiecare septembrie; Berdoo Bikes & Blues Rendezvous, organizat în primăvară; National Orange Show Festival, o expoziție a citricelor fondată în 1911 și organizată tot în primăvară; Campionatele Regionale de Vest ale Little League desfășurate în fiecare lună august, precum și aniversarea anuală a nașterii filialei fondatoare (Mother Charter) a Hells Angels Motorcycle Club, Filiala Berdoo California. San Bernardino găzduiește istoricul hotel și complex balnear Arrowhead Springs, situat în cartierul Arrowhead Springs, care se întinde pe o suprafață de 775 de hectare (7,75 km²) direct sub monumentul geologic Arrowhead care domină Valea San Bernardino. Stațiunea conține izvoare termale, pe lângă băile minerale și peșterile cu aburi situate la mare adâncime. Timp de mulți ani a fost sediul central al Campus Crusade for Christ, dar în prezent site-ul rămâne în mare parte vacant și nefolosit de când operațiunile lor s-au mutat în Florida. Complexul turistic de 300 de milioane de dolari Yaamava Resort & Casino, unul dintre puținele din sudul Californiei care funcționează ca un hotel-resort, este situat la aproximativ 1,6 km distanță de Arrowhead Springs Hotel and Spa. Muzee Muzeul de Artă Robert V. Fullerton, situat în campusul California State University, San Bernardino, deține o colecție de antichități egiptene, ceramică antică din Italia de astăzi și artă funerară din China antică. Pe lângă antichitățile expuse în număr mare, muzeul prezintă artă contemporană și expoziții periodice. Heritage House găzduiește colecția San Bernardino Historic and Pioneer Society Arhivat în 11 d.Hr., la Wayback Machine., în timp ce San Bernardino County Museum de istorie regională din Redlands are, de asemenea, exponate referitoare la orașul San Bernardino. San Bernardino Railroad and History Museum este situat în interiorul istoricului Depou Santa Fe. Un muzeu dedicat Route 66 este situat pe locul istoric al primului restaurant McDonald's. Printre muzeele de specialitate se numără Inland Empire Military Museum, Muzeul Sporturilor Americane (American Sports Museum) și muzeul adiacent, WBC Legends of Boxing Museum. Artele spectacolului Teatrul California din 1928, cunoscut drept California Theater of the Performing Arts în centrul orașului San Bernardino, găzduiește o serie de evenimente, inclusiv concerte ale Orchestrei San Bernardino Symphony, precum și producții teatrale de pe Broadway aflate în turneu, prezentate de Theatrical Arts International, cea mai mare companie de teatru din regiunea Inland Empire. San Manuel Amphitheater, inițial Glen Helen Pavilion la Cajon Pass, este cel mai mare amfiteatru din Statele Unite. Centrul de evenimente National Orange Show Festival conține: Pavilionul Orange; un stadion; două săli mari de expoziție fără stâlpi interiori (clear-span); un dom geodezic clear-span; și mai multe săli de bal. Coussoulis Arena din Districtul Universitar este cel mai mare complex de acest tip din comitatele San Bernardino și Riverside. Sturges Center for the Fine Arts, incluzând Auditoriul Sturges din 1924, găzduiește conferințe, concerte și alte piese de teatru. Compania de teatru pentru copii Junior University prezintă spectacole muzicale la San Manuel Performing Arts Center de la liceul Aquinas High School în timpul verii și în decembrie. Istoricul Teatru Fox din San Bernardino, construit în 1929, situat în centrul orașului și deținut de American Sports University, a fost restaurat recent pentru a fi refolosit. Orchestra Simfonică Lyric (Lyric Symphony Orchestra) din orașul vecin Loma Linda prezintă concerte în oraș și în comunitățile din apropiere. Sport în orașul San Bernardino Echipele sportive Coyotes de la California State University, San Bernardino (CSUSB) concurează la nivelul Diviziei II a National Collegiate Athletic Association (NCAA) într-o varietate de sporturi. San Bernardino Valley College concurează în CCCAA și este singura școală care oferă fotbal american la nivel universitar în San Bernardino. CSUSB obișnuia să își joace meciurile de baseball pe teren propriu la arena din centrul orașului, Arrowhead Credit Union Park, dar acum își dispută toate jocurile de acasă la baza din partea de sus a orașului, Fiscalini Field. San Bernardino a avut de-a lungul anilor și alte echipe profesioniste și semi-profesioniste, inclusiv echipa profesionistă de volei feminin San Bernardino Jazz, echipa de seniori de baseball San Bernardino Pride și echipa de baseball Single A din Liga Californiei (California League), San Bernardino Spirit. Pista Glen Helen Raceway a găzduit curse de sporturi cu motor off-road, precum etape ale Campionatului AMA Motocross, ale Campionatului Mondial de Motocros și din seria Lucas Oil Off Road Racing Series. De asemenea, San Bernardino găzduiește competiția BSR West Super Late Model Series pe pista Orange Show Speedway. Seria include numeroși piloți, printre care și Ron Hornaday Jr., pilot regulat din NASCAR Truck Series, care a condus mașina cu numărul 33 într-o cursă organizată pe 12 iulie 2008. Inland Empire 66ers Orașul găzduiește clubul de baseball Inland Empire 66ers din California League, care din 2011 este filiala Single A a echipei Los Angeles Angels. Echipa a fost afiliată în clasa Single A cu Los Angeles Dodgers din 2007 până în 2010. Echipa 66ers joacă meciurile pe stadionul San Manuel Stadium din centrul orașului San Bernardino. Parcuri și recreere San Bernardino oferă mai multe parcuri și alte facilități de recreere. Perris Hill Park este cel mai mare, incluzând complexul Roosevelt Bowl, Fiscalini Field, câteva terenuri de tenis, o filială Y.M.C.A., un centru pentru persoane în vârstă, un poligon de tragere, trasee de drumeții și o piscină. Alte parcuri notabile includ: Glen Helen Regional Park, administrat de comitatul San Bernardino, care este situat în cea mai nordică parte a orașului. Parcul Blair este un alt parc de dimensiuni medii situat în apropierea Districtului Universitar; găzduiește un parc de skateboard (skate park) renumit și diverse trasee de drumeție pe Shandin Hills, o formă de relief cunoscută și sub denumirea de Little Mountain (Micul Munte). În 2017, în oraș a fost inaugurat un nou parc, numit în onoarea eroilor locali Bryce Hanes și Jon Cole. Administrație Orașul San Bernardino este un municipiu cu statut propriu (charter city); prima sa cartă a fost adoptată în 1905, în timp ce cea mai recentă cartă a fost adoptată în 2016. Revizuirea cartei din 2016 a transformat funcția de primar într-una cu rol predominant ceremonial, fără drept de vot, astfel încât primarul trebuie acum să colaboreze cu un consiliu municipal format din șapte membri care stabilește direcțiile orașului, precum și cu un director executiv care se ocupă de administrarea zilnică a orașului. San Bernardino este reședința comitatului San Bernardino, cel mai mare comitat organizat ca suprafață din Statele Unite contigue. Actualul primar din San Bernardino este Helen Tran. Consiliul municipal actual este format din Theodore Sánchez, Sandra Ibarra, Juan Figueroa, Fred Shorett, Kimberly Knaus, Mario Flores și Treasure Ortiz. Bob Holcomb (1922–2010) a fost cel mai longeviv primar al orașului San Bernardino până în prezent, deținând funcția din 1971 până în 1985 și din nou din 1989 până în 1993. În Senatul statului California (California State Senate), San Bernardino este împărțit între Districtul 20 și Districtul 23. În Adunarea statului California (California State Assembly), orașul este împărțit între Districtul 40 și Districtul 47. În Camera Reprezentanților a Statelor Unite (United States House of Representatives), San Bernardino este situat în cel de-al 33-lea district congresional din California, care are un index de vot partizan (Cook Partisan Voting Index) de D+12 și este reprezentat în prezent de un reprezentant democrat. Siguranța publică San Bernardino s-a confruntat mult timp cu rate ridicate ale criminalității. Conform statisticilor publicate de Morgan Quitno, San Bernardino era al 16-lea cel mai periculos oraș din SUA în 2003, al 18-lea în 2004 și al 24-lea în 2005. Rata crimelor din San Bernardino a fost de 29 la 100.000 de locuitori în 2005, a 13-a cea mai mare rată a crimelor din țară și a treia cea mai mare din statul California, după Compton și Richmond. Eforturile forțelor de poliție au redus semnificativ criminalitatea în 2008 și au înregistrat o scădere majoră colectivă din 1993, când rata crimelor orașului s-a clasat pe locul al nouălea la nivel național. În 2009 au avut loc 32 de omucideri, un număr identic cu cel din 2008 și cea mai scăzută rată a criminalității în San Bernardino din 2002, dar numai o treime din cazuri s-au finalizat cu arestări. Conform datelor Biroului de Recensământ al S.U.A., San Bernardino s-a aflat printre cele mai sărace orașe din țară, plasându-se pe locul doi la nivel național, după Detroit. Falimentul La 10 iulie 2012, Consiliul Local din San Bernardino a decis să solicite protecție sub Capitolul 9, Titlul 11 din Codul Statelor Unite, făcând din acest oraș al treilea municipiu din California care a luat o astfel de măsură în mai puțin de două săptămâni (după Stockton și orașul Mammoth Lakes) și al doilea cel mai mare ca dimensiune la acea dată. Conform legii statului, orașul ar fi trebuit în mod normal să negocieze mai întâi cu creditorii, dar deoarece declaraseră o urgență fiscală în iunie, această cerință nu s-a mai aplicat. Dosarul a fost depus pe 1 august. Consulate străine Guvernele din Guatemala, Mexic și El Salvador au deschis consulate în zona centrală a orașului. Educația Majoritatea orașului San Bernardino se află sub jurisdicția districtului de școli de stat San Bernardino City Unified School District, al optulea cel mai mare district din stat, deși mai este deservit și de districtele de școli de stat unificate din Colton, Redlands (în extremitatea de sud-est) și Rialto (în extremitatea de vest). Printre liceele publice locale se numără Aquinas High School, Arroyo Valley High School, Cajon High School, San Bernardino High School, Pacific High School, San Gorgonio High School și Indian Springs High School. Liceul Rialto High School aparținând RUSD se află în limitele orașului San Bernardino. Colegii și universități În mod notabil, San Bernardino găzduiește California State University, San Bernardino (CSUSB), un campus din cadrul sistemului universitar California State University. Fondată în 1965, universitatea este situată în Districtul Universitar din San Bernardino. Alte instituții de învățământ superior din zonă includ: California University of Science and Medicine San Bernardino Valley College The Art Institute of California – Inland Empire American Sports University Inland Empire Job Corps Center UEI College Summit Career College Mass-media San Bernardino face parte din aria de măsurare Nielsen pentru regiunea Los Angeles. Prin urmare, majoritatea locuitorilor recepționează aceleași stații locale de televiziune și radio ca și locuitorii din Los Angeles. KVCR-DT, o stație membră a rețelei PBS și operată de San Bernardino Community College District, este singura stație de televiziune locală din San Bernardino. KPXN, un post deținut și operat de rețeaua Ion Television pentru zona Los Angeles, este licențiat în San Bernardino, însă postul nu deține o prezență fizică acolo. Majoritatea secțiunii nordice din San Bernardino nu poate recepționa transmisiuni de televiziune prin eter din Los Angeles, deoarece Mount Baldy și alte vârfuri din Munții San Gabriel blochează semnalul care vine de la releele de pe Mount Wilson. Din punct de vedere istoric, San Bernardino a avut un număr mare de publicații de presă. Astăzi, ziarul San Bernardino Sun, fondat în 1894 (deși era o continuare a unui ziar mai vechi), este tipărit în nordul orașului San Bernardino și acoperă o arie de distribuție de la Yucaipa până la Fontana, incluzând comunitățile din munți. Publicația Precinct Reporter apare săptămânal din 1965, deservind cu precădere rezidenții afro-americani; difuzarea sa include și comitatul Riverside și Valea Pomona. De asemenea, ziarul Black Voice News, care anterior a deservit zona Riverside, activează în regiune de peste 30 de ani și s-a reorientat mai recent spre deservirea afro-americanilor din comunitate. Un alt ziar local axat mai ales pe comunitatea afro-americană este Westside Story Newspaper, înființat în 1987. Aria lor de acoperire se extinde asupra întregii zone mai largi a comitatului San Bernardino. În prezent operează atât local, cât și în format digital (online). Inland Catholic Byte este ziarul Diecezei Romano-Catolice de San Bernardino. Cotidianul Los Angeles Times este și el distribuit pe scară largă în zonă. Un alt ziar local dedicat comunității mexicano-americane/Chicano/Californio este El Chicano. Transport în orașul San Bernardino Orașul San Bernardino este membru al autorității mixte Omnitrans și MARTA. Un coridor de tranzit rapid cu autobuzele (BRT), numit sbX Green Line, face legătura între partea de nord a orașului (în apropiere de California State University, San Bernardino și zona Verdemont Hills) și centrul medical Jerry L. Pettis VA din Loma Linda, California. Alte rute suplimentare de autobuz, precum și servicii de transport la cerere pentru persoanele cu dizabilități sau vârstnice sunt asigurate, de asemenea, de către compania Omnitrans. MARTA asigură legătura între centrul orașului (downtown) și comunitățile din zonele montane. Principalele artere locale includ Autostrada San Bernardino (San Bernardino Freeway), Autostrada Barstow (Barstow Freeway), Autostrada Foothill (Foothill Freeway) și Waterman Avenue. Feroviar Trenul Southwest Chief operat de compania națională Amtrak, care efectuează călătorii pe ruta dintre Los Angeles și Chicago, are o plecare zilnică pe sens cu oprire în Gara din San Bernardino. San Bernardino este deservit de serviciul feroviar regional Metrolink. Prin oraș trec două linii de tren: Inland Empire–Orange County Line și San Bernardino Line. Centrul de transport public San Bernardino Transit Center, din zona centrală a orașului, este punctul unde pasagerii se pot transfera către linia de autobuz cu tranzit rapid sbX Green Line și rutele regulate de autobuz ale operatorilor MARTA, Omnitrans și VVTA. Arrow este o legătură feroviară pentru pasageri către orașul învecinat Redlands, deschisă în 2022. Trenurile își încep traseul de la San Bernardino Transit Center și fac o oprire suplimentară la stația Tippecanoe Avenue, înainte de a-și continua călătoria către Redlands. Între 1941 și 1947, orașul a fost deservit de rețeaua Pacific Electric, pe ruta Upland–San Bernardino Line. Aeroporturi Aeroportul Internațional San Bernardino este situat fizic în limitele orașului și oferă zboruri comerciale pentru pasageri. Acest aeroport s-a dezvoltat pe fostul amplasament al Bazei Aeriene Norton (Norton Air Force Base), care a funcționat între anii 1942 și 1994. Baza Norton a fost inclusă pe lista de închideri a Departamentului Apărării (DoD) în anul 1989. Procesul masiv de desființare a bazei a avut loc în anul 1994, ultimele birouri administrative părăsind definitiv perimetrul abia în anul 1995. Ulterior s-au construit o serie de depozite logistice în zona învecinată, o dezvoltare care continuă și astăzi. Aeroportul se află sub jurisdicția Inland Valley Development Agency – un organism format din asociații cu puteri comune – și Autorității Aeroportuare din San Bernardino (San Bernardino Airport Authority). Compania Hillwood, condusă de antreprenorul H. Ross Perot Jr., este dezvoltatorul general (master developer) al proiectului de ansamblu pe care l-au denumit AllianceCalifornia. Aeroportul oferă astăzi zboruri comerciale de pasageri, operate atât de la terminalul pentru zboruri interne, cât și de la terminalul pentru zboruri internaționale. Localități înfrățite Localitățile înfrățite cu San Bernardino sunt următoarele: Vezi și Atacul terorist din San Bernardino Note Bibliografie Lectură suplimentară Cărți Edward Leo Lyman, San Bernardino: The Rise and Fall of a California Community, Signature Books, 1996. Walter C. Schuiling, San Bernardino County: Land of Contrasts, Windsor Publications, 1984. Nick Cataldo, Images of America: San Bernardino, California, Arcadia Publishing, 2002. Articole James Fallows (Mai 2015), What It's Like When Your City Goes Broke. "San Bernardino, California, is poor, has a high unemployment rate, is affected by drought, and is in bankruptcy court. But its real problem is something else." Legături externe Site web oficial California Welcome Center in San Bernardino City of San Bernardino la Wayback Machine (archived 11 d.Hr.)