NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
PETCO Park

Der PETCO Park ist ein Baseballstadion in der US-amerikanischen Stadt San Diego im Bundesstaat Kalifornien. Es ist die Heimstätte des MLB-Franchise San Diego Padres in der National League. Derzeit fasst das Stadion 42.445 Zuschauer. Geschichte Das Stadion wurde südlich des Gaslamp Quarters in unmittelbarer Nähe zum San Diego Convention Center gebaut. Das Stadion sollte ursprünglich für die Saison 2002 bereitstehen. Durch rechtliche und politische Probleme verzögerte sich jedoch der Bau, so dass die Padres auch die Saisons 2003 und 2004 noch im Qualcomm Stadium, das sie sich bis anhin mit der Football-Mannschaft San Diego Chargers teilten, spielen mussten. Am 17. April 2008 spielten die Padres und die Colorado Rockies ein Spiel über 22 Innings. Die Rockies gewannen schließlich 2:1. Es war das längste Spiel der MLB seit beinahe 15 Jahren. Veranstaltungen Das erste Konzert im PETCO Park war dasjenige der Rolling Stones am 11. November 2005. Im Februar 2007 wurden hier die Halbfinal- und Finalspiele der World Baseball Classic 2006, die erstmals ausgetragen wurden. Am 4. November 2008 gab Madonna im Rahmen ihrer Sticky & Sweet Tour ein Konzert im PETCO Park. Damit kam sie zum ersten Mal seit 23 Jahren wieder mit einer Tournee wieder nach San Diego. Die kalifornische Metalband Deftones veranstaltet seit 2019 im PETCO Park ihr eintägiges Festival Dia de los Deftones. Galerie Weblinks Offizielle Stadionwebsite PETCO Park auf sports-venue.info PETCO Park auf ballparkdigest.com Einzelnachweise
Petco Park

Petco Park is het honkbalstadion van de San Diego Padres in de Amerikaanse stad San Diego (Californië). Petco Park opende op 8 april 2004. Het stadion is genoemd naar een sponsor: Petco Animal Supplies Inc., een nationale winkelketen voor benodigdheden voor huisdieren. De capaciteit van Petco Park is 42.445 toeschouwers. Feiten Geopend: 8 april 2004 Ondergrond: gras Constructiekosten: 450 miljoen US$ Architect: HOK Sport Capaciteit: 40.209 (2017) Externe link (en) Petco Park Official Site
Petco Park

Petco Park – stadion baseballowy w San Diego w Kalifornii, na którym swoje mecze rozgrywa zespół San Diego Padres. Budowę obiektu rozpoczęto w październiku 2000, a jego otwarcie nastąpiło 8 kwietnia 2004, kiedy Padres podejmowali San Francisco Giants. Jego pojemność wynosi 42 500 miejsc. 4 sierpnia 2007 Barry Bonds występujący wówczas w San Francisco Giants, zdobył na Petco Park 755. home runa w MLB i wyrównał rekord należący do Hanka Aarona W marcu 2009 był areną meczów drugiej rundy turnieju World Baseball Classic. Na stadionie miały miejsce również koncerty, między innymi Madonny w listopadzie 2008, Paula McCartneya we wrześniu 2014 oraz grupy Aerosmith w ramach trasy Blue Army Tour. Przypisy
Petco Park

O PETCO Park é um estádio localizado em San Diego, Califórnia. É a casa do time de baseball da MLB San Diego Padres após 36 anos (1969-2003) mandando seus jogos no Qualcomm Stadium. Começou a ser construído no verão de 2000 (custou US$ 450 milhões), sendo inaugurado em 8 de abril de 2004 com capacidade para 42.445 torcedores, e tem o nome devido a um contrato de Naming rights com a cadeia de Pet Shops PETCO. Apesar disso, muitos se referem erroneamente ao estádio como Petco Park, com letras minúsculas. Recebeu o PLE Survivor Series: San Diego em 29 de novembro de 2025. Galeria Ligações externas Site Oficial Foto por Satélite — Google Maps (ainda em construção)
Петко-парк

Петко-парк (англ. Petco Park) — бейсбольный стадион, расположенный в Сан-Диего (штат Калифорния, США). Является домашним стадионом клуба Главной лиги бейсбола «Сан-Диего Падрес». Открыт в 2004 году. Был построен, чтобы заменить устаревший стадион «Джек Мерфи/Qualcomm-стэдиум», который «Падрес» делили вместе с клубом Национальной футбольной лиги «Сан-Диего Чарджерс». Права на название сооружения принадлежат компании по продаже товаров для домашних животных Petco, которая выкупила их до 2026 года. Примечания Ссылки Stadium site on padres.com Архивная копия от 1 декабря 2014 на Wayback Machine High Resolution Aerial Photo of Petco Park Архивная копия от 3 марта 2016 на Wayback Machine Official website Архивная копия от 13 июля 2014 на Wayback Machine Petco Park Seating Chart Архивная копия от 9 сентября 2015 на Wayback Machine Petco Park Insider: Guide to Padres games at Petco Park Архивная копия от 12 сентября 2015 на Wayback Machine The Official Site of the San Diego Padres Архивная копия от 18 декабря 2006 на Wayback Machine
Alamitos Energy Center

The Alamitos Energy Center (AEC), formerly AES Alamitos, is a natural gas-fired power station located in Long Beach, California. It is the second largest power station in California. Description Alamitos Energy Center was originally built in the 1950s by Southern California Edison and consisted of seven natural gas-fired generating units that were cooled using a seawater once-through cooling system. Units 1 and 2 generated 175 MW each, units 3 and 4 generated 320 MW each, and units 5 and 6 generate 480 MW each. Unit 7 generated an unknown amount of electricity and was decommissioned at an unknown date. The AES Corporation purchased the power station from Southern California Edison in 1998. Modernization On December 27, 2013, AES submitted an application to the California Energy Commission to modernize the existing power station. The project consists of a 640 MW combined cycle gas turbine (Block 1) and a 400 MW simple cycle gas turbine (Block 2), both of which use air-cooled condensers for cooling. The project also includes the construction of a 100 MW, 400 MWh battery energy storage system (BESS). Construction began in June 2017. Block 1 was constructed between July 2019 and January 2020, and was commissioned on February 7, 2020. Block 2 is planned to be constructed between late 2020 and mid 2022. Construction of the battery energy storage system (BESS) began in June 2019, and was complete in early 2021. Decommissioning Units 1-6 As part of the modernization project, all six operating units and the retired Unit 7 will be demolished. Units 1, 2, and 6 were decommissioned on December 31, 2019. Units 3-5 have a retirement date of December 31, 2020. However, in late 2019, AES submitted an application to the California Energy Commission to continue to operate units 3-5 for an additional 1 to 3 years. If approved, demolition of units 3-5 will be delayed for an additional 1 to 3 years. The water quality in the Alamitos Bay could be degraded by the decommissioning of the Alamitos Energy Center pumps. The City of Long Beach is assessing a replacement for these pumps to maintain the bay's water circulation. Battery Storage Project Alamitos Battery Energy Storage System (BESS) with a capacity of 400 megawatt-hours was completed in 2021. See also List of power stations in California References
Muir Woods National Monument

i3i6 Muir Woods National Monument ist ein Schutzgebiet im Marin County etwa 15 Kilometer nördlich von San Francisco im US-Bundesstaat Kalifornien. Dieses National Monument schützt die letzten in der Region San Francisco verbliebenen Baumriesen des Küstenmammutbaums (Sequoia sempervirens), der höchsten Baumart der Erde. Das Schutzgebiet wurde 1908 durch Präsident Theodore Roosevelt gegründet, nachdem der Abgeordnete des US-Kongress William Kent und seine Frau Elizabeth aus privaten Mitteln 120 ha gekauft und zweckgebunden der Bundesregierung übergeben hatten. Auf Wunsch des Stifters wurde es nach dem Naturforscher und Naturschützer John Muir benannt. Beschreibung Das Waldgebiet liegt an einem kleinen Bachlauf an den Hängen des Mount Tamalpais und ist ein beliebtes Naherholungsgebiet für die Bewohner des Großraums San Francisco. Es wurde in den 1960er Jahren auf heute 2,2 km² erweitert. Die Hauptattraktion der in diesem National Monument zu sehenden Pflanzenwelt sind die Küstenmammutbäume. Die höchsten derzeit auf der Erde lebenden Baumexemplare stammen von dieser Baumart und erreichen bis zu 115 m Höhe. Im Muir Woods National Monument sind die höchsten Exemplare etwa 79 m hoch. Die Küstenmammutbäume sind hier durchschnittlich etwa 500 bis 800 Jahre alt; das älteste Exemplar im National Monument soll über 1100 Jahre alt sein. Im Schatten dieser Baumriesen gedeihen an den Lichtmangel am Waldboden angepasste andere Baumarten wie der Kalifornische Lorbeer (Umbellularia californica), der Oregon-Ahorn (Acer macrophyllum) und Lithocarpus densiflorus. Der Kalifornische Lorbeer kann wegen seines starken Wurzelsystems seine Krone zum Licht hin neigen; der Oregon-Ahorn versucht durch Ausbildung der größten Blätter aller Ahorn-Arten das knappe Lichtangebot optimal auszunutzen. Sämlinge von Lithocarpus densiflorus können erfolgreich jahrelang bei verzögertem Wachstum auf etwaige Lücken im Kronendach der Baumriesen warten; auch die Blattstruktur ist an die Schattenlage angepasst. Wegen der geringen Größe wird Muir Woods National Monument vom benachbarten Golden Gate National Recreation Area mitverwaltet. Seit 2018 ist ein spontaner Besuch mit dem eigenen PKW nicht mehr möglich. Parkplätze sind begrenzt und müssen im Voraus reserviert werden. Alternativ wird am Wochenende und an Schwerpunkttagen im Sommer ein Shuttle-Bus zu drei Großparkplätzen angeboten, der ebenfalls im Voraus reserviert werden muss. Zu Fuß oder mit anderen Verkehrsmitteln kann der Park weiterhin spontan besucht werden. Umgebung Benachbarte Schutz- und Erholungsgebiete sind Golden Gate National Recreation Area, Point Reyes National Seashore sowie der Mount Tamalpais State Park. Weblinks National Park Service: Muir Woods National Monument (offizielle Seite; englisch) Westküste USA: Muir Woods Ausführliche Informationen und viele Fotos aus dem Park (deutsch) Einzelnachweise
Muir Woods National Monument

Il Muir Woods National Monument è una foresta protetta che si trova qualche chilometro a nord di San Francisco nella Contea di Marin in California. Quest'area è famosa per le sue sequoie sempreverdi e deve il suo nome a John Muir, celebre naturalista statunitense. La foresta fa parte della Golden Gate National Recreational Area. Storia Prima che la California venisse intensivamente colonizzata e che si iniziasse ad abbattere alberi, si stima che ci fossero circa 8.000 km² di foreste con sequoie sempreverdi situate in una stretta fascia costiera. Tuttavia, all'inizio del ventesimo secolo, buona parte di queste foreste era stata abbattuta, ma la valle dove oggi si trova il parco fu una delle poche che erano state risparmiate, in parte grazie alla relativa difficoltà di accesso all'area. Nel 1905 William Kent, membro del Congresso degli Stati Uniti, comprò la valle per circa 45.000 $ per preservarla al suo stato naturale e la donò al governo degli Stati Uniti nel 1908 per evitare la costruzione di una diga che avrebbe compromesso l'intera area. Nello stesso anno il presidente Theodore Roosevelt dichiarò il parco monumento nazionale. Il 9 gennaio 2008 la foresta è stata inserita nel National Register of Historic Places. Flora L'attrazione principale del parco sono le sequoie sempreverdi. Queste piante sono parenti delle famose sequoie giganti, e sono famose per la loro altezza, infatti possono crescere fino a 115 metri dal suolo. L'albero più alto del parco misura circa 79 metri e l'età media di queste piante è tra i 500 e gli 800 anni, con le più vecchie che superano i 1.200 anni di età. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Muir Woods National Monument Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su nps.gov. (EN) Muir Woods National Monument, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. Muir Woods National Monument, su archINFORM. (EN) Muir Woods National Monument, su Geographic Names Information System, USGS.
Muir Woods National Monument

Muir Woods National Monument is een natuurreservaat in de Amerikaanse staat Californië dat een zeldzaam oerbos van kustmammoetbomen (Sequoia sempervirens) beschermt als nationaal monument. Muir Woods bevindt zich in het zuidwesten van Marin County, zo'n 19 kilometer ten noorden van San Francisco. Muir Woods omvat 224 hectare land, waarvan bijna de helft oerbos is. Het is een van de laatste oude kustmammoetboombossen in de Bay Area. Muir Woods National Monument wordt beheerd door de National Park Service. Het reservaat wordt volledig omgeven door Mount Tamalpais State Park. Muir Woods maakt deel uit van het recreatiegebied Golden Gate National Recreation Area en is een van de populairste trekpleisters in de Bay Area. Jaarlijks bezoeken 1 miljoen mensen het bos. De meeste toeristen bezoeken de Bohemian Grove en Cathedral Grove op de oevers van de Redwood Creek. President Theodore Roosevelt wees het gebied op 9 januari 1908 aan als nationaal monument. Hij wilde het Kent Monument noemen, ter ere van de persoon die het land aan de overheid had geschonken, maar William Kent stond erop dat het genoemd zou worden naar de natuurbeschermer John Muir, die aan de basis lag van het National Park System. Muir was een vriend van zowel Roosevelt als Kent. In populaire cultuur In Alfred Hitchcocks film Vertigo (1958) brengen de hoofdpersonages een bezoek aan Muir Woods; de scène werd echter gefilmd in het Big Basin Redwoods State Park. Ook Rise of the Planet of the Apes (2011), Dawn of the Planet of the Apes (2014) en War for the Planet of the Apes (2017) spelen zich ten dele in Muir Woods af, maar werden elders opgenomen, meer bepaald in Brits-Columbia. Externe link (en) Officiële website (National Park Service)
Muir Woods National Monument

Muir Woods National Monument – amerykański pomnik narodowy, znajdujący się w stanie Kalifornia. Obejmuje ochroną jedną z nielicznych pozostałych ostoi sekwoi wieczniezielonej w pobliżu zatoki San Francisco. Park został ustanowiony decyzją prezydenta Theodore'a Roosevelta 9 stycznia 1908 roku. Obszar znajdujący się pod ochroną kilkakrotnie powiększano, w latach 1921, 1935, 1951 oraz 1959. Obecnie zajmuje on powierzchnię 2,24 km² i jak wiele innych pomników narodowych zarządzany jest przez National Park Service. Administracyjnie wchodzi w skład Golden Gate National Recreation Area. Linki zewnętrzne Muir Woods National Monument - strona oficjalna, National Park Service (ang.) Muir Woods National Monument - Archeology Program, National Park Service (ang.)
Muir Woods nationalmonument

Muir Woods nationalmonument ligger i Marin County i Kalifornien i USA. Den ligger 19 km norr om San Francisco. Området består av skog, framför allt av redwood. Breda staketförsedda promenadvägar går genom området, så att kringliggande skog inte störs och förstörs. Källor National Park Services i USA Externa länkar Officiell webbplats
ГЕС Біг-Крік 3

ГЕС Біг-Крік 3 — гідроелектростанція у штаті Каліфорнія (Сполучені Штати Америки). Знаходячись між ГЕС Біг-Крік 8 та ГЕС Mammoth Pool з однієї сторони і ГЕС Біг-Крік 4 з іншої сторони, входить до складу гідровузла у верхній частині сточища річки Сан-Хоакін, яка починається на західному схилі гір Сьєрра-Невада та впадає до затоки Сан-Франциско. В межах проекту Сан-Хоакін перекрили бетонною арковою греблею висотою 47 метрів, довжиною 151 метр та товщиною від 2 (по гребеню) до 12 (по основі) метрів. Вона утримує невелике водосховище з площею поверхні 0,09 км2 та об'ємом 1,2 млн м3. Зі сховища під лівобережним гірським масивом прокладений дериваційний тунель довжиною 8,6 км з перетином 6,4х6,4 метра, який переходить у п’ять напірних водоводів довжиною біля 0,4 км кожен. В системі також працює підземний вирівнювальний резервуар висотою 50 метрів та діаметром від 1,5 до 1,9 метра. Основне обладнання станції становлять п’ять турбін типу Френсіс. Перші три, які наразі мають потужність по 34 МВт, ввели в експлуатацію у 1923 році, ще дві з показниками 36 МВт та 36,5 МВт додали у 1948-му та 1980-му. Вони використовують напір у 252 метри та в 2018 забезпечили виробництво 679 млн кВт-год електроенергії. Примітки
ГЕС Каміно

ГЕС Каміно — гідроелектростанція у штаті Каліфорнія (Сполучені Штати Америки). Знаходячись між ГЕС Jaybird (вище по течії) та ГЕС Вайт-Рок, входить до складу дериваційного гідровузла у сточищі Амерікан-Рівер, котра дренує західний схил гір Сьєрра-Невада та є лівою притокою річки Сакраменто (закінчується в затоці Сан-Франциско). У межах проекту річку Сільвер-Крік (права притока Соуз-Форк-Амерікан-Рівер — лівої твірної Амерікан-Рівер) перекрили бетонною арковою греблею висотою 41 метр та довжиною 143 метри, яка утримує невелике водосховище з площею поверхні 0,08 км2 та об'ємом 1 млн м3. Зі сховища прокладено дериваційний тунель довжиною 8 км та діаметром до 4,3 метра, котрий прямує під гірським масивом правобережжя Сільвер-Крік, а потім і Соуз-Форк-Амерікан-Рівер. На завершальному етапі до нього приєднується інший тунель довжиною 1,3 км з діаметром 4,3 метра, який подає додатковий ресурс із водосховища на Браш-Рівер — ще одній правій притоці Соуз-Форк-Амерікан-Рівер, котра впадає після Сільвер-Крік. При цьому Браш-Рівер перекрили бетонною арковою греблею висотою 65 метрів та довжиною 238 метрів, яка утримує водосховище з площею поверхні 0,08 км2 та об'ємом 1,9 млн м3. У підсумку через напірний водовід довжиною 0,5 км з діаметром 3,7 метра ресурс потрапляє до спорудженого на правому березі Соуз-Форк-Амерікан-Рівер машинного залу. Тут встановили дві турбіни типу Френсіс потужністю по 75 МВт, які використовують перепад висот між верхнім та нижнім б'єфом у 325 метрів та в 2017 році забезпечили виробітку 480 млн кВт-год електроенергії. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Примітки
ГЕС Колгейт

ГЕС Колгейт — гідроелектростанція у штаті Каліфорнія (Сполучені Штати Америки). Знаходячись перед ГЕС Нарроуз 2, становить верхній ступінь каскаду у сточищі річки Юба, лівої притоки Фетер (дренує північно-західне завершення гір Сьєрра-Невада та впадає ліворуч до Сакраменто, котра тече до затоки Сан-Франциско). Гідроелектростанція живиться за рахунок збору ресурсу у верхній частині сточища Юби. Створена для цього система включає: - аркову бетонну греблю Our House Diversion висотою 21 метр та довжиною 112 метрів, зведену на Міддл-Юба, лівому витоку Юби; - тунель Lohman Ridge завдовжки 6 км з перетином 3,8х3,8 метра, який транспортує ресурс, захоплений попередньою спорудою, до струмка Орегон-Крік (права притока Міддл-Юба); - аркову бетонну греблю Cabin Diversion на Орегон-Крік; - тунель Кемптонвілль довжиною 1,9 км з перетином першої та другої секцій 4,4х4,4 та 3,5х4 метра відповідно, який транспортує воду з Орегон-Крік далі на північ у водосховище New Bullards Bar, створене на Норт-Юба (права твірна Юби); - аркову бетонну греблю New Bullards Bar висотою 197 метрів та довжиною 708 метрів, котра утримує витягнутий на 24 км резервуар з площею поверхні 19,4 км2 та об'ємом 1192 млн м3. Від New Bullards Bar прокладений дериваційний тунель довжиною понад 7 км, який прямує по правобережжю спершу Норт-Юби, а потім і Юби. Він має три секції: дві з перетином 7,9х7,9 та 6,1х4,4 метра плюс одну круглу з діаметром 4,3 метра. На завершальному етапі тунель переходить у напірний водовід довжиною 0,85 км. Розташований на правому березі Юби машинний зал обладнаний двома турбінами типу Пелтон загальною потужністю 340 МВт (за іншими даними — 315 МВт). Вони використовують напір у 398 метрів та в 2017 році забезпечили виробництво 1,7 млрд кВт-год електроенергії. Примітки
ГЕС Кольєрвілл

ГЕС Кольєрвілл — гідроелектростанція у штаті Каліфорнія (Сполучені Штати Америки). Знаходячись між малою ГЕС New Spicer Meadow (5,5 МВт, вище по течії) та ГЕС New Melones, входить до складу однієї з гілок гідровузла у сточищі річки Станіславус, правої притоки Сан-Хоакін, яка впадає до затоки Сан-Франциско. ГЕС Collierville живиться ресурсом із річки Норт-Форк-Станіславус, правої притоки Міддл-Форк-Станіславус, котра в свою чергу є правою твірною Станіславус (інша гілка гідровузла пов'язана з самою Міддл-Форк). Для накопичення води у верхній частині сточища створено цілий ряд водосховищ, як то: Лейк-Алпайн на Сільвер-Крік (права притока Норт-Форк-Станіславус), Уніон та Утіка (розташовані послідовно на Норт-Форк-Станіславус) і Нью-Спайсер-Медоу на Хайленд-Крік (ліва притока Норт-Форк-Станіславус). Ресурс з них за допомогою тунелів у підсумку перекидається до згаданого останнім резервуару Нью-Спайсер-Медоу, на виході з якого працює мала електростанція. Далі вода природним шляхом прямує до створеного у пониззі Норт-Форк-Станіславус водосховища Маккейз-Поінт з площею поверхні 0,14 км2 та корисним об'ємом 2,4 млн м3, що забезпечується коливанням рівня поверхні між позначками 1000 та 1027 метрів НРМ. Сховище утримується за допомогою бетонної аркової греблі висотою 75 метрів, довжиною 239 метрів та товщиною від 3 (по гребеню) до 12 (по основі) метрів, яка потребувала 100 тис. м3 матеріалу. Окрім власного стоку воно також поповнюється за рахунок перекидання ресурсу із Бівер-Крік (ще одна притока Норт-Форк-Станіславус, котра впадає нижче від греблі). Від Маккейз-Поінт прокладено дериваційний тунель довжиною 11,7 км та діаметром 5,5 метра, який після напірної шахти висотою 439 метрів з діаметром 3,7 метра переходить у високонапірний нижній тунель довжиною 1,2 км з діаметром 3,7 метра. Ця система спершу прямує під правобережним масивом Норт-Форк-Станіславус, а після устя останньої — по правобережжю Міддл-Форк-Станіславус. У підсумку ресурс надходить до машинного залу, де встановлено дві турбіни типу Пелтон потужністю по 126,5 МВт, які працюють при напорі у 692 метри. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Примітки
Giannini Hall

Giannini Hall is a historic building in Berkeley, California, on the campus of the University of California, Berkeley. It was built in 1930 and is listed on the National Register of Historic Places. History Giannini Hall was built in 1930, the gift of Amadeo Giannini, founder of the Bank of Italy (later Bank of America), who endowed the Giannini Foundation of Agricultural Economics at the university in 1928. The building was designed by William Charles Hays, a faculty member, and was dedicated on October 21, 1930. It was listed on the National Register of Historic Places on March 25, 1982, along with 16 other sites on the Berkeley campus. Building Giannini Hall is a C-shaped reinforced concrete building in modernized Classical style. The entrance on the west facade, facing the courtyard, is at the top of a flight of steps and has an ornamental iron gateway; the entrances on the two wings are surmounted by balconies with ornamental iron railings. On the east facade, the windows on the top floor are flanked by cast concrete figures raising symbols of agriculture such as bags of grain, designed by the architect's wife, Ellah Hays. The main entrance has Regency detailing and an Art Deco wrought iron door; the two-level lobby, more ornate than was usual on the campus, has a polychrome beamed ceiling and metal chandeliers, also Art Deco in style, and a memorial to Giannini. With the older Hilgard Hall and Wellman Hall, Giannini Hall completed the Agricultural Complex on the central campus, which was envisaged by the architect of Hilgard Hall, John Galen Howard, as a group of buildings around a courtyard in the manner of a Tuscan farm. The area was landscaped with stone pines (for which Howard brought seeds from Italy), cypresses, and olives. In addition to the Giannini Foundation Library, Giannini Hall houses classrooms used by Rausser College of Natural Resources. See also National Register of Historic Places listings in Alameda County, California List of Berkeley Landmarks in Berkeley, California References External links Media related to Giannini Hall at Wikimedia Commons