NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Marine One

A Marine One a hivatalos hívójele az Amerikai Egyesült Államok tengerészgyalogságának kötelékébe tartozó azon helikopternek, amelyen a mindenkori amerikai elnök utazik. Jellemzői Napjainkban ez a helikopter általában egy nagy méretű Sikorsky VH-92 Patriot, illetve egy kisebb UH–60 Black Hawk. A helikopter felső része minden esetben fehérre van festve (ennek nyomán angolul "White Tops" becenéven is szokás hívni őket). A helikopterek a HMX-1 haditengerészeti helikopterraj kötelékébe tartoznak. Az a helikopter, amelynek fedélzetén az Egyesült Államok alelnöke tartózkodik (de az elnök nincs rajta), automatikusan a Marine Two hívójelet kapja. Lásd még Air Force One Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Marine One című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Marine One

Marine One è il codice identificativo (o call sign) di un aeromobile del Corpo dei Marines degli Stati Uniti che trasporta il presidente degli Stati Uniti. Per questo compito sono stati adibiti 19 elicotteri che operano con il reparto di volo HMX-1 "Nighthawks". Il reparto ha in dotazione sia dei VH-3D che delle speciali versioni dell'UH-60 Black Hawk, denominati VH-60 White Hawk. Tutti gli elicotteri sono costruiti dalla Sikorsky. Un elicottero dei marines che trasporta il Vice Presidente utilizza il codice identificativo Marine Two. Storia Il primo uso di un elicottero per il trasporto del presidente avvenne nel 1957, quando Dwight D. Eisenhower viaggiò su un H-13 Sioux. Questo velivolo all'inizio non disponeva di "comodità moderne", aggiunte poi ai successori, quali l'aria condizionata e il bagno. Nel 1958, l'H-13 fu sostituito dal H-34, e nel 1961 dall'S-61 Sea King (letteralmente: "Re del mare"). Fino al 1976, il corpo dei Marine divise la responsabilità del trasporto in elicottero del presidente con l'esercito degli Stati Uniti. Gli elicotteri dell'esercito utilizzano invece il codice identificativo Army One quando il presidente è a bordo. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Marine One
Marine One

Marine One is het callsign van de luchtverkeersleiding voor elke helikopter van het Korps Mariniers van de Verenigde Staten waar de president van de Verenigde Staten in zit. Een helikopter met aan boord de vicepresident draagt de naam Marine Two. In 1957 werd voor het eerst een helikopter gebruikt als transportmiddel door een Amerikaanse president. Dwight D. Eisenhower reisde toen met een Bell H-13 Sioux naar zijn zomerhuis op Rhode Island, omdat Air Force One te groot was om daar te landen en transport per auto het verkeer te veel zou ontregelen. Het squadron HMX-1 "Nighthawks" is verantwoordelijk voor het transport van de president en gebruikt daarvoor helikopters van het type H-3 Sea King en UH-60 Black Hawk. AgustaWestland US101 In januari 2005 bestelde de Verenigde Staten 23 helikopters voor onder andere presidentieel gebruik. De order ging naar het Brits-Italiaanse bedrijf AgustaWestland, in een consortium met Lockheed Martin. De bestaande AgustaWestland EH101 zou worden aangepast en dan als US101 verdergaan. De transactie had een waarde van 3,3 miljard pond. In mei 2009 werd de opdracht geannuleerd ondanks het feit dat al meer dan 3 miljard dollar was uitgegeven aan het project. Belangrijkste reden was dat de verwachte kosten van het project waren opgelopen tot meer dan 13 miljard dollar. Sikorsky S-92 In mei 2014 kreeg Sikorsky Aircraft Corporation de order voor de levering van zes nieuwe helikopters van het type Sikorsky S-92 die de rol van Marine One gaan overnemen. De order heeft een waarde van 1,2 miljard dollar. De Sikorsky S-92 is al sinds 2004 in productie en er zijn meer dan 200 exemplaren van gemaakt. Medio 2019 plaatste de Amerikaanse marine de definitieve opdracht voor zes VH-92A helikopters. De order heeft een waarde van 542 miljoen dollar. Twee helikopters van dit type vliegen al en de order kan nog worden uitgebreid met 15 stuks waarmee het totaal op 23 toestellen zal uitkomen.
Marine One

Marine One – kryptonim każdego statku powietrznego należącego do Korpusu Piechoty Morskiej USA przewożącego Prezydenta Stanów Zjednoczonych. Tak jak w przypadku Air Force One, istnieje "dyżurna maszyna", którą jest specjalnie do tego przystosowany Sikorsky SH-3 Sea King. Ma on przede wszystkim za zadanie, w razie konieczności, ewakuować głowę państwa i najważniejszych dygnitarzy z Białego Domu. Drugorzędnym zadaniem jest transportowanie prezydenta w wyznaczone miejsca, do czego jest, jak do tej pory, częściej wykorzystywany. Gdy na pokładzie śmigłowca znajduje się Wiceprezydent Stanów Zjednoczonych, automatycznie zostaje przydzielony mu kryptonim Marine Two. Historia Pierwszym śmigłowcem noszącym miano "Marine One" był H-13 Sioux. Jako pierwszy używał go Dwight Eisenhower, już w 1957. Następnie model H-13 Sioux został zastąpiony w 1958 r. przez H-34 Choctaw, a w 1961 przez Sikorsky SH-3 Sea King. Obecnie prócz SH-3 używany jest śmigłowiec Sikorsky VH-60N Presidental Hawk, czyli przebudowana wersja śmigłowca przeznaczonego dla wojska. Aż do 1967 Korpus Piechoty Morskiej dzielił się obowiązkiem transportu prezydenta z Armią USA. Kiedy na pokładzie maszyny Armii znajdował się prezydent, nosiły one kryptonim "Army One". W 2001 konkurs na nowy śmigłowiec "Marine One" wygrał zachodnioeuropejski AgustaWestland AW101, który miał być produkowany na licencji w Stanach Zjednoczonych pod wojskowym oznaczeniem VH-71A Kestrel, a Korpus Piechoty Morskiej do 2008 otrzymać miał 23 maszyny tego typu. 1 czerwca 2009 roku kontrakt został anulowany. Przypisy Linki zewnętrzne O nowym prezydenckim śmigłowcu na www.popsci.com. popsci.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2006-08-13)]. (ang.)
Marine One

O Marine One é o prefixo de chamada (call sign) do helicóptero oficial que carrega o Presidente dos Estados Unidos. Tais helicópteros são administrados pelo esquadrão HMX-1 do Corpo de Fuzileiros Navais. As aeronaves utilizadas são os modelos VH-3D Sea King ou o menor VH-60N "WhiteHawk". O helicóptero que carrega o Vice-presidente é chamado Marine Two. O primeiro presidente a viajar num helicóptero foi Dwight D. Eisenhower, em 1957, abordo de um Bell UH-13J Sioux. O presidente americano queria um modo prático de viajar a curta distância entre sua residência de verão na Pensilvânia e a Casa Branca, já que o uso do Força Aérea Um nessa situação não era adequado. Eisenhower então ordenou que sua equipe trabalhasse em encontrar um helicóptero para o presidente usar com mais frequência, com o Sikorsky H-34 sendo encomendado em 1958. Três anos mais tarde, o VH-3A foi comissionado para este serviço. Nos anos seguintes, novos modelos baseados no Sikorsky SH-3 foram introduzidos, como o VH-3D (1978) e o VH-60N (1987). O mesmo modelo de helicóptero permaneceu em serviço nas próximas décadas, recebendo atualizações periódicas em aviónicos e segurança, até ser aposentado no começo da década de 2020. Após os atentados de 11 de setembro de 2001, o governo dos Estados Unidos decidiu que era necessário um novo helicóptero para servir o presidente, que tivesse atualizações significativas em seus sistemas de comunicação, transporte e segurança. Mas as limitações de peso impediram as mudanças. Posteriormente, a Lockheed Martin e a AgustaWestland ofereceram ao governo o modelo AgustaWestland AW101, enquanto a Sikorsky Aircraft propôs uma versão do S-92. A Lockheed ganhou a contenda, propondo o VH-71 Kestrel, mas o custo excessivo do programa (US$ 6,1 bilhões de dólares, ou US$ 400 milhões por aeronave) acabou forçando a marinha a cancelar o contrato em 2009. Por fim, após muito debate orçamentário e de funcionalidade, a Sikorsky e a Lockheed Martin decidiram se unir e utilizaram o modelo S-92 como base. Em 2014, o contrato foi finalmente firmado, com o modelo escolhido recebendo o nome de VH-92. O acordo era de 21 aeronaves para serem entregues, com a primeira sendo colocada a serviço do presidente em 2023. Galeria Referências
Marine One

Marine One — позывной любого летательного аппарата Корпуса морской пехоты США, на борту которого находится президент США. Как правило, это один из 19 вертолётов 1-й вертолётной эскадрильи — либо относительно большой VH-3D, либо более современный VH-60N. Планируется, что обе эти модели заменит собой VH-71, модифицированная версия EH101. Позывной Marine Two даётся воздушному судну Корпуса морской пехоты, несущему вице-президента США. История Использование вертолётов в качестве президентского транспорта началось в США в 1957 г. с полёта Дуайта Эйзенхауэра на H-13. В 1958 г. должность президентского вертолёта перешла к H-34, а в 1961 г. — к VH-3A. До 1976 г. вертолётный транспорт для президента предоставлялся совместно Корпусом морской пехоты и сухопутными войсками США. Вертолёты сухопутных войск использовали позывной Army One. Общая информация В некоторых ситуациях использование вертолёта является более удобной, дешёвой и безопасной альтернативой автомобильному кортежу. В целях обеспечения безопасности президента Marine One всегда перемещается в группе из нескольких (иногда до пяти) внешне неотличимых вертолётов. В одном из них находится президент, другие служат ложными целями для злоумышленников. В полёте вертолёты постоянно меняются местами в строю. Кроме того, Marine One оборудован средствами инфракрасного и радиоэлектронного противодействия самонаводящимся ракетам. Весь состав авиаэскадрильи «HMX-1» должен иметь уровень доступа «Yankee White». Marine One, как и президентский лимузин, всегда сопровождает президента в его путешествиях по США и за границей. Новый вертолёт VH-71 Kestrel Вертолётный парк авиаэскадрильи «HMX-1» к настоящему времени устарел (первые вертолёты вступили в строй в 1962 г.). Вследствие этого была начата подготовка новых вертолётов, эксплуатация которых должна начаться в 2008 г., а полное развёртывание закончиться не позже 2014 г. В качестве замены был выбран британско-итальянский AgustaWestland EH101, который будет производиться в США по лицензии под обозначением VH-71 Kestrel. Ожидаемая стоимость замены всего парка — около 6,1 млрд долларов [1]. См. также Air Force One — позывной любого самолёта ВВС США, на борту которого находится президент США, чаще всего VC-25A (военная модификация Boeing 747-200B) Air Force Two — позывной любого самолёта ВВС США, на борту которого находится вице-президент США, чаще всего Boeing C-32 (военная модификация Boeing 757) Источники Order 7110.65R (Air Traffic Control) (недоступная ссылка с 12 августа 2013 [4734 дня]) (англ.) Ссылки Статья в Popular Science о Marine One Модель нового Marine One в формате Google Sketchup (недоступная ссылка с 12 августа 2013 [4734 дня] — история, копия) Модель старого Marine One в формате Google Sketchup (недоступная ссылка с 12 августа 2013 [4734 дня] — история, копия)
Marine One

Marine One je pozivni signal kontrole leta svakog aviona Korpusa mornaričke pešadije SAD-a (Američkih marinaca) koji prevozi Predsednika SAD-a. Obično se odnosi na jedan od helikoptera iz eskadrile HMX-1 "Nighthawks", bilo veći VH-3D, bilo manji VH-60N Whitehawk. Oba će biti zamenjena helikopterom VH-71 Kestrel, izvedenom verzijom AgustaWestland EH101. Avion američkih marinaca koji prevozi potpredsednika Sjedinjenih Američkih Država ima pozivni znak Marine Two. Vidi još Air Force One Reference Naredba 7110.65R Američke Savezne uprave za zračni promet Cost Nearly Doubles For Marine One Fleet, Washington Post, 17. ožujka 2008.
Marine One

Marine One är den radioanropssignal, som används av en luftfarkost helikopter som tillhör USA:s marinkår, när USA:s president är ombord. I samma ögonblick som presidenten lämnar luftfartyget, återfår detta sin ordinarie anropssignal. På samma sätt används anropssignalen Marine Two när vicepresidenten är ombord. Oftast används för statstransporter de helikoptrar som är stationerade nära Washington D.C och som flygs och underhålls av HMX-1, antingen den större modellen Sikorsky VH-3D Sea King eller den nyare Sikorsky VH-60N Whitehawk. Historik Det regelbundna användandet av helikoptrar för transporter av presidenten började under 1957, då president Eisenhower använde en Bell H-13 Sioux. År 1958 ersattes H-13 med VH-34 Choctaw, och 1961 var det dags för VH-3A Sea King. Till 1976 delade USA:s armé och marinkåren på uppgiften att transportera presidenten. Obord på arméns helikoptrar var anropssignalen Army One. Organisation Normalt flyger Marine One aldrig ensam av säkerhetsskäl, en helikopter har presidenten ombord och de andra fungerar som skenmål för en eventuell angripare. Efter start skiftar helikoptrarna plats för att skydda presidenten.[källa behövs] Helikoptrarna är även utrustade med ett omfattande skydd emot luftvärnsrobotar. Över 200 officerare och soldater ur marinkåren är inblandade i driften av helikopterflottan i HMX-1. Varhelst i världen Marine One flyger finns det alltid minst en marinsoldat väntande i paraduniform (Dress Blue). Marine One används till exempel när presidenten skall ta sig från Vita huset till Andrews Air Force Base eller Camp David, men också som alternativ till en bilkolonn. Helikoptrarna monteras även ned och transporteras till presidentens resmål, som kan vara över hela världen. Se även White House Military Office Referenser Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Marine One.﻿
Marine One

Marine One (Морпіх Один) є повітряним судном Корпусу морської піхоти США, що перевозить Президента США. Зазвичай під цим позивним розуміють вертоліт під керівництвом першої морської ескадрильї HMX-1 «Nighthawks», а саме: більший Sikorsky SH-3 Sea King або новіший та менший VH-60N «White Hawk». Повітряне судно морської піхоти США, що перевозить Віце-Президента США, має позивний Marine Two (Морпіх Два). Історія Вперше вертоліт в ролі президентського перевізника було використано у 1957, коли Президент Дуайт Ейзенхауер послуговувався Bell UH-13J Sioux. Президент потребував можливості швидкої доставки до літнього будинку у Пенсільванії, бо зі зрозумілих причин Air Force One не міг цього зробити ні біля Білого Дому, ні біля літнього. Ейзенхауер віддав розпорядження знайти інший спосіб добирання, в результаті чого як транспортний засіб було визначено Sikorsky UH-34 Seahorse. Раннім моделям повітряного судна бракувало робочого комфорту типу кондиціонерів чи вбиральні, що буде реалізовано в подальших моделях. Оновлення моделі Теракт 11 вересня призвів до порозуміння, що флот вертольотів зі статусом Marine One потребували суттєвих змін систем зв'язку, логістики та безпеки. Однак ці заходи надмірно збільшували масу повітряного судна.[5] В квітні 2002 р. Міністерство оборони США ініціювало програму VXX для розробки нового засобу транспортування VIP осіб президентського рівня. Виконання програми було доручено ВМС США. Часом введення в експлуатацію було встановлено 2011 рік.[9] Білий Дім надіслав запит Міністру оборони для прискорення розробки нового судна до листопада 2002 р., однак зі відповіді МО США було зрозуміло, що нова модель буде готова лише до кінця.[5] З цією метою МО США звернулась до компаній-учасниць тендерної процедури розпочати конструкторські роботи і безпосередню збірку одночасно[9]. Діяльність сьогодні Marine One деколи має більшу перевагу перед автомобільним сполученням, котре може бути дорогим і логістично невиправданим. Контрольований повітряний простір є додатковим чинником безпеки для вертольота. Marine One використовується також для обслуговування старшого складу Кабінету та учасників іноземних делегацій. Станом на 2009 р. ескадрилья HMX-1 «Nighthawks» оперує в загальній кількості 35 апаратами чотирьох типів[17]. Світлини Примітки
Sonoma Raceway

Sonoma Raceway (anteriormente conocido como Sears Point Raceway e Infineon Raceway) es un autódromo ubicado cerca de la ciudad de Sonoma, estado de California, Estados Unidos, 45 km al norte de las ciudades de San Francisco y Oakland. El circuito, inaugurado en el año 1968, ha recibido fechas de la IndyCar Series (desde 2005 hasta 2018), la NASCAR Cup Series (desde 1989, en sustitución de Riverside, actualmente a fines de junio), la Grand-Am Rolex Sports Car Series (desde 2005 hasta 2008) y la Formula Drift, así como carreras de motociclismo de velocidad y campeonatos locales. Estas carreras generalmente llevan el nombre "Gran Premio de Sonoma". Sears Point es uno de los tres circuitos mixtos (no óvalos) que forman parte de la Copa NASCAR; los otros son Watkins Glen International y el trazado mixto de Charlotte Motor Speedway. El trazado principal tiene una longitud de 4.060 metros, y existen dos variantes adicionales. La primera fue inaugurada en 1998 y se usó en las carreras de la NASCAR hasta 2018. Tiene 3.200 metros de extensión (3.140 metros hasta el año 2001), y se diferencia en que evita las curvas 5 y 6. Las carreras de motociclismo y la Indy Racing League compiten en la segunda variante. Mide 3.570 metros de largo, y se forma al saltearse la chicana 9 y utilizar una horquilla 11 más amplia. Desde 2002, en la sección interna de la pista existe una recta de arrancones que se utiliza para carreras de la National Hot Rod Association. Trazados Ganadores NASCAR Cup Series Monoplazas Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Sonoma Raceway. Sitio oficial de Sonoma Raceway (en inglés)
Sonoma Raceway

De Sonoma Raceway (voorheen Infineon Raceway en Sears Point Raceway) is een racecircuit gelegen in Sears Point, Sonoma County, Californië. Het is een wegcircuit dat in 1968 in gebruik werd genomen. Voor 2002 had het circuit de naam Sears Point Raceway. Het circuit heeft twee verschillende lay-outs, een langere met een lengte van 3,57 km, waar onder meer Indy Racing League races worden op gehouden en de kortere versie van 3,2 km, waar onder meer NASCAR races gehouden worden. De volledige lengte van het circuit is 4,06 km. Het Amerikaanse superbike kampioenschap dat georganiseerd wordt door de American Motorcyclist Association heeft het circuit ook op de kalender staan. Winnaars Winnaars op het circuit voor een race uit de Indy Racing League kalender. Zie ook Toyota/Save Mart 350 Externe link (en) Officiële website
Sonoma Raceway

Sonoma Raceway (dawniej Sears Point Raceway i Infineon Raceway) – tor wyścigowy o długości 4,056 km położony niedaleko miasta Sonoma w Kalifornii, na południowym krańcu gór o tej samej nazwie, około 45 km na północ od San Francisco. Odbywa się na nim wiele serii wyścigowych, m.in. NASCAR Sprint Cup Series, IndyCar Series, Ferrari Challenge, AMA Pro Racing, Formula DRIFT, World Touring Car Championship. Ze względu na swoje położenie występują na nim znaczne różnice wysokości. Oprócz standardowej konfiguracji istnieje również wersja NASCAR (3,203 km) i wersja IndyCar/motocyklowa (3,573 km), a także prosty odcinek do wyścigów na 1/4 mili. Rekordy Pełna wersja: 1:21,688 (Marco Werner, Audi R8 LMP, 17 lipca 2004) Wersja NASCAR: 1:15,950 (Jeff Gordon, Chevrolet Monte Carlo, 24 czerwca 2005) Wersja IndyCar/motocyklowa: 1:16,491 (Ryan Briscoe, Panoz Toyota, 27 sierpnia 2005) Linki zewnętrzne Oficjalna strona toru (ang.)
Sonoma Raceway

Sonoma Raceway (antigo Infineon Raceway ou Sears Point Raceway) é um autódromo localizado próximo a Sonoma ao norte da cidade de São Francisco no estado americano da Califórnia. Com capacidade de 120 mil pessoas, recebe provas da Indy Racing League, da NASCAR Sprint Cup e da WTCC. Sonoma Raceway é um dos únicos circuitos mistos usados na NASCAR Sprint Cup (o outro é Watkins Glen International).Estes circuitos,cada um, recebem uma das quatro provas realizadas com metragem em quilômetros na categoria: As outras duas etapas são no Phoenix International Raceway. Ver também Lista de autódromos dos Estados Unidos Ligações externas Página oficial
Sonoma Raceway

Sonoma Raceway, är en amerikansk racerbana i Sonoma i Kalifornien i USA. Banbeskrivning Sonoma Raceway är en av tre road course-banor som arrangerar Nascar Cup Series. Det är en ganska långsam bana, med mycket höjdskillnader, och blinda kurvor, vilket gör den oerhört krävande för ett snabbt varv. Den öppnade 1968, och tar 102 000 åskådare. Serier som besöker banan förutom Nascar är IndyCar Series och AMA Superbike. Tidigare har även American Le Mans Series kört på banan. Från och med säsongen 2012 körs Race of the United States i World Touring Car Championship på Sonoma Raceway. Tidigare namn Golden State International Raceway (1980-1981) Sears Point International Raceway (1968–1979, 1981–1992) Sears Point Raceway(1993-2001) Infineon Raceway (2002–2011)
Pauley Pavilion

Der Pauley Pavilion (voller Name: Edwin W. Pauley Pavilion) ist eine Mehrzweckhalle im Stadtteil Westwood der US-amerikanischen Großstadt Los Angeles im Bundesstaat Kalifornien. Sie befindet sich auf dem Campus der University of California, Los Angeles. Die Halle ist Spielstätte der UCLA Bruins Basketballmannschaften der Männer und Frauen, der Damen- und Herren-Volleyballmannschaften und der Turnmannschaft der Frauen. In der Halle fanden daneben viele Konzerte und weitere Veranstaltungen etwa aus der Politik statt. Das von Welton Becket entworfene Gebäude wurde 1965 eröffnet. Die Halle wurde nach Edwin W. Pauley, einem Geschäftsmann aus der Ölindustrie, benannt, der etwa ein Fünftel der fünf Mio. US-Dollar Baukosten aufbrachte. Geschichte Der Pauley Pavilion wurde als Spielstätte des Universitäts-Basketballteams errichtet und im Juni 1965 eröffnet. Er bietet insgesamt 12.829 Zuschauern Platz. Die erste Mannschaft, die im Pauley Pavilion gegen das Team der UCLA antrat, kam von der Ohio State University. Im Laufe der Zeit trat auch die Frauen-Basketballmannschaft dort an. 1981 fand das erste Volleyballspiel in der Halle statt. Während der Olympischen Sommerspiele 1984 fanden im Pauley Pavilion die Wettbewerbe im Turnen statt. Am 13. Oktober 1988 fand in der Halle das Fernsehduell zwischen George H. W. Bush und Michael Dukakis statt, 1992 wurden die MTV Video Music Awards dort verliehen. Die Nickelodeon Kids’ Choice Awards werden ebenfalls im Pauley Pavilion verliehen. In ihm traten daneben eine Vielzahl von Musikern auf, darunter Bob Marley, Bob Dylan, Frank Sinatra, Luciano Pavarotti, Eric Clapton und Frank Zappa. Am 3. Februar 2008 fand eine Wahlkampfveranstaltung von Barack Obama im Pauley Pavilion statt, die kurz vor den Vorwahlen in Kalifornien lag. Von 2010 bis 2012 wurde die Veranstaltungsstätte aufwendig für 136 Millionen US-Dollar renoviert. Auf den Tribünen stehen dann 13.002 Plätze für die Besucher zur Verfügung. Mit großen Feierlichkeiten wurde die Halle am 9. November 2012 wiedereröffnet. Galerie Literatur Los Angeles Olympic Organizing Committee: Official Report of the Games of the XXIIIrd Olympiad. Los Angeles, 1984. 2 Bände. Hrsg. von Richard B. Perelman, Los Angeles 1985, ISBN 0-9614512-0-3 (Volume 1: Organization and Planning. Volume 2: Competition Summary and Results). Online auf la84foundation.org als PDF in sechs Teilen: Band 1, Teil 1, 26,1 MB; Band 1, Teil 2, 12,3 MB; Band 1, Teil 3, 21,0 MB; Band 2, Teil 1, 24,1 MB; Band 2, Teil 2, 11,1 MB; Band 2, Teil 3, 11,4 MB; zuletzt abgerufen am 30. September 2009. Weblinks uclabruins.com: Übersicht zum Pauley Pavilion auf der Website der UCLA (englisch) Pauley Pavilion - Home To Bruin Basketball, Volleyball And Gymnastics (Memento vom 4. Dezember 2013 im Internet Archive) (englisch) Einzelnachweise