San Jose, California

San Jose (oficial, Orașul San José (/ˌsæn hoʊˈzeɪ, -ˈseɪ/ san-_-hoh-ZAY-,_---say; spaniolă: [saŋ xoˈse]),) este cel mai populat oraș din Zona Golfului San Francisco și din nordul Californiei, precum și al 13-lea cel mai populat oraș din Statele Unite ale Americii, cu o populație estimată la 989.814 rezidenți începând din 2025. Zona metropolitană a orașului găzduiește aproape două milioane de oameni, în timp ce zona statistică combinată (a cincea ca mărime din Statele Unite ale Americii) are o populație de peste nouă milioane de locuitori. Situat în centrul văii Santa Clara, pe malul sudic al Golfului San Francisco, San Jose este reședința de comitat a comitatului Santa Clara. Prezentare generală Înainte de sosirea spaniolilor, zona din jurul orașului San Jose a fost mult timp locuită de națiunea Tamien a poporului Ohlone. San Jose a fost fondat la 29 noiembrie 1777, ca Pueblo de San José de Guadalupe, primul oraș fondat în Las Californias. A devenit parte a Mexicului în 1821, după Războiul de Independență al Mexicului. În urma Cuceririi Californiei de către Statele Unite ale Americii în timpul Războiului Mexicano-American, teritoriul a fost cedat Statelor Unite ale Americii în 1848. După ce California a obținut statutul de stat doi ani mai târziu, San Jose a servit drept primă capitală a statului. San Jose a cunoscut o expansiune economică rapidă după Al Doilea Război Mondial, cu o creștere accentuată a populației și o anexare municipală agresivă a comunităților din apropiere în anii 1950 și 1960. Dezvoltarea rapidă a industriei tehnologice în Silicon Valley a accelerat și mai mult tranziția orașului de la un centru agricol la o zonă metropolitană urbanizată, determinându-l pe primarul Tom McEnery să adopte deviza actuală a orașului, „Capitala Silicon Valley”, în 1988. Rezultatele recensământului Statelor Unite ale Americii din 1990 au indicat că San Jose depășise San Francisco ca populație. Până la începutul anilor 2000, zona metropolitană San Jose reprezenta economia metropolitană cu cea mai rapidă creștere din California. În prezent, San Jose este remarcabil pentru inovația sa, diversitatea culturală, prosperitatea financiară, precum și pentru clima sa mediteraneeană blândă și însorită. Companii majore, inclusiv Cisco Systems, eBay, Adobe, PayPal, NetApp, Cadence și Zoom, își mențin sediile centrale în San Jose. Fiind una dintre cele mai bogate zone metropolitane din lume, zona San Jose a fost clasată în 2017 ca având al treilea cel mai mare PIB pe cap de locuitor (după Zürich și Oslo) și a cincea cea mai scumpă piață imobiliară. Orașul găzduiește una dintre cele mai mari populații de vietnamezi din lume dinafara granițelor țării de origine, o comunitate hispanică ce reprezintă peste 30% din locuitorii orașului, enclave etnice istorice, precum Japantown și Little Portugal, și cel mai mare gurdwara sikh din afara Indiei. Instituțiile educaționale și culturale din San Jose includ Universitatea de Stat din San Jose, Muzeul Descoperirilor pentru Copii din San Jose, The Tech Interactive, Muzeul de Artă din San Jose, Winchester Mystery House, Muzeul Japonezo-American din San Jose, Movimiento de Arte y Cultura Latino Americana, Muzeul Vietnamez, Muzeul Egiptean Rosicrucian, Hayes Mansion, Grădina Municipală de Trandafiri din San Jose și Centrul de Arte Spectacolului din San Jose. Două echipe sportive din ligile majore, San Jose Sharks și San Jose Earthquakes, își dispută meciurile de acasă în San Jose. Aeroportul Internațional San Jose este al treilea cel mai aglomerat aeroport din nordul Californiei. Rețelele feroviare și de autobuz ale VTA, alături de serviciile Amtrak, ACE, BART și Caltrain, conectează San Jose cu restul regiunii prin noduri de transport, cum ar fi Stația Diridon. Nume Orașul San Jose poartă numele satului Sfântul Iosif din râul Guadalupe (el Pueblo de San José de Guadalupe), predecesorul orașului, care s-a aflat la un moment dat în zona în care astăzi se găsește Piața César Chávez. În secolul al XIX-lea, publicațiile tipărite foloseau varianta ortografică „San José” atât pentru oraș, cât și pentru localitatea civilă omonimă. Pe 11 decembrie 1943, Consiliul Statelor Unite pentru Nume Geografice a decis că numele orașului trebuie ortografiat „San Jose”, în conformitate cu uzanțele locale și cu numele formal sub care fusese încorporat. În anii 1960 și 1970, anumiți rezidenți și oficiali au pledat pentru revenirea la grafia originală, „San José”, cu accent ascuțit pe litera „e”, pentru a recunoaște atât originile mexicane ale orașului, cât și populația sa mexicano-americană. La 2 iunie 1969, orașul a adoptat un drapel conceput de istoricul Clyde Arbuckle, care afișa proeminent inscripția „SAN JOSÉ, CALIFORNIA”. Pe 16 iunie 1970, Colegiul de Stat din San Jose a adoptat oficial „San José” ca nume al orașului, inclusiv în propriul său nume oficial. La 20 august 1974, Consiliul Local al orașului San Jose a aprobat o propunere din partea Catherinei Linquist de a redenumi orașul „San José”, dar a anulat decizia o săptămână mai târziu, ca urmare a presiunilor exercitate de locuitorii preocupați de costurile pe care le-ar fi implicat modificarea mașinilor de scris, a documentelor și a indicatoarelor. Pe 3 aprilie 1979, consiliul local a adoptat din nou varianta „San José” pentru numele orașului de pe sigiliul municipal, pe antetele oficiale, în denumirile funcțiilor și ale departamentelor. Chiar și în anul 2010, carta orașului din 1965 încă preciza numele orașului ca fiind City of San Jose, fără semnul diacritic, însă edițiile ulterioare au inclus accentul. Conform convenției, grafia San José este utilizată exclusiv atunci când numele este scris folosind o combinație de litere mari și mici, dar nu și atunci când este scris doar cu majuscule, precum în logo-ul orașului. Accentul reflectă varianta spaniolă a numelului, iar omiterea accentelor în textele scrise cu majuscule era, în trecut, o practică tipică în limba spaniolă. Deși numele orașului este scris în mod obișnuit atât cu, cât și fără accentul ascuțit pe „e”, directivele oficiale ale orașului indică faptul că acesta ar trebui ortografiat cu accent în majoritatea situațiilor. Acestea stabilesc doar excepții limitate, cum ar fi cazurile în care cuvântul este inclus într-un URL, când apare scris cu majuscule, când este utilizat pe rețelele de socializare care nu redau corect semnul diacritic sau atunci când San Jose face parte din denumirea proprie a unei alte organizații sau afaceri (de exemplu, Camera de Comerț San Jose), care a ales să nu folosească varianta accentuată a numelui. Istoric Perioada precolonială San Jose, împreună cu mare parte din Valea Santa Clara, a găzduit tribul Tamien aparținând poporului Ohlone, încă din jurul anului 4.000 î.Hr. Membrii tribului Tamien vorbeau limba tamyen, care face parte din familia limbilor ohlone. În perioada colonizării spaniole și a construirii ulterioare a misiunilor spaniole din California, viețile membrilor poporului Tamien s-au schimbat radical. Începând cu 1777, majoritatea populației Tamien a fost înrobită cu forța la Misiunea Santa Clara de Asís sau la Misiunea San José, unde au fost botezați și educați pentru a deveni neofiți catolici, cunoscuți și sub denumirea de Indienii Misiunilor. Această situație a durat până la secularizarea misiunii de către Guvernul Mexican în anul 1833. O mare majoritate a poporului Tamien a pierit fie din cauza bolilor din misiuni, fie ca urmare a genocidului susținut de stat. Câteva familii supraviețuitoare au rămas intacte, migrând spre Santa Cruz, după ce pământurile lor ancestrale au fost acordate imigranților spanioli și mexicani. Perioada spaniolă California a fost revendicată ca teritoriu al Imperiului Spaniol în 1542, când exploratorul Juan Rodríguez Cabrillo a cartografiat coasta californiană. Pe parcursul acestei perioade, Alta California și peninsula Baja California au fost administrate ca o singură entitate, sub denumirea de Provincia Las Californias. Timp de aproape 200 de ani, regiunea Californias a rămas o frontieră îndepărtată, controlată în mare măsură de numeroasele națiuni native și ignorată aproape complet de guvernul Viceregatului Noii Spanii cu sediul în Ciudad de Mexico. Modificările în dinamica puterii din America de Nord – incluzând victoria britanicilor și a americanilor, precum și dobândirea teritoriilor nord-americane situate la est de fluviul Mississippi, ca urmare a Tratatului de la Paris din 1763, alături de debutul colonizării rusești în nord-vestul Americii de Nord – au determinat autoritățile hispano-mexicane să finanțeze Expediția Portolá cu scopul de a explora nordul Californiei în 1769. În 1776, regiunea Californias a fost încorporată în Căpitănia Generală a Provinciilor Interne (Provincias Internas), o diviziune administrativă vastă creată de José de Gálvez, Ministrul spaniol al Indiilor, pentru a acorda o autonomie sporită teritoriilor de frontieră ale Imperiului Spaniol. În același an, Regele Carol al III-lea al Spaniei a autorizat o expediție condusă de Juan Bautista de Anza pentru a cerceta Zona Golfului San Francisco, cu scopul de a stabili locațiile pentru două așezări viitoare și misiunea corespunzătoare acestora. Inițial, de Anza a selectat locația pentru o așezare militară în San Francisco, destinată Presidiului Regal San Francisco, precum și pentru Misiunea San Francisco de Asís. Pe drumul de întoarcere dinspre San Francisco spre Mexic, de Anza a ales, în Valea Santa Clara, locurile pentru o așezare civilă – San Jose – situată pe malul estic al râului Guadalupe, și pentru o misiune pe malul vestic, Misiunea Santa Clara de Asís. Orașul San Jose a fost înființat oficial ca prima așezare civilă din California, pe 29 noiembrie 1777, purtând numele de Pueblo de San José de Guadalupe, de către José Joaquín Moraga, la ordinele lui Antonio María de Bucareli y Ursúa, Viceregele Noii Spanii. San Jose a funcționat ca un punct strategic de-a lungul rutei El Camino Real, asigurând legătura între fortificațiile militare de la Presidiul Monterey și Presidiul San Francisco, precum și rețeaua de misiuni din California. În 1791, pe fondul inundațiilor majore care afectau în mod frecvent așezarea (pueblo), localitatea San Jose a fost mutată cu aproximativ 1,6 kilometri (o milă) spre sud, centrându-se în jurul Pieței (Plaza) orașului (în prezent, Plaza de César Chávez). În 1800, din cauza creșterii populației în regiunea nordică a Californiilor, Diego de Borica, guvernatorul teritoriului, a separat oficial provincia în două regiuni distincte: Alta California (California de Sus), care în cele din urmă a devenit mai multe state americane din vest, și Baja California (California de Jos), care s-a transformat în două state mexicane. Perioada mexicană San Jose a fost integrat în Primul Imperiu Mexican în 1821, la finalul Războiului de Independență al Mexicului dus împotriva Coroanei Spaniole, iar ulterior, în 1824, a devenit o parte a Primei Republici Mexicane. Beneficiind de independența nou-câștigată și sprijinindu-se pe victoria mișcării republicane, Mexicul a inițiat acțiuni pentru reducerea influenței Bisericii Catolice în regiunea Alta California, demers materializat prin secularizarea misiunilor din California în 1833. În 1824, în scopul stimulării colonizării și a dezvoltării economice în regiunea slab populată a Californiei, guvernul mexican a lansat un program destinat atât cetățenilor mexicani, cât și celor străini, pentru popularea terenurilor neocupate din zonă. Între 1833 și 1845, au fost eliberate 38 de concesiuni de terenuri pentru ferme (rancho-uri) în Valea Santa Clara, dintre care 15 se aflau în granițele actuale ale orașului San Jose. Printre beneficiarii concesiunilor de pământuri din Valea Santa s-au numărat personalități istorice proeminente, precum James A. Forbes, întemeietorul orașului Los Gatos (care a primit moșia Rancho Potrero de Santa Clara), Antonio Suñol, Alcaldele (primarul) orașului San Jose (care a primit Rancho Los Coches), și José María Alviso, de asemenea Alcalde de San Jose (care a primit Rancho Milpitas). În 1835, din populația de aproximativ 700 de locuitori ai orașului San Jose, 40 erau cetățeni străini, în mare parte americani și englezi. Până în 1845, numărul locuitorilor orașului (pueblo) a ajuns la 900, creștere datorată în principal imigrației americane. Prezența străinilor în San Jose și în întreaga Californie a transformat rapid societatea locală, generând noi perspective economice și o diversitate culturală. Până în anul 1846, nativii Californio își exprimaseră constant nemulțumirea față de acapararea societății californiene de către comunitatea anglo-americană aflată în continuă creștere și îmbogățire. Pe durata Revolta Steagului Ursului din 1846, căpitanul Thomas Fallon a condus nouăsprezece voluntari din Santa Cruz până în satul San Jose, pe care trupele sale l-au cucerit cu ușurință. Prin arborarea steagului Republicii California, dominația mexicană din Alta California s-a încheiat la 14 iulie 1846. Perioada americană Spre sfârșitul anului 1847, odată cu încheierea Războiului mexicano-american, a fost definitivată Cucerirea Californiei de către Statele Unite. În anul 1848, prin Tratatul de la Guadalupe Hidalgo, California a fost cedată oficial Statelor Unite, devenind parte a cesiunii mexicane. Pe data de 15 decembrie 1849, San Jose a devenit capitala teritoriului neîncorporat al Californiei. Odată cu admiterea Californiei în Uniune pe 9 septembrie 1850, San Jose a dobândit statutul de primă capitală a statului. La 27 martie 1850, San Jose a fost recunoscută oficial ca entitate municipală. Această încorporare a avut loc simultan cu cele ale orașelor San Diego și Benicia; astfel, alături de Sacramento, acestea se numără printre primele orașe cu statut de corporație municipală din California. Primul primar al orașului a fost Josiah Belden, care se stabilise în California în 1842, după o călătorie pe ruta California Trail în cadrul grupului Bartleson-Bidwell, adunând ulterior o avere considerabilă. San Jose a deținut temporar statutul de primă capitală a statului California, găzduind întrunirile legislatorilor între anii 1849 și 1851. (În perioada Californiei spaniole și mexicane, capitala a fost Monterey). Prima clădire a Capitoliului nu a supraviețuit trecerii timpului; pe locul respectiv se află în prezent Plaza de César Chávez, marcată de două plăci comemorative care indică locul primelor reuniuni ale legislaturii din California. În perioada cuprinsă între anii 1900 și 1910, San Jose s-a afirmat ca un centru al inovației și al descoperirilor fundamentale în domeniul aviației, incluzând atât aparatele de zbor mai ușoare, cât și pe cele mai grele decât aerul. Un rol esențial în aceste progrese l-a avut John Montgomery și colaboratorii săi. Pentru a-i onora contribuțiile, municipalitatea din San Jose a înființat Montgomery Park, un monument la intersecția străzilor San Felipe și Yerba Buena, și a numit o școală elementară după el. În aceeași epocă, San Jose s-a impus și ca un pol al inovației în mecanizarea și industrializarea echipamentelor destinate agriculturii și prelucrării alimentelor. Deși a evitat proporțiile dezastrului din San Francisco, San Jose a suferit la rândul său pagube majore în urma cutremurului din San Francisco din 1906. Peste o sută de persoane și-au pierdut viața la Azilul Agnews (ulterior redenumit Spitalul de Stat Agnews) din cauza prăbușirii zidurilor și a acoperișului acestuia, iar clădirea de trei etaje a Liceului din San Jose, construită din piatră și cărămidă, a fost și ea distrusă. Anii celui de-Al Doilea Război Mondial au adus noi provocări; populația de origine japoneză, concentrată în mare parte în cartierul Japantown, a fost relocată în lagăre de internare, printre aceștia numărându-se și viitorul primar Norman Mineta. În urma revoltelor zoot suit din Los Angeles, violența împotriva comunității mexicane s-a manifestat și aici în vara anului 1943. Potrivit datelor Biroului de Recensământ din 1940, 98% din locuitorii orașului San Jose se declarau albi. Odată cu izbucnirea celui de-Al Doilea Război Mondial, economia orașului a cunoscut o transformare majoră, trecând de la agricultură (fabrica de conserve Del Monte, care a fost cel mai mare angajator până la închiderea sa în 1999) la industria prelucrătoare, în urma unui contract între Departamentul de Război al Statelor Unite și compania Food Machinery Corporation (cunoscută ulterior ca FMC Corporation) pentru producția a o mie de vehicule șenilate de debarcare. După încheierea războiului, FMC (transformată ulterior în United Defense și astăzi operând sub numele BAE Systems) și-a continuat activitatea ca un contractor în domeniul apărării, unitățile din San Jose ocupându-se de proiectarea și asamblarea unor platforme militare, printre care transportorul blindat de trupe M113, vehiculul de luptă Bradley și diverse subansamble destinate tancului principal de luptă M1 Abrams. Compania IBM și-a stabilit prima unitate operațională de pe Coasta de Vest la San Jose în 1943, inaugurând o fabrică de cartele perforate în zona centrală, urmată de un laborator de cercetare (IBM Research) în 1952. Un progres tehnologic major a fost realizat de Reynold B. Johnson și echipa sa, care au conceput tehnologia de stocare cu acces direct pentru computere, creând sistemul RAMAC 305 și discul dur (hard disk). Aceste realizări au contribuit semnificativ la dezvoltarea sectorului tehnologic al economiei din San Jose. Pe parcursul anilor 1950 și 1960, managerul orașului, „Dutch” Hamann, a orchestrat o campanie extinsă de expansiune a orașului. Prin eforturile sale, orașul a integrat regiuni învecinate precum Alviso și Cambrian Park, alocând astfel porțiuni semnificative pentru dezvoltarea de suburbii. În anii 1970 a apărut o opoziție față de această creștere accelerată, fenomen condus de edilii Norman Mineta și Janet Gray Hayes. Deși s-a instituit o limită de dezvoltare urbană, s-au impus taxe de dezvoltare și localitățile Campbell și Cupertino au dobândit statut independent, expansiunea nu a fost stopată, ci redirecționată către zone deja aflate sub jurisdicția orașului. Implicarea orașului San Jose în industria tehnologică aflată în plină dezvoltare din Silicon Valley a declanșat o expansiune suplimentară, atât pe plan economic, cât și demografic. Datele furnizate de recensământul Statelor Unite din 1990 au arătat că, pentru prima dată, San Jose a depășit San Francisco, devenind cel mai populat oraș din regiunea Bay Area. Această creștere a antrenat cea mai semnificativă scumpire a locuințelor la nivel național, prețurile cunoscând o majorare de 936% în perioada cuprinsă între 1976 și 2001. Inițiativele de sporire a densității urbane s-au prelungit până în anii 1990, când un plan urbanistic revizuit a menținut granițele de expansiune din 1974, iar electoratul a respins un referendum care viza atenuarea limitărilor impuse dezvoltării în zona colinelor. Până în 2006, un procent de 60% dintre locuințele edificate în San Jose după anul 1980 și peste 75% din construcțiile rezidențiale realizate începând cu anul 2000 erau reprezentate de clădiri multifamiliale, un indicator al unei politici favorabile principiilor de dezvoltare urbană planificată (Smart Growth). Geografie San Jose este situat în Valea Santa Clara, în sudul Zonei Golfului (Bay Area) din nordul Californiei. Extremitatea nordică a orașului San Jose se mărginește cu Golful San Francisco la Alviso, deși cea mai mare parte a teritoriului se află la distanță de țărm. Potrivit Biroului de Recensământ al Statelor Unite, suprafața totală a orașului este de 466 km² (180,0 mile pătrate), plasându-l pe locul patru în clasamentul celor mai întinse orașe din California ca suprafață terestră (după Los Angeles, San Diego și California City). San Jose se află poziționat între Falia San Andreas, focarul cutremurului Loma Prieta din 1989, și Falia Calaveras. Orașul înregistrează, în medie, unul sau două cutremure moderate pe an. Aceste seisme se produc la est de oraș, de-a lungul porțiunii active a Faliei Calaveras, un centru major de activitate seismică din regiunea nordică a Californiei. Un astfel de eveniment a avut loc pe 14 aprilie 1984, la ora 13:15 (ora locală), când un cutremur cu magnitudinea de 6,2 grade a zguduit Falia Calaveras, în apropierea Muntelui Hamilton din San Jose. Cel mai sever seism, produs în 1906, a cauzat distrugeri majore asupra numeroaselor clădiri din San Jose, după cum s-a relatat anterior. De-a lungul istoriei, orașul a mai fost afectat de cutremure semnificative în anii 1839, 1851, 1858, 1864, 1865, 1868 și 1891. De asemenea, Cutremurul din Daly City din 1957 a generat unele pagube, iar cutremurul Loma Prieta din 1989 a provocat stricăciuni în anumite sectoare ale orașului. Peisaj urban Extinderea orașului San Jose s-a realizat prin intermediul planului conceput de „Dutch” Hamann, care a îndeplinit funcția de City Manager în perioada 1950 - 1969. În decursul administrației sale, susținut de echipa sa numită sugestiv „Divizia Panzer a lui Dutch”, orașul a realizat 1.389 de operațiuni de anexare teritorială, extinzându-și suprafața de la 44 km² la 385 km² (17 la 149 de mile pătrate). Această extindere a presupus asimilarea comunităților menționate anterior, transformându-le în cartiere aflate sub jurisdicția orașului. Taxele pe vânzări au reprezentat o principală sursă de finanțare. Abordarea lui Hamann presupunea localizarea precisă a principalelor arii comerciale, fiind urmată de anexarea de benzi teritoriale înguste adiacente principalelor rute de acces către aceste centre, un proces de extindere descris metaforic prin formarea unor „tentacule” sau „zone cu aspect de degete” în întreaga Vale Santa Clara, împiedicând astfel dezvoltarea comunităților limitrofe. În timpul administrației sale, se zvonea că deciziile Consiliului Local erau luate la un simplu semn de aprobare din partea lui Hamann. În anul 1963, statul California a creat Comisiile de Formare a Agențiilor Locale, instituții cu competențe la nivelul întregului stat, a căror principală menire a fost încercarea de a instaura un anumit grad de ordine în fața ritmului accelerat de extindere a orașului San Jose. În cele din urmă, forțele politice opozante acestei strategii de extindere au dobândit o forță tot mai mare, pe măsură ce cartierele s-au coalizat pentru a susține propriii lor candidați. Această situație a determinat diminuarea influenței lui Hamann și a condus, în cele din urmă, la demisia sa. Chiar dacă planul inițial a rămas nefinalizat, acesta a imprimat deja o anumită direcție de dezvoltare. Orașul își crease deja o zonă extinsă de influență, asimilând uneori în mod haotic sectoare izolate, chiar și atunci când se confrunta cu obiecții din partea comunităților în cauză. Printre arterele principale de circulație din oraș se numără Monterey Road, axele rutiere Stevens Creek Boulevard și San Carlos Street, coridorul format de Santa Clara Street și Alum Rock Avenue, Almaden Expressway, Capitol Expressway, 1st Street și Lawrence Expressway. Topografie Râul Guadalupe izvorăște din Munții Santa Cruz și curge spre nord prin San Jose, vărsându-se în Golful San Francisco la Alviso. De-a lungul secțiunii sudice a râului se întinde cartierul Almaden Valley, care și-a primit numele de la minele de mercur care funcționau aici. Aceste mine furnizau mercurul indispensabil procesului de extragere a aurului din cuarț în timpul Goanei după Aur din California, dar și pentru producția de fulminat de mercur, folosit la fabricarea capselor detonatoare și a detonatorilor pentru armata SUA între 1870 și 1945. La est de Râul Guadalupe, pârâul Coyote Creek curge de asemenea spre sudul Golfului San Francisco și izvorăște pe Muntele Sizer, în apropierea Parcului de Stat Henry W. Coe și a dealurilor adiacente din masivul Diablo Range, situat la nord-est de Morgan Hill. Punctul cu cea mai joasă altitudine din San Jose, aflat la 4 m (13 picioare) sub nivelul mării, se află în zona Golfului San Francisco din Alviso; cea mai mare altitudine înregistrată este de 648 m (2.125 picioare). Având în vedere situarea în apropierea Observatorului Lick de pe Muntele Hamilton, administrația locală din San Jose a inițiat o serie de măsuri menite a diminua poluarea luminoasă. Printre acestea se numără schimbarea lămpilor de iluminat stradal și a sistemelor de iluminare din cadrul complexurilor private cu lămpi cu vapori de sodiu de joasă presiune. Cu toate acestea, în 2018 a fost autorizată instalarea unor panouri publicitare digitale iluminate puternic cu LED-uri, care au generat interferențe pe cerul nocturn sub formă de lumină albastră. Pentru a recunoaște eforturile timpurii ale orașului de a menține calitatea cerului pe timpul nopții, asteroidul 6216 San Jose a fost denumit după acesta în anul 1997. Pe teritoriul orașului San Jose se disting patru văi principale: Valea Almaden, aflată la limita sud-vestică a orașului; Valea Evergreen în partea de sud-est, caracterizată prin relief colinar pe întreaga sa suprafață interioară; Valea Santa Clara, care reprezintă principala arie urbană cu teren predominant plat din South Bay; și Valea Coyote, o zonă rurală situată la limita extremă de sud a orașului. Secetele severe abătute asupra Californiei, însoțite de golirea bazinului lacului de acumulare Anderson în vederea executării unor lucrări de consolidare seismică, au supus securitatea rezervei de apă a orașului unor mari presiuni. Climă La fel ca majoritatea regiunii Bay Area, San Jose prezintă un climat mediteraneean (în clasificarea climatică Köppen: Csb), cu veri ce variază de la calde la foarte calde și uscate, și ierni răcoroase și umede. În medie, orașul beneficiază de 298 de zile cu soare și înregistrează o temperatură medie anuală de 16,3 °C. Orașul se află într-o depresiune, flancat de zone muntoase pe trei din părțile sale, și nu dispune de o deschidere directă la Oceanul Pacific, așa cum este cazul orașului San Francisco. Consecința acestei poziționări constă într-o protecție mai mare împotriva precipitațiilor, clima evitând cu strictețe calificarea drept semi-aridă rece (BSk). La fel ca în cea mai mare parte din Bay Area, clima din San Jose este compusă din zeci de microclimate. Datorită unui efect de umbră pluviometrică mai accentuat dinspre Munții Santa Cruz, centrul orașului San Jose înregistrează cele mai reduse cantități de precipitații, în timp ce partea de sud a orașului, aflată la o distanță de numai 16 km (10 mile), se confruntă cu mai multe precipitații și cu temperaturi ceva mai extreme. Temperatura medie lunară variază de la aproximativ 10 °C în lunile decembrie și ianuarie, la aproximativ 21 °C în lunile iulie și august. Temperatura record din San Jose s-a înregistrat pe 6 septembrie 2022, atingând valoarea de 43 °C, în timp ce recordul de temperatură minimă, -8 °C, a fost consemnat pe 6 ianuarie 1894. În medie, sunt 2,7 dimineți pe an în care temperatura coboară la sau sub punctul de îngheț; și șaisprezece după-amiezi în care temperatura maximă atinge sau depășește 32 °C. Variația diurnă a temperaturii este mult mai accentuată decât pe coastă sau în San Francisco, rămânând totuși inferioară celei înregistrate în Valea Centrală. Volumul precipitațiilor măsurate într-un „an ploios” s-a situat între nivelul minim de 123 mm, înregistrat între iulie 1876 și iunie 1877, și nivelul maxim de 770 mm, raportat între iulie 1889 și iunie 1890. Cu toate acestea, înregistrările efectuate la stația meteo actuală, activă din anul 1893, indică un interval pluviometric diferit: de la minimul absolut de 135 mm aferent „anului ploios” 2020–2021, la maximul de 768 mm determinat pentru „anul ploios” 1982–1983. Din cele 127 de rapoarte de precipitații efectuate în San Jose, cel mai puțin ploios an la care s-a făcut referire până acum este 2020–2021. Cele mai multe precipitații căzute într-o lună au fost de 314 mm în ianuarie 1911. Precipitațiile maxime înregistrate în 24 de ore au fost de 91 mm la 30 ianuarie 1968. Pe 16 august 2020 s-a produs una dintre cele mai întinse și mai viguroase furtuni cu descărcări electrice din istoria apropiată a regiunii Bay Area, declanșată de avansul unei mase de aer instabil și umed din direcția sudică, ceea ce a generat multiple furtuni uscate (fără precipitații) care au provocat numeroase incendii prin cele peste 300 de lovituri de fulger asupra dealurilor din vecinătate. Controlul total asupra incendiilor declanșate de complexul de fulgere CZU a necesitat aproximativ cinci luni. Bilanțul incendiului indică o suprafață afectată ce depășește 34.800 de hectare și o distrugere aproape completă a 1.500 de clădiri. Cota zăpezii ajunge ocazional la doar 1.200 m deasupra nivelului mării, generând un strat efemer de zăpadă pe Muntele Hamilton din apropiere și, mai rar, pe Munții Santa Cruz, care rezistă de obicei timp de câteva zile. Astfel de condiții meteorologice îngreunează adesea traficul rutier pe Ruta de Stat 17 în direcția Santa Cruz. Ninsoarea este un fenomen rar în San Jose; ultima dată când zăpada a rămas pe sol a fost la 5 februarie 1976, când mulți locuitori din jurul orașului au văzut până la 8 cm de zăpadă pe mașini și acoperișuri. Stația oficială de observație a măsurat doar 1,3 cm de zăpadă. Cartiere și districte Începând cu anii 2020/2022, orașul San José este împărțit în 10 districte diferite ale Consiliului Local Orașul este împărțit în următoarele arii: San Jose Central (centrat pe centrul orașului San Jose), San Jose de Vest, San Jose de Nord, San Jose de Est și San Jose de Sud. O parte dintre cartierele și districtele orașului San Jose au reprezentat în trecut comunități neîncorporate sau municipalități independente, care au fost ulterior integrate teritorial în perimetrul urban. Pe lângă cele menționate mai sus, alte comunități bine-cunoscute din San Jose includ Japantown, Rose Garden, Midtown San Jose, Willow Glen, Naglee Park, Burbank, Winchester, Alviso, East Foothills, Alum Rock, Communications Hill, Little Portugal, Blossom Valley, Cambrian, Almaden Valley, Little Saigon, Silver Creek Valley, Evergreen Valley, Mayfair, Edenvale, Santa Teresa, Seven Trees, Coyote Valley și Berryessa. O enclavă etnică distinctă din San Jose o reprezintă cartierul Washington-Guadalupe, poziționat exact la sud de districtul SoFA; acest cartier găzduiește o comunitate de hispanici, cu epicentrul pe Willow Street. Parcuri Orașul San Jose dispune de o arie totală de circa 6.455 ha destinată parcurilor, inclusiv o parte din vastul refugiu național pentru viață sălbatică Don Edwards San Francisco Bay. Parcul Alum Rock, înființat în 1872, reprezintă cel mai vechi parc din structura administrativă a orașului. Almaden Quicksilver County Park, o zonă de 1.678 ha ce cuprinde fostele mine de mercur situate în sudul orașului San Jose (gestionat și întreținut de către Departamentul de Parcuri și Recreere al Comitatului Santa Clara). Alum Rock Park, un spațiu de 291 ha localizat în partea de est a orașului San Jose, care reprezintă cel mai vechi parc municipal din California și se numără printre cele mai mari parcuri de acest tip din Statele Unite ale Americii. CaliBunga Waterpark, un parc acvatic cu tobogane și o multitudine de alte facilități de divertisment acvatic. Acesta este amplasat în cadrul Parcului Lake Cunningham. Children's Discovery Museum oferă un cadru exterior similar unui parc, având drept atracție principală cel mai mare joc de Monopoly permanent din lume, recunoscut ca atare de Cartea Recordurilor Guinness. Această atracție este administrată de organizația non-profit Monopoly in the Park, încadrată la categoria 501(c)(3). Circle of Palms Plaza, un inel de palmieri dispus în jurul sigiliului statului California și al unui monument istoric aflat pe locul primului capitoliu al statului Emma Prusch Farm Park, având o întindere de 17,6 ha și fiind situat în estul orașului San Jose. Donat de Emma Prusch cu scopul de a reflecta moștenirea agricolă a văii, acest parc se mândrește cu un hambar din programul 4-H – considerat cel mai amplu din San Jose –, grădini comunitare, o livadă bogată în pomi fructiferi rari, secțiuni horticole demonstrative, locuri amenajate pentru picnic, precum și cu mari întinderi de pajiști verzi. Găinile, rațele și păunii circulă în voie prin parc. Field Sports Park reprezintă unicul poligon de tragere aflat în proprietate publică din Comitatul Santa Clara, fiind poziționat în partea sudică a orașului San Jose. Parcul Iris Chang, situat în nordul orașului San Jose, este dedicat amintirii scriitoarei Iris Chang, autoarea cărții The Rape of Nanking și locuitoare a orașului San Jose. Kelley Park, complex care înglobează spații diverse precum Parcul și Grădina Zoologică Happy Hollow (un parc de distracții pentru copii), Grădina Prieteniei Japoneze, History Park și Muzeul Istoric Portughez, acesta din urmă aflându-se în incinta parcului istoric. Martial Cottle Park, o fostă fermă agricolă situată în sudul orașului San Jose. Se află sub administrația Departamentului de Parcuri și Recreere al Comitatului Santa Clara. Oak Hill Memorial Park, considerat a fi cel mai vechi cimitir laic din California. Overfelt Gardens, un parc care include Grădina Culturală Chineză. Plaza de César Chávez, un parc de mici dimensiuni amplasat în zona centrală, care servește drept locație pentru concerte în aer liber și găzduiește manifestarea Crăciunul în Parc din San Jose. Rosicrucian Park, ocupând o suprafață ce acoperă aproape un întreg bloc din cartierul Rose Garden; parcul oferă un cadru de arhitectură egipteană și maură, amplasat printre peluze, grădini de trandafiri, statui și fântâni arteziene, și cuprinde Muzeul Egiptean Rosicrucian, Planetariul, Biblioteca de Cercetare, Grădina Păcii și Centrul de Vizitatori. Grădina Municipală de Trandafiri din San Jose, un parc de 2,2 ha localizat în cartierul Rose Garden, remarcabil prin prezența a peste 4.000 de tufe de trandafiri. Selma Olinder Park, un parc mic la Coyote Creek, situat între Neglee și Olinder. Trasee San Jose deține o rețea vastă de trasee ce însumează 105 km, fiind destinată activităților recreative și deplasărilor active la nivelul întregului oraș. Cele mai importante trasee din rețea includ: Traseul Coyote Creek Traseul Râului Guadalupe Traseul Los Gatos Creek Traseul Los Alamitos Creek Traseul Penitencia Creek Traseul Silver Creek Valley Acest vast sistem urban de trasee pietonale și cicliste, desemnat de revista Prevention Magazine drept cel mai extins de pe teritoriul național, se interconectează cu rute similare din districtele limitrofe, precum și cu o multitudine de căi rurale de acces situate în zonele naturale neconstruite și pe colinele adiacente. O serie de sisteme de trasee cuprinse în această rețea beneficiază de statutul de Traseu de Recreere Național, la fel ca și anumite rute regionale de importanță deosebită, cum ar fi Traseul Golfului San Francisco sau Traseul Crestelor din Bay Area. Faună Înregistrări scrise din trecutul orașului atestă prezența somonilor migratori în Rio Guadalupe încă din secolul al XVIII-lea. Râul Guadalupe servește drept habitat natural atât pentru păstrăvul curcubeu anadrom (Oncorhynchus mykiss), cât și pentru somonul regal. Această specificitate ecologică conferă orașului San Jose statutul de cel mai sudic centru urban major din Statele Unite ale Americii în care se constată migrații reproductive ale somonului, o caracteristică de asemenea întâlnită în orașele Anchorage, Seattle, Portland și Sacramento. Migrații masive, numărând până la o mie de somoni Chinook sau King Salmon (Oncorhynchus tshawytscha), se desfășurau de-a lungul râului Guadalupe în fiecare toamnă pe parcursul anilor 1990. Aceste migrații s-au diminuat drastic, tinzând spre dispariție în deceniul actual, o cauză majoră fiind, se pare, blocarea accesului către ariile de reproducere prin prezența unor obstacole insurmontabile: podețe tubulare, baraje și o albie largă a râului, neprotejată și nivelată prin pavare cu beton, amenajată de către Districtul Hidrografic al Văii Santa Clara. Un număr redus de somoni Chinook a fost observat reproducându-se sub podul de pe strada Julian, momentul fiind înregistrat pe suport video în cursul anului 2011. Conservatoristul Roger Castillo, care în 2005 a descoperit fosilele unui mamut pe malurile râului Guadalupe, a identificat la începutul anului 2019 o populație de cerbi canadieni din subspecia tule (Cervus canadensis) ce s-a reafirmat în zona colinară din sudul orașului San Jose, în porțiunea aflată la est de Autostrada 101. Localizată la marginea de sud a orașului San José, Valea Coyote funcționează ca un canal de migrație esențial pentru speciile sălbatice, făcând legătura între Munții Santa Cruz și lanțul muntos Diablo. Date demografice În 2022, Biroul de Recensământ al Statelor Unite a emis actualizările sale referitoare la dinamica populației. Cu un număr total de 971.233 de locuitori, populația orașului San Jose s-a diminuat cu 4,1% comparativ cu cifrele recensământului din 2020. Această scădere a adus orașului distincția de a fi doar al doilea centru urban din Statele Unite ale Americii, după Detroit, care a avut anterior o populație de peste un milion de locuitori și apoi a căzut sub acest prag. Motivele din spatele acestei migrații sunt variate, de la atracția pentru regiuni urbane cu un cost al vieții mai redus, la flexibilitatea crescută oferită de opțiunile de lucru de la distanță. 2020 Conform recensământului din Statele Unite ale Americii efectuat în 2020, populația din San Jose se ridica la 1.013.240 de locuitori. Densitatea populației a fost de 2.194,6 locuitori pe kilometru pătrat. Repartizarea pe criterii rasiale indica o prezență a albilor de 27,3%, a afro-americanilor de 2,9%, a nativilor americani de 1,4%, a asiaticilor de 38,5% și a persoanelor originare din insulele Pacificului de 0,4%, în timp ce 18,2% proveneau din alte rase și 11,2% declarau origini din două sau mai multe rase. Hispanicii sau latinii, de orice origine rasială, constituiau 31,2% din numărul total de locuitori. Rezultatele recensământului relevă de asemenea că 98,5% din populație era rezidentă în gospodării, 1,2% era adăpostită în spații de locuit colective non-instituționale, iar un procent de 0,3% era reprezentat de persoane instituționalizate. Statisticile relevau existența a 328.622 de locuințe particulare, printre care 36,2% adăposteau tineri sub 18 ani, 53,4% reprezentau familii întemeiate prin căsătorie, 6,2% constituiau cupluri în uniune consensuală, 22,8% aveau în componență o femeie celibatară sau necăsătorită și fără un alt coabitant, iar 17,6% dispuneau de un bărbat celibatar sau necăsătorit și fără coabitant. Un procent de 19,0% din totalitatea locuințelor era format din persoane individuale, printre care se numărau și acei 6,9% reprezentați de persoane individuale având vârsta de cel puțin 65 de ani. Media de membri per unitate de locuit s-a ridicat la 3,04 persoane. Numărul familiilor se situa la 239.392, reprezentând un segment de 72,8% din totalul gospodăriilor. Datele privind grupele de vârstă arătau că o proporție de 21,1% din populație avea vârsta inferioară a 18 ani, 9,1% se situa în segmentul de vârstă 18 - 24 de ani, 30,4% în segmentul 25 - 44 de ani, 26,1% între 45 și 64 de ani, iar restul de 13,3% aparținea grupului de vârstă 65 de ani sau peste. Media de vârstă a fost înregistrată la 37,6 ani. Raportul între sexe s-a conturat sub forma a 101 bărbați la un efectiv de 100 de femei. Analiza sectorului imobiliar a indicat prezența a 342.037 de unități locative, caracterizate printr-o densitate medie de 740,9 pe kilometru pătrat. Rata de ocupare a acestora a fost evaluată la 96,1%, corespunzând unui număr absolut de 328.622 de unități ocupate. Împărțite pe regimuri de ocupare, 54,0% din aceste unități s-au aflat în regim de proprietate privată cu destinație locativă, în timp ce restul de 46,0% se încadrau în sistemul de locuințe oferite spre închiriere. În cursul anului 2023, estimările publicate de Biroul de Recensământ al SUA au evaluat la 141.565 de dolari valoarea mediană a veniturilor pentru o gospodărie, pe când venitul pe cap de locuitor atingea suma de 63.253 de dolari. Un procent de circa 4,9% din familii, corespunzător la aproximativ 7,8% din numărul total de locuitori, a înregistrat un grad de sărăcie inferior limitelor naționale, stabilite ca prag al sărăciei. 2010 Recensământul derulat în Statele Unite în anul 2010 raportează un volum total al populației din San Jose de 945.942 de persoane. Din punct de vedere demografic, s-a înregistrat o densitate a populației de 2.029,4 locuitori pe kilometru pătrat. Repartizarea populației pe caracteristici rasiale în San Jose indica un procent de 42,8% reprezentat de albi - echivalentul a 404.437 de persoane, urmat de un procentaj de 32,0% asiatici - reprezentând 303.138 de indivizi. Aprofundând subdiviziunile categoriei asiatice, se identifică o prevalență a vietnamezilor (10,4%), urmați de chinezi (6,7%), filipinezi (5,6%), indieni (4,6%), coreeni (1,2%), japonezi (1,2%), cambodgieni (0,3%), thailandezi (0,2%), pakistanezi (0,2%) și laotieni (0,2%). Categoriile afro-americanilor și amerindienilor au înregistrat cote reduse de participare demografică, cu 30.242 de persoane (3,2%) pentru prima categorie și 8.297 de persoane (0,9%) pentru cea de-a doua. Rezidenții insulelor pacifice numărau doar 4.017 suflete (0,4%), în timp ce restul populației a provenit din alte medii rasiale - 148.749 de persoane (15,7%) și din rândul persoanelor care dețineau caracteristici plurispecifice - 47.062 de persoane (5,0%). Un element important care se impune subliniat este dat de componența populației cu rădăcini hispanice sau latine, care aduna 313.636 de locuitori, echivalând cu 33,2% din efectivul global. Cota reprezentată de locuitorii provenind din descendență mexicană ajungea la 28,2%; la distanță se aflau, în ordinea numărului de reprezentanți, alte două naționalități hispanice, respectiv locuitorii cu background originar din El Salvador (0,7%) și portoricanii (0,5%). Prin contrast, procentul populației majoritare caucaziene de sorginte non-hispanice atinsese valoarea de 28,7% în anul 2010, cifră pe marginea unui traseu descendent accentuat din 1970, an la finele căruia era înscris la cota de 75,7%. Un alt set de constatări din analiza de recensământ indică faptul că marea masă a locuitorilor - 932.620 indivizi (adică 98,6%) - era așezată în ansambluri cu rol administrativ casnic, alte 9.542 de persoane (1,0%) dispuneau de forme de adăpost dincolo de zona instituționalizată, pe când doar 3.780 de locuitori (0,4%) se încadrau în regim rezidențial specific organismelor publice. Raportul menționează ca total de unități organizatorice în sistem de locuință casnică, 301.366 ansambluri, subdivizate în categorii, din care reies următoarele ponderi: familii compuse dintr-un minim de persoane cu regim coabitant, alături de tineri proveniți dintr-o treaptă inferioară din perspectivă vârstnică - 122.958 ansambluri (40,8%); parteneriate din medii eterosexuale întemeiate sub incidență legislativă conjugală - 162.819 (54,0%); cămine asigurate de prezența dominantă a unei femei singure - 37.988 (12,6%) și medii caracterizate exclusiv sub bagheta autoritară a unui reprezentant de ordin masculin - 18.702 (6,2%). În același plan administrativ se conturează existența a 16.900 ansambluri (5,6%) de conviețuire de tip non-conjugal, organizate de parteneri din sex opus, în timp ce alte 2.458 ansambluri (0,8%) reflectă grupări din perimetrul uniunilor conjugale/parteneriatelor derivând dintr-un spectru de aceeași natură de tip homofolic. Printre tiparele de organizare casnică așezată se înregistrează 59.385 de entități alcătuite integral de indivizi necăsătoriți (19,7%), 18.305 (6,1%) din care reflectă exclusiv statutul celor aflați într-o limită de vârstă ce atinge cuantumul superior pragului de 65 ani. Valoarea statistică generală a persoanelor din mediul rezidențial mediu depășea nivelul teoretic la limita de trei locuitori asociați - 3,09 pe perimetru, în vreme ce numărul aferent membrilor familiilor tradiționale ajungea la 219.509 de formațiuni casnice (72,8% din masa totală a ansamblurilor cu profil gospodăresc) marcând procentual valoarea teoretică corespondentă indicelui 3,54 la limita familiei de tip mediu. Privită global sub optica subdiviziunilor generate pe fondul încadrării prin paliere de vârstă, proporția s-a derulat potrivit următoarei scheme: segment ce conturează limita de la polul inferior sub aspect etativ situându-se sub cota de 18 ani – 234.678 de locuitori (reprezentând procentual valoarea de 24,8%); plaja cuprinsă între nivelul minimal de 18 și vârful atins la valoarea 24 - 89.457 indivizi (marcând un procent de 9,5%); nivel cuprins pe traiectul de 25 până la treapta limită 44 - 294.399 (apreciat la 31,1%); segment de profil cuprins între barierele valorice 45 – 64, respectiv la o limită de 232.166 locuitori (înscriindu-se în categoria a patra prin nivel procentual corespondent situat la granița indicatorului 24,5%); la orizont, categoria ce conturează numărul celor depășind limite aflate pe frontiera vârstei a 65-a – 95.242 participanți demografici (evaluați sub pondere valorică echivalând cu cota procentuală aferentă grupei superioare, fixată în mod oficial la pragul global situat sub raport a zecea - 10,1%). Rata medie care stabilea la modul global un parcurs vital mediu de parcurgere a cursului biografic a fost stabilită prin indice statistic orientativ evaluat la coordonatele valorii a 35,2 ani. Pe fondul analizării corelațiilor derivate și generate în cadrul raportului specific dintre factorul etalon sexologic de sex masculin vizavi cu referențialul global stabilit la valoare feminină se desprindea sub valențe procentuale a un raport dinamic echivalent determinând un scor proporțional indicativ – aducând indicatorilor a 101,1 reprezentanți masculini la grup limită de referință 100 de ordin opus. Abordare a fenomenului la palier de nivel situându-se peste plaja minimală reprezentând a 18-a vârstă, indicatorul de sex feminin aduce pe platformă a indicator de echivalență 99,8 de sexe opuse. Volumul rezidențial deține date care definesc existența unui număr evaluat pe piață situându-se sub valoarea cifrei reprezentate prin referința 314.038 subiecți a cărui profil descria grad echivalent caracteristic la un nivel specific evaluat în termeni pe suprafață limitrofă de un perimetru echivalând la o cifră corespunzătoare la valorile standardizate pentru profil a densității unitare – la limite superioare referințelor cantitative atestând la nivel teoretic valoarea în unități rezidențiale raportate per kilometru pătrat a 673,7 de referințe rezidențiale dispuse prin raport din care cotele atestă subiecților posesori a 176.216 referințe locative (situate limitrof nivelului indicator pe criterii de prezență directă la un procent general orientat 58,5%), proporțional pe rest prin diferență la valori estimative pe prag inferior stabilite la o cotă procentuală echivalată 125.150 referințe cu deținători fără un angajament legal posesional de referință proprietar pe profil de rezident asociat locatar la locația asumată prin angajament chirie pe fond reprezentativ în praguri de domeniu cantitativ definit cu limita reprezentată la cote referențiale în procent global stabilită la valoarea a 41,5%. Datele privind ponderea la numărul unităților goale pentru fond imobiliar au stabilit referințele specifice vizavi referințelor valorice proprietare prin cifra un procent echivalent mediu din totalitatea referințelor vizavi 1,6%; sub criteriu specific pieței unităților pe fond chirie vizavi profil locativ coeficienți au atestat un nivel cantitativ prin valori cifrice la un procent general orientat 4,3%. O masă considerabilă, evaluată pe o plajă a cifrelor cantitativ în parametri definiți din cadrul masivelor rezidențiale de profil general evaluând locuitori prin raport cifric fixat 553.436 persoane vizavi nivelul general reprezentând în procent global stabilită la valoarea a (58,5%), dețineau poziția prezenței constante pe locative din clasa asumată a deținătorilor referințelor de domeniu proprietari privați asumați legal, pe în vreme ce 379.184 din masă (în praguri de domeniu reprezentând în procent global stabilită la valoarea a 40,1%) vizavi număr locuitori prin raport locuiau la momentul vizat în clasa fond unităților imobiliare din portofoliul rezidențelor din registrul piețelor chiriei. Economie Aria Statistică Combinată (CSA) San Jose-San Francisco-Oakland reprezintă a treia cea mai mare economie metropolitană din Statele Unite, înregistrând un Produs Intern Brut (PIB) de 1,03 trilioane de dolari în 2018. Dintre cele peste 500 de arii statistice naționale principale, această zonă corespunzătoare a atestat unul dintre cele mai ridicate niveluri ale PIB-ului pe cap de locuitor în anul 2018, depășind 106.757 de dolari. San Jose este, de asemenea, o Zonă de Comerț Liber (Foreign Trade Zone) oficială. Orașul a primit acest statut de la guvernul federal american în 1974, devenind a 18-a zonă de comerț liber înființată în SUA. Primăria San Jose are jurisdicție administrativă de control și coordonare a comerțului internațional scutit de taxe din această zonă, care cuprinde comitatele Santa Clara, Monterey, San Benito, Santa Cruz, precum și regiunile sudice ale comitatelor San Mateo și Alameda. San Jose este centrul de operațiuni pentru un număr mare de companii. Corporații de prestigiu cu peste 1.000 de angajați care au sediul central aici includ: În plus, orașul găzduiește baze operaționale sau facilități majore pentru companii precum Becton Dickinson, Ericsson, Hewlett Packard Enterprise, Hitachi, IBM, Kaiser Permanente, KLA Tencor, Lockheed Martin, Nippon Sheet Glass și Qualcomm. Divizia nord-americană a companiei Samsung Semiconductor și-a inaugurat noul campus dedicat inovației din San Jose în 2015, complex ce deservește aproximativ 2.000 de angajați. Alte corporații de top care mențin o prezență semnificativă în oraș includ: Printre marii angajatori locali din sectorul public se regăsesc administrația orașului, administrația Comitatului Santa Clara, precum și Universitatea de Stat din San Jose. Corporația Acer menține și ea sucursale operaționale în San Jose, acționând ca sediu central pentru subsidiarele sale din Statele Unite. În trecut, înainte de a fi achiziționată, și compania Netcom avea sediul principal în oraș. La data de 31 iulie 2015, compania Apple Inc. din Cupertino a achiziționat un teren liber de 16,1 hectare în nordul orașului San Jose. Terenul, care nu avea clădiri, a fost obținut cu scopul de a construi un vast centru de cercetare și dezvoltare de tip campus, planificat să acomodeze până la 16.000 de angajați. Apple a achitat 138,2 milioane de dolari către fondul de investiții Five Mile Capital Partners (care la rândul său cumpărase proprietatea în anul 2010 pentru 40 de milioane de dolari). Bunăstare Comitatul în care se află San Jose, Santa Clara, înregistrează unul dintre cele mai ridicate niveluri ale venitului median pe gospodărie, atât în statul California, cât și la nivelul întregii națiuni. Cu un preț median al locuințelor situat la 1.085.000 de dolari și cea mai mare proporție de proprietăți evaluate la cel puțin un milion de dolari din SUA, Aria Metropolitană San Jose se distinge prin cea mai costisitoare piață imobiliară din Statele Unite și a cincea cea mai scumpă la nivel global. Costul vieții în regiunea San Jose și în zonele limitrofe se numără printre cele mai mari din California și din întreaga națiune, conform datelor din 2025. Costurile locative reprezintă principalul factor care contribuie la acest nivel ridicat al costului vieții, cu toate că indicatorii financiari pentru toate segmentele monitorizate de Indicele Costului Vieții ACCRA se situează peste media națională. Silicon Valley Densitatea ridicată a companiilor de tehnologie înaltă, a celor din domeniul calculatoarelor și al microprocesoarelor, care s-au stabilit inițial în orașele învecinate Sunnyvale, Palo Alto, Menlo Park și Mountain View, a stat la baza apariției supranumei Silicon Valley, termen inventat în anul 1971. Locuitorii zonei metropolitane San Jose sunt responsabili pentru înregistrarea unui număr mai mare de brevete în SUA comparativ cu oricare altă regiune din țară. Pe 15 octombrie 2015, Oficiul pentru Brevete și Mărci al Statelor Unite a inaugurat un birou satelit în San Jose, destinat să deservească nevoile din Silicon Valley și din vestul Statelor Unite. În aprilie 2018, Google se afla în faza de concepere a „celui mai amplu campus tehnologic din Silicon Valley” în San Jose. Totuși, în luna aprilie a anului 2023 s-a raportat că lucrările la campusul Google West din San Jose au fost suspendate temporar din pricina încetinirii climatului economic și a unei diminuări a nevoii de spațiu fizic pentru birouri din partea companiilor de tehnologie. Acest lucru se suprapune pe o tendință recentă de diversificare geografică a ecosistemului tehnologic. Perioada de creștere economică accelerată din timpul expansiunii companiilor dot-com de la finele anilor 1990 a generat o sporire a ratei de ocupare a forței de muncă, o ascensiune a prețurilor pe piața imobiliară și o intensificare a congestiei traficului. Odată cu încetinirea ritmului de dezvoltare economică de la începutul anilor 2000, presiunea pe piața muncii și problemele de trafic s-au atenuat într-o oarecare măsură. La mijlocul deceniului 2000, odată cu relansarea economiei, congestia de pe principalele artere rutiere a reînceput să devină problematică. În anul 2006, San Jose înregistra 405.000 de locuri de muncă în limitele orașului și o rată a șomajului de 4,6%. Orașul deține primul loc în ceea ce privește cel mai ridicat venit median raportat la nivel național în rândul orașelor americane cu o populație care depășește 280.000 de locuitori. La data de 14 martie 2013, San Jose a pus în funcțiune o rețea publică de internet wireless în zona centrală a orașului. Punctele de acces wireless au fost montate pe stâlpii de iluminat public diseminați pe tot cuprinsul orașului. Mass-media Orașul San Jose beneficiază de acoperirea mediatică a instituțiilor din Zona Golfului San Francisco. Printre publicațiile scrise din San Jose se regăsesc ziarul cotidian The Mercury News, săptămânalul Metro Silicon Valley, ziarul de limbă spaniolă El Observador și publicația orientată spre afaceri Silicon Valley / San Jose Business Journal. Postul de televiziune deținut și operat de rețeaua NBC în Bay Area, KNTV 11, este licențiat în San Jose. La nivel general, peisajul radiodifuziunii din Bay Area cuprinde 34 de posturi de televiziune, 25 de stații de radio AM și 55 de stații de radio FM. În luna aprilie a anului 1909, Charles David Herrold, un profesor specializat în domeniul electronicelor din San Jose, a construit un emițător radio menit să transmită vocea umană la distanță. Acest post, denumit inițial „San Jose Calling” (având indicativul FN, modificat ulterior în FQW), a fost recunoscut drept pionierul la nivel global, fiind prima stație radio cu o grilă de programe predefinită, destinată audienței generale. În anul 1910, postul și-a consolidat poziția inovatoare devenind primul post din lume care difuza muzică prin intermediul undelor radio. Soția inventatorului, Sybil, s-a afirmat în anul 1912 ca fiind prima femeie care activa ca „disk jockey”. De-a lungul timpului, proprietatea asupra postului s-a modificat de mai multe ori, transformându-se ulterior în stația pe care o cunoaștem astăzi sub indicativul KCBS, operând din San Francisco începând cu anul 1949. Cei mai importanți angajatori La data de 30 iunie 2024, principalii angajatori din oraș erau: Cultură Arhitectură Deoarece zona centrală se află în culoarul de zbor al zborurilor către Aeroportul Internațional Mineta din San Jose (vizibil și în imaginea panoramică anterioară), se aplică restricții stricte cu privire la înălțimea clădirilor din centrul orașului. Acesta este situat direct sub coridorul final de apropiere pentru aterizare. Restricțiile de înălțime sunt dictate de reglementări locale, formulate pe baza distanței până la pistă și pe panta de aterizare, conform normelor stabilite de Administrația Federală a Aviației (FAA). Clădirile din nucleul centrului orașului au o limită de înălțime de aproximativ 90 m, dar pot crește în înălțime cu cât distanța față de aeroport se mărește. De-a lungul ultimelor decenii, s-a manifestat o critică amplă și generalizată la adresa arhitecturii din San Jose. Localnicii și-au exprimat nemulțumirile argumentând lipsa unor stiluri arhitecturale care să fie cu adevărat atrăgătoare din punct de vedere estetic. Această deficiență vizuală, o așa-numită lipsă de „frumusețe”, este pusă pe seama proiectelor de refacere urbană începute din anii '50, un proces sistematic care a dus la demolarea unor întregi cartiere formate din clădiri istorice cu destinație comercială și rezidențială aflate în centrul orașului. Totuși, câteva excepții notabile de la această regulă sunt Cartierul Istoric din Centrul Orașului, Hotelul De Anza și Hotelul Sainte Claire. Acestea au primit o recunoaștere oficială și au fost incluse în Registrul Național al Locurilor Istorice pentru valoarea lor arhitecturală și semnificația istorică remarcabilă. Proiectele dedicate clădirilor deținute de municipalitate au demonstrat o înclinație mai puternică spre abordări arhitecturale inovatoare în comparație cu majoritatea inițiativelor venite din mediul privat. Drept exemple, Muzeul Descoperirilor pentru Copii, Muzeul de Inovație Tech și clădirea Teatrului de Repertoriu din San Jose se disting prin folosirea unor cromatici îndrăznețe și prin fațade neconvenționale. Mai mult, noua clădire a Primăriei, concepută de faimosul arhitect Richard Meier & Partners, a fost inaugurată în anul 2005 și constituie un element remarcabil ce îmbogățește palmaresul proiectelor edilitare ale orașului, aflate în continuă extindere. San Jose deține numeroase exemple de case care etalează o arhitectură rafinată. Locuințe ce poartă amprenta stilurilor specifice finalului de secol al XIX-lea și începutului de secol al XX-lea pot fi admirate în cartiere precum Hanchett Park, Naglee Park, Rose Garden și Willow Glen (care include și zona Palm Haven). Printre stilurile arhitecturale reprezentative se regăsesc elemente din stilul Neomediteraneean, stilul Colonial Spaniol, stilul Neoclasic, stilul Craftsman American, stilul Mission Revival, stilul Prairie și stilul arhitectural Victoriano-Queen Anne din SUA. Arhitecți celebri care au lăsat o amprentă asupra orașului îi includ pe Frank Delos Wolfe, Theodore Lenzen, Charles McKenzie, și pe arhitecta Julia Morgan. Arte vizuale Arta stradală a devenit o atracție din ce în ce mai populară în cadrul orașului. San Jose s-a numărat printre primele municipii care au adoptat o dispoziție legală referitoare la artele publice, normă care impune ca un procent de 2% din bugetele alocate proiectelor de investiții în construcții capitale să fie rezervat operelor de artă. Drept urmare, s-a conturat o colecție impresionantă de artă publică în zona centrală, integrându-se statui și monumente în zonele bibliotecilor, parcurilor și stațiilor de pompieri. Remarcabil este, de asemenea, proiectul de extindere a Aeroportului Mineta, care a asigurat o fuziune armonioasă între artă și tehnologie. Primele eforturi de introducere a artei în mediul stradal au constat din plasarea unei statui dedicate lui Quetzalcoatl (șarpele cu pene) în spațiul central. Aceasta a stârnit controverse încă din faza de concepție, criticii evidențiind natura ei „păgână” și costurile prea mari. După dezvelire, s-au ivit și nemulțumiri legate de aspectul livrat de sculptorul Robert Graham, mulți locuitori considerând că lucrarea nu amintea deloc de figura șarpelui zburător din mitologia aztecă, generând chiar o glumă frecventă privind asemănarea operei cu o grămadă de fecale. Și statuia reprezentându-l pe Thomas Fallon s-a lovit de proteste susținute din partea comunităților de activiști chicano și latino, care i-au reproșat acestuia rolul jucat în ocuparea orașului San Jose prin forță armată în timpul Războiului Americano-Mexican (1846), dar și participarea sa la epurarea și evacuarea vechii populații Californio. Controversele prelungite au dus la anularea planurilor de dezvelire inițiale din 1991 (de Ziua lui Columb / Dia de la Raza), statuia rămânând depozitată mai bine de un deceniu într-o clădire din Oakland. Ea a fost adusă abia în anul 2002 pe un loc având mai puțină expunere la public: Pellier Park. În 2001, primăria a sponsorizat expoziția de artă publică *SharkByte*, în cadrul căreia artiști locali au decorat zeci de mascote uriașe reprezentând un rechin (simbolul echipei de hochei San Jose Sharks), după modelul faimosului eveniment *Cows on Parade* din Chicago. În anul 2006, Adobe Systems a comandat o lucrare monumentală, intitulată *San Jose Semaphore*, concepută de artistul Ben Rubin. Amplasată pe acoperișul sediului său, lucrarea este compusă din patru discuri mari cu LED-uri care se rotesc pentru a transmite un semnal codificat spectatorilor. Enigma mesajului transmis a reprezentat o provocare publică la adresa comunității, sensul codului fiind decriptat cu succes abia în luna august a anului 2007. San Jose posedă, de asemenea, o valoroasă moștenire culturală a artei stradale și a picturilor murale din curentul Chicano, perpetuând tradițiile unor importanți artiști mexicani precum Diego Rivera și José Clemente Orozco. Deși anumite lucrări murale istorice celebre (precum *Mural de la Raza* de pe Story Road sau *Mexicatlan*, semnată de Gustavo Bernal Navarro) au fost distruse sau șterse cu vopsea de-a lungul anilor, se păstrează numeroase alte creații murale notabile. Printre acestea se numără lucrarea *Nuestra Señora de Guadalupe* (aflată la biserica cu același nume), muralul *Virgen de Guadalupe Huelga Bird* de la Cal Foods, fresca *Guadalajara Market No. 2* (pictată în 1986 de Edward Earl Tarver III), opera murală *The Aztec Calendar Handball Court* din 1995 (aflată în parcul Biebrach), dar și compoziția artistică mai modernă *La Gran Culture Resonance* (realizată în 2013 de Jesus Rodriguez împreună cu colectivul Empire 7). Arte interpretative Orașul este gazda a numeroase companii și trupe de arte ale spectacolului, inclusiv Opera din San Jose, Simfonia din San Jose, Baletul San Jose Silicon Valley, compania de dans sjDANCEco, Corul Simfonic din San Jose, Teatrul Muzical pentru Copii din San Jose, Simfonia Tineretului din San Jose, Teatrul de Repertoriu din San Jose, Compania de Teatru City Lights, Compania de Teatru Tabard și San Jose Stage Company. Fostul Teatru Muzical American din San Jose a fost înlocuit cu succes de proiectul Broadway San Jose. Mai mult, San Jose găzduiește, de asemenea, Muzeul de Artă din San Jose, considerat unul dintre cele mai importante muzee de artă modernă de pe Coasta de Vest. Centrul SAP de la San Jose reprezintă una dintre cele mai profitabile și aglomerate arene dedicate evenimentelor și spectacolelor din lume. Conform statisticilor asigurate în 2004 de publicațiile de specialitate Billboard și Pollstar, raportate la vânzările globale de bilete pentru evenimente non-sportive (concerte, spectacole diverse etc.), arena a obținut locul 1 pe teritoriul Statelor Unite ale Americii și poziția 2 (respectiv 3) la nivel mondial (fiind depășită doar de arena Manchester Evening News din Anglia, respectiv de complexul Bell Centre din Montreal, Canada). Festivalul anual de film Cinequest (Cinequest Film Festival), concentrat pe cinematografia independentă, a cunoscut o expansiune continuă, atrăgând astăzi peste 60.000 de vizitatori la proiecțiile organizate în centrul orașului San Jose, consacrându-se ca un eveniment vital pentru mediul independent american. San Francisco International Asian American Film Festival (în prezent numit CAAMFest) își organizează de asemenea o serie de proiecții anuale la cinematografele din San Jose. Anual, are loc și celebrul Festival de Jazz din San Jose (San Jose Jazz Festival). Tot în San Jose se află și Centrul Ira F. Brilliant pentru Studii asupra lui Beethoven, care adăpostește cea mai vastă și mai importantă colecție de materiale referitoare la compozitorul Ludwig van Beethoven existentă în afara granițelor Europei. Institutul, găzduit pe teritoriul universitar local, reprezintă singura instituție dedicată exclusiv celebrului artist clasic pe continentul nord-american. Sport San Jose este orașul de origine al echipei San Jose Sharks din NHL, al echipei San Jose Barracuda din AHL și al echipei de fotbal San Jose Earthquakes din Major League Soccer. Ambele echipe de hochei, Sharks și Barracuda, își dispută meciurile pe gheața de la SAP Center at San Jose. Echipa de fotbal Earthquakes a inaugurat în martie 2015 o arenă modernă, PayPal Park, cu o capacitate de 18.000 de locuri. Orașul San Jose s-a numărat printre membrii fondatori ai California League și Pacific Coast League în competițiile de baseball din ligile minore. În prezent, pe teren evoluează echipa San Jose Giants, o echipă afiliată de nivel Low-A a echipei San Francisco Giants. De-a lungul anilor, San Jose a găzduit numeroase turnee de selecție ale echipei olimpice americane. În anul 2004, Autoritatea Sportivă din San Jose a organizat competițiile de selecție pentru judo, taekwondo, trambulină și gimnastică ritmică în cadrul Complexului Sportiv al Universității de Stat San Jose. SAP Center a fost gazda turneelor de selecție pentru gimnastică din anii 2012 și 2016 (exclusiv feminin). și pentru Campionatele Naționale de Patinaj Artistic ale SUA (care, în anii olimpici, constituie criteriu de calificare) în anii 1996, 2012 și 2018. Orașul trebuia să găzduiască ediția din 2021 a campionatului, dar aceasta a fost mutată la Las Vegas, San Jose urmând să organizeze ediția din 2023. În 2008, o proporție de circa 90% din atleții echipei olimpice a Statelor Unite au efectuat formalitățile de procedură la Universitatea de Stat San Jose înainte de deplasarea spre Jocurile Olimpice de Vară din 2008 de la Beijing. Aici s-au desfășurat și Jocurile Olimpice pentru Juniori din 2009 la disciplina trambulină. În luna august a anului 2004, Clubul de Rugby San Jose Seahawk a organizat Campionatul Național de Rugby Sevens All-Star al Statelor Unite pe terenul Watson Bowl, localizat la est de Downtown. Universitatea de Stat San Jose a organizat turneul național al American Collegiate Hockey Association din 2011. De asemenea, orașul găzduiește frecvent meciuri din cadrul turneului național de baschet masculin din Divizia I NCAA. Între 2005 și 2007 s-a desfășurat în zona centrală San Jose Grand Prix, o cursă stradală anuală contând pentru Champ Car World Series. Alte evenimente auto includ curse din Trans-Am Series, Toyota Atlantic Championship, United States Touring Car Championship, Historic Stock Car Racing Series și competiția de drift Formula D. În perioada anilor 2010, San Jose a depus eforturi considerabile de a determina echipa de baseball Oakland Athletics să se relocheze din Oaklandul învecinat. Planul s-a lovit de dreptul de veto pe care echipa San Francisco Giants l-a exercitat împotriva acestei propuneri. Ca reacție, municipalitatea din San Jose a inițiat o acțiune în instanță în 2013 împotriva Major League Baseball, contestând blocarea mutării echipei Athletics. Încercarea orașului San Jose de a atrage echipa Athletics s-a încheiat pe 5 octombrie 2015, când Curtea Supremă a Statelor Unite a respins apelul municipalității. Ulterior, în 2023, franciza Athletics a anunțat relocarea echipei la Las Vegas. Stadionul PayPal Park din San Jose a fost desemnat pentru a găzdui opt partide din turneul olimpic de fotbal, prevăzut să aibă loc în cadrul Jocurilor Olimpice de vară din 2028. Atracții turistice Printre punctele de referință semnificative din San Jose se regăsesc: Muzeul Descoperirilor pentru Copii din San Jose, Parcul Istoric de la Kelley Park, Bazilica Catedrală Sfântul Iosif, Piața César Chávez, Biblioteca Dr. Martin Luther King Jr., Centrul Cultural Mexican Heritage Plaza, Muzeul Egiptean Rosicrucian, Hayes Mansion, SAP Center, Hotelul De Anza, clubul de comedie San Jose Improv, templul sikh Gurdwara Sahib, structura istorică Peralta Adobe, stadionul Excite Ballpark, Spartan Stadium, cartierul Japantown San Jose, casa Winchester Mystery House, parcul acvatic Raging Waters, Circle of Palms Plaza, Primăria din San Jose, piața de vechituri San Jose Flea Market, Oak Hill Memorial Park, Turnul de Iluminat Electric din San Jose și Muzeul de Inovație The Tech. Note Note explicative Bibliografie Legături externe Materiale media legate de San Jose la Wikimedia Commons City of San Jose Official Website Experience San Jose - Convention and Visitors Bureau San Jose Wiki San Jose Library (partnership of the university and public libraries) Arhivat în 13 iunie 2010, la Wayback Machine. Photos of San Jose—1975 vs. 2005 Arhivat în 1 octombrie 2009, la Wayback Machine. San Jose Silicon Valley Chamber of Commerce Hispanic Chamber of Commerce Silicon Valley Arhivat în 8 martie 2019, la Wayback Machine. Pacific Neighbors San Jose Sister Cities Program Arhivat în 19 august 2018, la Wayback Machine. San-Jose–Dublin Sister City Program San Jose and Santa Clara Election Information Santa Clara County: California’s Historic Silicon Valley, a National Park Service Discover Our Shared Heritage Travel Itinerary