San Francisco

San Francisco, oficial Orașul și Comitatul San Francisco, este al patrulea cel mai populat oraș din California și al 17-lea cel mai populat din Statele Unite ale Americii, având o populație de 826.079 de locuitori în 2025. Printre orașele din S.U.A. cu o populație de 200.000 de locuitori sau mai mult, San Francisco se clasează pe primul loc după venitul pe cap de locuitor, pe locul trei după densitatea populației și pe locul șase după venitul agregat, conform datelor din 2024. Aproximativ 4,6 milioane de rezidenți trăiesc în zona statistică metropolitană a orașului, care este a 13-a cea mai mare din Statele Unite ale Americii. În jur de 9,2 milioane de locuitori trăiesc în zona statistică combinată San Jose–San Francisco–Oakland, a cincea cea mai mare din Statele Unite ale Americii. Prezentare generală Înainte de colonizarea europeană, teritoriul orașului San Francisco era locuit de tribul Yelamu Ohlone. La 29 iunie 1776, coloniști din Noua Spanie au înființat Presidio din San Francisco la Golden Gate, iar Misiunea San Francisco de Asís la câțiva kilometri distanță, ambele fiind numite în onoarea lui Francisc din Assisi. Goana după aur din California din 1849 a adus o creștere rapidă, transformându-l în cel mai mare oraș de pe Coasta de Vest la acea vreme. În 1856, San Francisco a devenit un oraș-comitat consolidat. După ce trei sferturi din oraș au fost distruse de cutremurul și incendiul din 1906, a fost reconstruit rapid, găzduind Expoziția Internațională Panama-Pacific nouă ani mai târziu. În Al Doilea Război Mondial, a fost un port major de îmbarcare pentru membrii forțelor navale care plecau spre teatrul de operațiuni din Pacific. După război, convergența militarilor întorși, imigrația semnificativă, atitudinile de liberalizare, ascensiunea contraculturilor beatnik și hippie, revoluția sexuală, opoziția față de implicarea SUA în Războiul din Vietnam și alți factori au dus la „Vara Iubirii” (Summer of Love) și la mișcarea pentru drepturile homosexualilor, consolidând San Francisco ca un centru al activismului liberal. Zona Golfului San Francisco se numără printre cele mai productive mari zone urbane din punct de vedere economic din Statele Unite ale Americii și din lume, cu un PIB de 1,332 trilioane de dolari în 2024, mai mare decât cel al tuturor țărilor, cu excepția a 17 dintre ele. Începând cu anul 2020, zona metropolitană definită de OCDE, cu 6,7 milioane de locuitori, s-a clasat pe locul 5 după PIB (874 miliarde de dolari) și pe locul 2 după PIB-ul pe cap de locuitor (131.082 dolari) dintre toate zonele metropolitane din țările OCDE. În 2024, orașul San Francisco propriu-zis a avut un PIB de 268 de miliarde de dolari și un PIB pe cap de locuitor de 324.000 de dolari. Această productivitate este stimulată de universitățile sale de top, precum și de sectoarele de înaltă tehnologie (IT), sănătate, finanțe, asigurări, imobiliare și servicii profesionale. Orașul găzduiește numeroase companii — multe în sectorul tehnologic — inclusiv Salesforce, Uber, Airbnb, Levi's, Gap, OpenAI, Chime, Anthropic, Databricks, Dropbox și Lyft. În 2022, San Francisco a avut peste 1,7 milioane de vizitatori internaționali și aproximativ 20 de milioane de vizitatori interni. Este recunoscut pentru dealurile sale abrupte și amestecul eclectic de arhitectură din diversele sale cartiere; cartierele Chinatown și Mission; clima blândă; și repere precum Podul Golden Gate, telecabinele (cable cars) și Alcatraz. Orașul găzduiește instituții educaționale și culturale precum Universitatea din California, San Francisco, Universitatea din San Francisco, Universitatea de Stat din San Francisco, Conservatorul de Muzică din San Francisco, Legion of Honor, Muzeul de Young, Muzeul de Artă Modernă din San Francisco, Simfonia din San Francisco, Baletul din San Francisco, Opera din San Francisco, Centrul SFJAZZ și Academia de Științe din California. Două echipe din ligile sportive majore, San Francisco Giants și Golden State Warriors, își joacă meciurile de acasă în San Francisco. Aeroportul Internațional San Francisco (SFO) este unul dintre cele mai aglomerate aeroporturi din lume, în timp ce o rețea de metrou ușor și autobuze, în tandem cu sistemele BART și Caltrain, conectează aproape fiecare parte a orașului San Francisco cu regiunea extinsă. Etimologie San Francisco, care înseamnă „Sfântul Francisc” în spaniolă, își trage numele de la Misiunea San Francisco de Asís, care fusese numită în onoarea Sfântului Francisc din Assisi. Misiunea a primit acest nume în 1776, când a fost fondată de spanioli sub conducerea părintelui Francisco Palóu. Orașul este cunoscut oficial sub numele de San Francisco din 1847, când Washington Allon Bartlett, pe atunci alcalde al orașului, l-a redenumit din Yerba Buena („iarbă bună” în spaniolă), care fusese numele primului pueblo civil din San Francisco. Mai devreme în istoria orașului San Francisco, zona nelocuită de pe partea de nord-est a orașului San Francisco se numea El Paraje de Yerba Buena, după planta care creștea din abundență acolo. Numele Yerba Buena continuă să fie folosit pentru diferite locații din oraș, cum ar fi Insula Yerba Buena. Când folosesc o poreclă sau o abreviere, locuitorii se referă cel mai frecvent la San Francisco ca „the City” (Orașul) sau „SF”. Deși porecla „Frisco” are o istorie locală ce datează cel puțin din 1850 și a fost folosită de anumiți locuitori în fiecare generație de atunci, utilizarea atât a termenului „Frisco”, cât și a celui apărut mai recent din punct de vedere istoric, „San Fran”, tinde să stârnească diviziuni puternice printre rezidenți. Cantonenzii din California care au sosit în timpul Goanei după aur din California au numit California, și în mod specific San Francisco, 金山 (Gāmsāan), „Muntele de Aur”. Când s-a descoperit aur în Bendigo, Victoria, Australia, acesta a fost numit „Noul Munte de Aur” (新金山, Sān Gāmsāan), iar California și San Francisco au devenit „Vechiul Munte de Aur” (舊金山, Gāu Gāmsāan). Istorie Istoria indigenă Cele mai vechi dovezi arheologice ale locuirii umane în zonă datează din anul 3000 î.Hr. Numele Ohlone pentru San Francisco era Ahwaste, însemnând „locul de la golf”. Grupul Yelamu al poporului Ramaytush trăia în câteva sate mici când o expediție terestră spaniolă a sosit pe 2 noiembrie 1769, prima vizită europeană documentată în Golful San Francisco. Sosirea coloniștilor spanioli și stabilirea sistemului de misiuni au marcat începutul asimilării poporului Ramaytush și declinul limbii și culturii lor. Epoca spaniolă (1769–1821) Imperiul Spaniol a revendicat San Francisco ca parte din Las Californias, o provincie a Viceregatului Noii Spanii. Spaniolii au ajuns pentru prima dată în ceea ce este acum San Francisco pe 2 noiembrie 1769, când expediția lui Portolá, condusă de don Gaspar de Portolá și Juan Crespí, a ajuns în Golful San Francisco. Observând avantajele strategice ale zonei datorită portului său natural imens, spaniolii l-au trimis pe Pedro Fages în 1770 pentru a găsi un traseu mai direct spre Peninsula San Francisco de la Monterey, care urma să devină parte a traseului El Camino Real. În 1774, Juan Bautista de Anza a sosit în zonă pentru a alege locațiile pentru o misiune și un presidio. Prima prezență maritimă europeană în Golful San Francisco a avut loc la 5 august 1775, când nava spaniolă San Carlos, comandată de Juan Manuel de Ayala, a devenit prima navă care a ancorat în golf. La scurt timp după aceea, pe 28 martie 1776, Anza a înființat Presidio din San Francisco, iar pe 9 octombrie, Misiunea San Francisco de Asís, cunoscută și sub numele de Misiunea Dolores, a fost fondată de părintele Francisco Palóu. În 1794, Presidio a construit Castillo de San Joaquín, o fortificație pe partea de sud a Golden Gate-ului, care mai târziu avea să fie cunoscută sub numele de Fort Point. În 1804 a fost creată provincia Alta California, care a inclus și San Francisco. La apogeul său din 1810–1820, populația medie a așezării Misiunii Dolores era de aproximativ 1.100 de persoane. Epoca mexicană (1821–1848) În 1821, Spania a cedat regiunile Californiei către Mexic. Extinsul sistem de misiuni din California și-a pierdut treptat influența în perioada dominației mexicane, deși misiunile nu aveau să fie secularizate până în 1833. Terenurile agricole au fost în mare parte privatizate ca ferme (ranchos), la fel cum se întâmpla în alte părți ale Californiei. Comerțul de coastă a crescut, incluzând o jumătate de duzină de barcuri din diverse porturi atlantice care navigau regulat în apele Californiei. Odată cu adoptarea Legii Mexicane a Secularizării din 1833, misiunilor li s-a cerut să renunțe la extinsele lor proprietăți funciare și să emancipeze populația indigenă aflată sub controlul lor. Ca parte a procesului de secularizare, guvernatorul José Figueroa a deschis San Francisco pentru așezările civile. Înainte de secularizare, singurele așezări din San Francisco fuseseră așezarea militară de la Presidio și așezarea religioasă de la Misiunea Dolores. În 1835, garnizoana din Presidio, comandată de Mariano Vallejo, s-a mutat la Presidio din Sonoma, despre care se considera că are nevoie de o prezență militară mai mare din cauza proximității așezării rusești de la Fort Ross. Doar un mic detașament a rămas la Presidio din San Francisco. Misiunea Dolores și-a vândut majoritatea proprietăților în 1836, păstrând doar biserica și structurile aferente. În 1833, Juanei Briones de Miranda i s-a concesionat o mică fermă (rancho) la El Polín Spring, lângă Presidio, fondând prima gospodărie civilă non-indigenă din San Francisco. În 1834, a fost fondat pueblo-ul Yerba Buena. Yerba Buena Cove (numit după o plantă nativă) era deja un loc de ancorare preferat, iar noua așezare și punct comercial au fost fondate pe țărmurile sale. Yerba Buena era situat în ceea ce astăzi reprezintă cartierele Chinatown și Financial District ale orașului, fiind centrat în jurul unei piețe care astăzi este Portsmouth Square. O ridicare topografică a zonei Yerba Buena a fost realizată de imigrantul elvețian Jean Jacques Vioget, ca preludiu la planul orașului. Francisco de Haro a devenit primul alcalde din Yerba Buena. În 1835, al doilea alcalde, José Joaquín Estudillo, a aprobat prima concesiune de teren în Yerba Buena, către William Richardson. Yerba Buena a început să atragă coloniști americani și europeni; un recensământ din 1842 a înregistrat 21 de locuitori (11%) născuți în Statele Unite sau Europa, precum și un comerciant filipinez. În urma Revoltei Steagului Ursului (Bear Flag Revolt) din Sonoma și a începutului cuceririi americane a Californiei, forțele americane de pe nava USS Portsmouth, sub comanda lui John B. Montgomery, au capturat Yerba Buena la 9 iulie 1846, întâmpinând puțină rezistență din partea populației locale californiene, și au arborat steagul american deasupra pieței din Yerba Buena (redenumită mai târziu Portsmouth Square în memoria acestui eveniment). În urma capturării, forțele americane i-au numit atât pe José de Jesús Noé, cât și pe Washington Allon Bartlett să servească în calitate de co-alcalzi (primari), în timp ce campania de cucerire a continuat în restul Californiei. Pe 30 ianuarie 1847, primarul Bartlett a decretat că orașul ar trebui să-și schimbe oficial numele din „Yerba Buena” în „San Francisco”, deoarece primul nume era recunoscut doar local, în timp ce al doilea era utilizat pe hărțile internaționale. A existat, de asemenea, o îngrijorare că un nou oraș planificat de generalul Vallejo pe Strâmtoarea Carquinez urma să se numească „Francisca”, după prenumele soției sale. După schimbarea numelui în „San Francisco”, numele orașului lui Vallejo a fost modificat în Benicia, după al doilea prenume al soției sale. În urma Tratatului de la Guadalupe Hidalgo din 1848, Alta California a fost cedată de Mexic către Statele Unite ale Americii. Epoca americană timpurie (1848–1906) În ciuda locației sale atractive ca port și bază navală, San Francisco sub suveranitate americană era încă o așezare mică, cu o geografie neprimitoare, căreia îi lipseau majoritatea facilităților de bază pentru o așezare adecvată. Populația sa în 1847 se spunea a fi de 459 de locuitori. Goana după aur din California a adus un val de căutători de comori. Prospectorii s-au adunat în San Francisco în detrimentul orașului rival Benicia, crescând populația de la 1.000 în 1848 la 25.000 până în decembrie 1849. Promisiunea bogăției era atât de puternică încât echipajele navelor care soseau dezertau și se grăbeau spre câmpurile aurifere, lăsând în urmă o pădure de catarge în portul San Francisco. Unele dintre aceste aproximativ 500 de nave abandonate au fost folosite uneori ca depozite plutitoare, saloane și hoteluri; multe au fost lăsate să putrezească, iar câteva au fost scufundate intenționat pentru a stabili dreptul de proprietate asupra lotului subacvatic. Până în 1851, portul a fost extins în golf prin docuri, în timp ce clădirile erau ridicate pe piloni printre nave. Până în 1870, golful Yerba Buena fusese umplut cu pământ pentru a crea noi parcele construibile. Navele îngropate sunt expuse ocazional atunci când se sapă fundațiile pentru clădiri noi. California a primit rapid statutul de stat în 1850, iar Armata Statelor Unite a construit Fort Point la Golden Gate și un fort pe insula Alcatraz pentru a securiza golful. Comitatul San Francisco a fost unul dintre cele 18 comitate originare ale statului, stabilite la admiterea Californiei în 1850. Limitele orașului San Francisco se extindeau inițial la vest până la Divisadero Street și Castro Street, și la sud până la 20th Street, dar în 1856, guvernul statului California a împărțit comitatul. A fost trasată o linie dreaptă de-a lungul vârfului Peninsulei San Francisco, chiar la nord de Muntele San Bruno. Tot ceea ce se afla la sud de această linie a devenit noul comitat San Mateo, în timp ce tot ceea ce era la nord de linie a devenit noul Oraș și Comitat Consolidat San Francisco. Pe lângă faptul că a declanșat o creștere bruscă a populației, Goana după aur din California a stimulat, de asemenea, un val de activitate antreprenorială pe măsură ce indivizii căutau să valorifice noile bogății. Descoperirea unor zăcăminte de argint, în special zăcământul Comstock Lode din Nevada în 1859, a alimentat și mai mult creșterea rapidă a populației și expansiunea economică. Afluxul căutătorilor de comori și creșterea masivă a populației au adus, de asemenea, provocări, inclusiv o activitate infracțională intensificată și sărăcie. Nelegiuirea a devenit rampantă, iar districtul Barbary Coast a devenit sinonim cu viciul, atrăgând infractori, prostituate și activități ilicite, inclusiv, dar fără a se limita la, prostituție, contrabandă cu alcool și jocuri de noroc. Populația în creștere rapidă, cu nelegiuirile, jocurile de noroc și alte vicii, precum și faptul că nu existau biserici, au determinat misionari precum William Taylor să vină în San Francisco, unde a început să predice pe străzi, folosind un butoi așezat vertical drept amvon. Taylor a strâns suficiente donații generoase de la minerii de succes pentru a construi o biserică. Una dintre cele mai influente figuri ale acestei epoci a fost William Chapman Ralston. Un bancher și investitor isteț, Ralston a acumulat o avere și o influență considerabile în San Francisco. A obținut controlul asupra unei părți semnificative din minele de aur și argint din Comstock Lode, stabilind un monopol virtual. Folosindu-și influența incredibilă, Ralston a reușit să genereze milioane de dolari pentru San Francisco în timpul anilor săi de avânt amețitor. A înființat Bank of California, prima bancă din vestul Statelor Unite ale Americii, și a construit opulentul Palace Hotel, un simbol al noii prosperități a orașului San Francisco și cel mai mare hotel din țară la acea vreme. Imperiul său financiar s-a prăbușit însă în 1875 ca urmare a Panicii din 1873, declanșând o criză economică majoră în San Francisco. Șomajul și sărăcia rezultate din Lunga Depresiune au condus la o creștere a sentimentului anti-chinez care a culminat cu revolta din San Francisco din 1877, în care o gloată a populației majoritar irlandeze din oraș a invadat Chinatown, ucigând patru persoane și provocând daune materiale în valoare de 100.000 de dolari. Aceste evenimente au dat naștere Partidului Muncitorilor din California, condus de căruțașul Denis Kearney și mobilizat de sloganul său „Chinezii trebuie să plece!”. Partidul a ales o treime dintre delegații la cea de-a Doua Convenție Constituțională a Californiei (cei mai mulți dintre orice partid organizat), rescriind constituția statului pentru a le refuza sino-americanilor dreptul de vot în California. Aceste frământări au deschis calea pentru Legea de Excludere a Chinezilor din 1882, care a interzis orice imigrație a muncitorilor chinezi în Statele Unite ale Americii până la abrogarea sa, mai bine de 60 de ani mai târziu. Dezvoltarea portului din San Francisco și stabilirea, în 1869, a accesului terestru la sistemul feroviar din estul S.U.A. prin nou-finalizata Cale Ferată a Pacificului au contribuit la transformarea Zonei Golfului într-un centru comercial major. Pentru a satisface nevoile și gusturile populației în creștere, Levi Strauss a deschis o afacere cu articole de mercerie, iar Domingo Ghirardelli a început să producă ciocolată. Imigranții chinezi au transformat orașul într-o cultură poliglotă, fiind atrași de „Vechiul Munte de Aur” și creând cartierul Chinatown din oraș. Până în 1880, chinezii reprezentau 9,3% din populație. Primele telecabine (cable cars) au transportat locuitorii din San Francisco pe Clay Street în 1873. Marea de case victoriene a orașului a început să prindă contur, iar liderii civici au militat pentru un parc public spațios, ceea ce a dus la planurile pentru Golden Gate Park. Locuitorii au construit școli, biserici, teatre și toate semnele distinctive ale vieții civice. Presidio s-a dezvoltat în cea mai importantă instalație militară americană de pe coasta Pacificului. În 1890, populația din San Francisco se apropia de 300.000 de locuitori, devenind al optulea cel mai mare oraș din Statele Unite ale Americii la acea vreme. În preajma anului 1901, San Francisco era un oraș major cunoscut pentru stilul său flamboaiant, hotelurile impunătoare, conacele ostentative de pe Nob Hill și o scenă artistică înfloritoare. Pe lângă explozia demografică, prima epidemie de ciumă nord-americană a fost ciuma din San Francisco dintre anii 1900–1904. Epoca americană modernă (1906–1940) La ora 5:12 dimineața, în data de 18 aprilie 1906, un cutremur major a lovit San Francisco și nordul Californiei. În timp ce clădirile se prăbușeau din cauza seismului, conductele de gaz rupte au declanșat incendii care s-au răspândit în tot orașul și au ars necontrolat timp de câteva zile. Cu conductele principale de apă scoase din funcțiune, Corpul de Artilerie din Presidio a încercat să controleze infernul dinamitând blocuri întregi din oraș pentru a crea bariere antifoc. După ce flăcările s-au stins, s-a estimat că mai mult de trei sferturi din oraș zăceau în ruine, inclusiv întregul centru al orașului. Relatările contemporane raportau că 498 de persoane au murit, deși estimările moderne plasează numărul mult mai sus, la ordinul miilor. Mai mult de jumătate din populația orașului de 400.000 de locuitori a rămas fără adăpost. Refugiații s-au stabilit temporar în sate improvizate de corturi în tot orașul, inclusiv în Golden Gate Park, Presidio și pe plaje. Jack London este amintit pentru că a elogiat faimosul cutremur: „Niciodată în istorie un oraș imperial modern nu a fost atât de complet distrus. San Francisco nu mai este”. Reconstrucția a fost rapidă și s-a desfășurat pe o scară largă. Respingând cererile de a reface complet rețeaua stradală, locuitorii au optat pentru viteză. Bank of Italy a lui Amadeo Giannini, care avea să devină ulterior Bank of America, a oferit împrumuturi pentru mulți dintre cei ale căror surse de venit fuseseră devastate. Influentă asociație San Francisco Planning and Urban Research Association sau SPUR a fost fondată în 1910 pentru a aborda calitatea locuințelor după cutremur. Cutremurul a accelerat dezvoltarea cartierelor vestice care au supraviețuit incendiului, inclusiv Pacific Heights, unde mulți dintre bogații orașului și-au reconstruit casele. La rândul lor, conacele distruse de pe Nob Hill au devenit hoteluri grandioase. Primăria s-a înălțat din nou în stilul Beaux-Arts, iar orașul și-a sărbătorit renașterea la Expoziția Internațională Panama-Pacific în 1915. În această perioadă, San Francisco a construit o parte din cea mai importantă infrastructură a sa. Inginerul civil Michael O'Shaughnessy a fost angajat de primarul James Rolph ca inginer șef al orașului în septembrie 1912 pentru a supraveghea construcția rezervorului Twin Peaks, a tunelului Stockton Street, a tunelului Twin Peaks, a căii ferate municipale din San Francisco, a sistemului auxiliar de alimentare cu apă și a noilor rețele de canalizare. Sistemul de tramvaie din San Francisco a fost finalizat de O'Shaughnessy între 1915 și 1927. Barajul O'Shaughnessy, rezervorul Hetch Hetchy și apeductul Hetch Hetchy aveau să aibă cel mai mare impact asupra orașului San Francisco. O rezervă abundentă de apă a permis orașului să se dezvolte în metropola care a devenit astăzi. În anii următori, orașul și-a consolidat statutul de capitală financiară; în urma prăbușirii bursei din 1929, nicio bancă cu sediul în San Francisco nu a dat faliment. În perioada de apogeu a Marii Crize Economice, San Francisco a întreprins două mari proiecte de inginerie civilă, construind simultan Podul San Francisco-Oakland Bay și Podul Golden Gate, finalizându-le în 1936 și, respectiv, 1937. În această perioadă, insula Alcatraz, o fostă fortificație militară, a început să funcționeze ca o închisoare federală de maximă securitate, găzduind deținuți notorii precum Al Capone și Robert Franklin Stroud, „Omul Pasăre din Alcatraz”. San Francisco și-a sărbătorit mai târziu grandoarea recăpătată printr-o expoziție mondială, Expoziția Internațională Golden Gate în 1939–1940, creând Insula Treasure în mijlocul golfului pentru a o găzdui. Epoca americană postmodernă (1941–prezent) În timpul Celui de-Al Doilea Război Mondial, Șantierul Naval Hunters Point a devenit un centru de activitate, iar Fort Mason a devenit principalul port de îmbarcare pentru militarii care plecau spre teatrul de operațiuni din Pacific. Stația de detenție Sharp Park, deținută de oraș și situată în Pacifica, a fost folosită și ca lagăr de internare pentru reținerea nipono-americanilor. Explozia locurilor de muncă a atras mulți oameni în zonă, în special afro-americani din sudul țării. După sfârșitul războiului, numeroși militari întorși din serviciul peste hotare și civili care veniseră inițial să lucreze au decis să rămână. Carta Organizației Națiunilor Unite a fost redactată și semnată la San Francisco în 1945, iar, în 1951, Tratatul de la San Francisco a restabilit relațiile pașnice între Japonia și Puterile Aliate. Proiecte semnificative de planificare urbană din anii 1950 și 1960 au implicat distrugerea și reamenajarea pe scară largă a cartierelor din partea de vest și construcția de noi autostrăzi, din care doar o serie de segmente scurte au fost construite înainte de a fi oprite de opoziția cetățenească. Apariția containerizării a făcut ca micile cheiuri ale orașului să devină învechite, iar activitatea de transport de marfă s-a mutat în portul mai mare din Oakland. Orașul a început să piardă locuri de muncă în industrie și s-a orientat spre turism ca fiind cel mai important segment al economiei sale. Suburbiile au cunoscut o creștere rapidă, iar San Francisco a trecut prin schimbări demografice semnificative, pe măsură ce segmente mari ale populației albe au părăsit orașul, fiind înlocuite de un val tot mai mare de imigrație din Asia și America Latină. Din 1950 până în 1980, orașul a pierdut peste 10% din populație. În această perioadă, San Francisco a devenit un magnet pentru mișcarea de contracultură din America. Scriitorii din Generația Beat au alimentat Renașterea din San Francisco și s-au concentrat în cartierul North Beach în anii 1950. Mișcarea hippie a invadat Haight-Ashbury în anii 1960, atingând apogeul odată cu „Vara Iubirii” din 1967. În 1974, crimele Zebra au lăsat în urmă cel puțin 16 morți. În anii 1970, orașul a devenit un centru al mișcării pentru drepturile homosexualilor, odată cu apariția cartierului The Castro ca un sat urban gay, alegerea lui Harvey Milk în Consiliul Supervizorilor și asasinarea sa, împreună cu cea a primarului George Moscone, în 1978. Bank of America, cu sediul în prezent în Charlotte, Carolina de Nord, a fost fondată în San Francisco; banca a finalizat clădirea de pe 555 California Street în 1969. Piramida Transamerica a fost finalizată în 1972, declanșând un val de „Manhattanizare” care a durat până la sfârșitul anilor 1980, o perioadă de dezvoltare extinsă a clădirilor înalte (zgârie-nori) în centrul orașului. Anii 1980 au adus, de asemenea, o creștere dramatică a numărului de persoane fără adăpost în oraș, o problemă care persistă și astăzi, în ciuda multor încercări de a o soluționa. Cutremurul Loma Prieta din 1989 a provocat distrugeri și pierderi de vieți omenești în întreaga Zonă a Golfului. În San Francisco, seismul a avariat grav structuri din districtele Marina și South of Market și a grăbit demolarea autostrăzii avariate Embarcadero și a unei mari părți din Autostrada Centrală (Central Freeway). Reconstrucția a permis orașului să recâștige The Embarcadero ca faleză istorică a centrului orașului și să revitalizeze cartierul Hayes Valley. Ultimele trei decenii au cunoscut perioade de avânt puternic susținute de industria internetului. În timpul boom-ului dot-com de la sfârșitul anilor 1990, companiile startup au revigorat economia orașului San Francisco. Un număr mare de antreprenori și dezvoltatori de aplicații informatice s-au mutat în oraș, urmați de profesioniști în marketing, design și vânzări, schimbând peisajul social pe măsură ce cartiere cândva mai sărace au devenit din ce în ce mai gentrificate. Cererea pentru noi locuințe și spații de birouri a declanșat un al doilea val de dezvoltare a clădirilor înalte, de data aceasta în districtul South of Market. Până în 2000, populația orașului a atins noi recorduri, depășind nivelul maxim precedent stabilit în 1950. Când bula s-a spart în 2001, multe dintre aceste companii au dat faliment, iar angajații lor au fost concediați. Cu toate acestea, înalta tehnologie și antreprenoriatul rămân piloni ai economiei din San Francisco. Până la mijlocul anilor 2000, avântul platformelor de social media începuse, San Francisco devenind o locație populară pentru birourile din tehnologie și un loc comun de trai pentru angajații companiilor din Silicon Valley, precum Apple și Google. Începutul anilor 2020 a înregistrat o reducere a prezenței companiilor tehnologice în centrul orașului San Francisco, ca urmare a pandemiei de COVID-19, a popularității crescute a muncii de la domiciliu și a luptelor cu problema persoanelor fără adăpost. Deși anumiți observatori au ridicat problema posibilității ca spațiile de birouri libere și scăderea veniturilor din taxe să determine San Francisco să intre într-o buclă a dezastrului economic („doom loop”), alte surse au respins această caracterizare generalizată a orașului ca întreg, susținând că problemele de îngrijorare sunt restrânse în principal la nucleul urban al San Francisco-ului. Armuriera din San Francisco, Palatul de Arte Frumoase, Casa Haas–Lilienthal și 450 Sutter Street se numără printre zecile de repere istorice din oraș incluse în Registrul Național al Locurilor Istorice. Geografie San Francisco este situat pe Coasta de Vest a Statelor Unite ale Americii, la capătul nordic al Peninsulei San Francisco și include porțiuni semnificative din Oceanul Pacific și Golful San Francisco în limitele sale. Câteva insule pitorești din Golful San Francisco — Alcatraz, Insula Treasure și insula adiacentă Yerba Buena, precum și mici porțiuni din Insula Alameda, Insula Red Rock și Insula Angel — fac parte din oraș. De asemenea, sunt incluse Insulele Farallon, nelocuite, aflate la 43 km în largul Oceanului Pacific. Partea continentală din limitele orașului formează aproximativ un „pătrat de șapte pe șapte mile” (aproximativ 11 pe 11 km), un colocvialism local obișnuit care se referă la forma orașului, deși suprafața sa totală, incluzând apa, este de aproape 600 km². Există peste 50 de dealuri în limitele orașului. Unele cartiere poartă numele dealului pe care sunt situate, inclusiv Nob Hill, Potrero Hill și Russian Hill. În apropierea centrului geografic al orașului, la sud-vest de zona centrală (downtown), se află o serie de dealuri mai slab populate. Twin Peaks, o pereche de dealuri care alcătuiesc unul dintre cele mai înalte puncte ale orașului, formează un punct de observație (belvedere). Cel mai înalt deal din San Francisco, Muntele Davidson, are o altitudine de 283 m și este încoronat de o cruce înaltă de 31 m construită în 1934. Această zonă este dominată de Turnul Sutro (Sutro Tower), un turn mare de transmisie radio și televiziune, vopsit în roșu și alb, care atinge 552 m deasupra nivelului mării. Faliile din apropiere, San Andreas și Hayward, sunt responsabile pentru o mare parte din activitatea seismică, deși niciuna nu trece fizic prin orașul propriu-zis. Falia San Andreas a provocat cutremurele din 1906 și 1989. Cutremure minore au loc în mod regulat. Amenințarea cutremurelor majore joacă un rol important în dezvoltarea infrastructurii orașului. Orașul a construit un sistem auxiliar de alimentare cu apă și și-a modernizat în mod repetat codurile de construcție, impunând modernizări pentru clădirile mai vechi și standarde de inginerie superioare pentru noile construcții. Cu toate acestea, există încă mii de clădiri mai mici care rămân vulnerabile la avariile provocate de cutremure. USGS a publicat prognoza privind cutremurele din California, care modelează apariția seismelor în acest stat. Linia de coastă a orașului San Francisco s-a extins dincolo de limitele sale naturale. Cartiere întregi, cum ar fi Marina, Mission Bay și Hunters Point, precum și secțiuni mari din Embarcadero, sunt situate pe zone de teren asanat (umpluturi de pământ). Insula Treasure a fost construită din material dragat din golf, precum și din material rezultat din excavarea tunelului Yerba Buena prin insula Yerba Buena în timpul construcției podului Bay Bridge. Un astfel de teren tinde să fie instabil în timpul cutremurelor. Lichefierea solului rezultată provoacă daune extinse proprietăților construite pe acesta, așa cum s-a dovedit în districtul Marina în timpul cutremurului Loma Prieta din 1989. Câteva lacuri și pâraie naturale (Lacul Merced, Mountain Lake, Pine Lake, Lobos Creek, El Polin Spring) se află în interiorul parcurilor și rămân protejate în forma lor originală, dar majoritatea cursurilor naturale de apă ale orașului, cum ar fi Islais Creek și Mission Creek, au fost parțial sau complet canalizate și acoperite prin construcții. Începând cu anii 1990, Comisia de Utilități Publice a studiat propuneri pentru a scoate la suprafață (daylight) sau a restaura anumite pâraie. Cartiere Un monument al Centrului Istoric din San Francisco, unde s-a aflat odată Primăria între 1899-1906, este situat în United Nations Plaza, la coordonatele 37.7800397°N 122.4135943°V﻿ ()37.7800397; -122.4135943. Cel mai vechi centru al orașului San Francisco este Portsmouth Square, în cadranul de nord-est al orașului, ancorat de strada Market Street și faleză. Aici, în cadranul de nord-est, se află Districtul Financiar (Financial District), având în apropiere Union Square, principalul cartier de cumpărături și hoteluri, și Tenderloin. Telecabinele transportă pasagerii pe pante abrupte până în vârful Nob Hill, odinioară căminul magnaților de afaceri ai orașului, și coboară spre atracțiile turistice de pe faleză din Fisherman's Wharf și Pier 39, unde multe restaurante oferă crabi Dungeness proveniți de la o industrie de pescuit încă activă. De asemenea, în acest cadran se află Russian Hill, un cartier rezidențial unde este faimoasa și întortocheata Lombard Street; North Beach, mica Italie (Little Italy) a orașului și fostul centru al Generației Beat; și Telegraph Hill, unde se află Turnul Coit. Învecinându-se cu Russian Hill și North Beach se află Chinatown din San Francisco, cel mai vechi cartier chinezesc din America de Nord. South of Market, care a fost cândva nucleul industrial al orașului San Francisco, a cunoscut o reamenajare semnificativă în urma construcției parcului Oracle Park și a unei infuzii de companii startup. Noi zgârie-nori, spații tip loft pentru locuit și lucrat (live-work) și condominii împânzesc zona. O dezvoltare ulterioară are loc chiar la sud, în zona Mission Bay, o fostă curte feroviară, care are acum un al doilea campus al Universității din California, San Francisco și arena Chase Center, care s-a deschis în 2019 ca noua casă a echipei Golden State Warriors. La vest de centrul orașului, dincolo de Van Ness Avenue, se află marele cartier Western Addition, care s-a dezvoltat având o populație afro-americană numeroasă după Al Doilea Război Mondial. Western Addition este de obicei împărțit în cartiere mai mici, incluzând Hayes Valley, the Fillmore și Japantown, care a fost odată cel mai mare cartier japonez din America de Nord, dar a avut de suferit atunci când rezidenții săi au fost mutați cu forța și internați în timpul Celui de-Al Doilea Război Mondial. Western Addition a supraviețuit cutremurului din 1906 cu casele sale victoriene în mare parte intacte, inclusiv faimoasele „Doamne Pictate” („Painted Ladies”), aliniate de-a lungul Alamo Square. La sud, în apropiere de centrul geografic al orașului, se află Haight-Ashbury, faimos asociat cu cultura hippie a anilor 1960. La nord de Western Addition se află Pacific Heights, un cartier bogat care prezintă casele construite de locuitorii înstăriți din San Francisco în urma cutremurului din 1906. Direct la nord de Pacific Heights, orientat spre faleză, se află Marina, un cartier popular printre tinerii profesioniști, care a fost construit în mare parte pe teren recuperat (asanat) din golf. În cadranul de sud-est al orașului se află Mission District — populat în secolul al XIX-lea de californieni și imigranți din clasa muncitoare din Germania, Irlanda, Italia și Scandinavia. În anii 1910, un val de imigranți din America Centrală s-a stabilit în Mission, iar în anii 1950 au început să predomine imigranții din Mexic. În ultimii ani, procesul de gentrificare a schimbat demografia unor părți din Mission, de la rezidenți latino la profesioniști aflați la vârsta de douăzeci și ceva de ani. Noe Valley la sud-vest și Bernal Heights la sud au devenit din ce în ce mai populare printre tinerele familii cu copii. La est de Mission se află cartierul Potrero Hill, o zonă în mare parte rezidențială care oferă vederi panoramice ale centrului orașului San Francisco. La vest de Mission, zona cunoscută istoric ca Eureka Valley, numită acum popular The Castro, a fost odinioară o zonă muncitorească scandinavă și irlandeză. Aceasta a devenit primul sat gay din America de Nord și este acum centrul vieții gay din oraș. Situat în apropierea graniței sudice a orașului, Excelsior District este unul dintre cele mai diverse cartiere din punct de vedere etnic din San Francisco. Bayview-Hunters Point, aflat în colțul de sud-est al orașului, este unul dintre cele mai sărace cartiere, deși zona a fost în centrul mai multor proiecte de revitalizare și reînnoire urbană. Partea de vest a orașului (West Side) a rămas în mare parte nedezvoltată până la începutul secolului al XX-lea, deoarece regiunea era izolată de centrul orașului din cauza terenului accidentat din Twin Peaks, Muntele Sutro și Muntele Davidson. Dune vaste de nisip alcătuiau câmpia de coastă, zona nelocuită fiind supranumită „Tărâmurile de Afară” (Outside Lands). Crearea parcului Golden Gate Park între 1870 și 1900 a contribuit la dezvoltarea zonei. Construirea tunelului Twin Peaks în 1918 a conectat cartierele de sud-vest cu centrul orașului prin tramvai, accelerând dezvoltarea cartierului West Portal, precum și a cartierelor înstărite din apropiere, Forest Hill și St. Francis Wood. Mai la vest, întinzându-se până la Oceanul Pacific și la nord până la Golden Gate Park, se află vastul Sunset District, o zonă mare dedicată clasei de mijloc, cu o populație predominant asiatică. Cadranul nord-vestic al orașului conține Richmond, un cartier alcătuit în mare parte din clasa de mijloc, la nord de Golden Gate Park, care găzduiește imigranți din alte părți ale Asiei, precum și numeroși imigranți ruși și ucraineni. Împreună, aceste zone sunt cunoscute sub numele de The Avenues (Bulevardele). Multe debarcadere au rămas abandonate ani de zile până când demolarea autostrăzii Embarcadero Freeway în 1991 a redeschis faleza din centrul orașului, permițând reamenajarea. Piesa centrală a portului, Ferry Building, deși primește încă trafic de navetiști cu feribotul, a fost restaurată și reamenajată ca o piață cu produse alimentare gourmet. Climă San Francisco are un climat mediteraneean cu veri calde (Köppen: Csb, Trewartha: Csll), caracteristic coastei Californiei, având ierni reci și umede și veri blânde și uscate, cu perioade ocazionale calde sau fierbinți. Vremea din San Francisco este puternic influențată de curenții reci ai Oceanului Pacific pe partea de vest a orașului, precum și de apele din Golful San Francisco la nord și la est. Acest lucru moderează fluctuațiile de temperatură și produce o climă remarcabil de blândă pe tot parcursul anului, cu variații de temperatură sezoniere reduse. Printre orașele majore din S.U.A., San Francisco are cele mai scăzute temperaturi medii zilnice, maxime și minime, pentru lunile iunie, iulie și august. În timpul verii, aerul cald care se ridică în văile interioare ale Californiei creează o zonă de joasă presiune care atrage vânturile din Anticiclonul Pacificului de Nord (North Pacific High) prin Golden Gate, ceea ce creează vânturile reci și ceața caracteristice orașului. Ceața este mai puțin pronunțată în cartierele de est și la sfârșitul verii și începutul toamnei. Cea mai caldă lună a anului, în medie, este septembrie, iar în medie, luna octombrie este mai caldă decât luna iulie, în special în timpul zilei. Temperaturile ating sau depășesc 27 °C în medie în 20 până la 25 de zile pe an, în centrul orașului și, respectiv, la Aeroportul Internațional San Francisco (SFO). Perioada secetoasă din mai până în octombrie este blândă spre caldă, cu temperatura medie lunară normală atingând un maxim în septembrie de 17,1 °C. Perioada ploioasă din noiembrie până în aprilie este ușor mai rece, cu temperatura medie lunară normală atingând nivelul cel mai scăzut în luna ianuarie la 10,7 °C. În medie, există 73 de zile ploioase pe an, iar precipitațiile anuale au o medie de 601 mm. Variația precipitațiilor de la un an la altul este mare. Anii cu precipitații peste medie sunt adesea asociați cu condițiile calde El Niño din Pacific, în timp ce anii secetoși apar frecvent în perioadele de apă rece La Niña. În 2013 (un an de tip „La Niña”), s-a înregistrat un minim record de 142 mm de precipitații în centrul orașului San Francisco, unde se țin evidențe din 1849. Ninsorile în oraș sunt foarte rare, cu doar 10 acumulări măsurabile înregistrate din 1852, cel mai recent în 1976, când s-a depus un strat de până la 13 cm de zăpadă pe Twin Peaks și de până la 2,5 cm în centrul orașului San Francisco. Cea mai ridicată temperatură înregistrată la stația oficială de observare a Serviciului Național de Meteorologie (National Weather Service) din centrul orașului a fost de 41 °C pe 1 septembrie 2017. În timpul acelui val de căldură, a fost înregistrată și cea mai caldă noapte din istorie, de 22 °C. Cea mai scăzută temperatură înregistrată a fost de -3 °C pe 11 decembrie 1932. În timpul unui an mediu, între 1991 și 2020, San Francisco a înregistrat o cea mai caldă noapte la 18 °C și o cea mai rece zi la 9 °C. Cea mai rece temperatură maximă din timpul zilei de la deschiderea stației în 1945 a fost înregistrată în decembrie 1972 la 3 °C. Fiind un oraș de coastă, San Francisco va fi puternic afectat de schimbările climatice. Din anul 2021, se preconizează că nivelul mării va crește cu până la 1,5 metri, ducând la inundații periodice, creșterea nivelului apelor subterane și inundații în zonele joase cauzate de furtuni mai severe. San Francisco se încadrează în zonele de rezistență a plantelor (plant hardiness zones) 10a și 10b stabilite de Departamentul Agriculturii al SUA (USDA). Ecologie Din punct de vedere istoric, specia de elan Tule elk a fost prezentă în Comitatul San Francisco, bazându-se pe dovezi arheologice ale resturilor de elan în cel puțin cinci movile de scoici (shellmounds) amerindiene diferite: la Hunter's Point, Fort Mason, Stevenson Street, Market Street și Yerba Buena. Poate prima înregistrare istorică a unui observator a fost din Expediția De Anza din 23 martie 1776. Herbert Eugene Bolton a scris despre tabăra expediției de la Mountain Lake, aproape de capătul sudic al Presidio-ului din San Francisco de astăzi: „De jur împrejur pășteau căprioare și, împrăștiate pe ici, pe colo, se aflau coarne de elani mari”. Demografie Conform Recensământului Statelor Unite ale Americii din 2020, populația orașului San Francisco era de 873.965 de locuitori, o creștere de 8,5% față de recensământul din 2010. Orașul este al doilea cel mai dens populat mare oraș american, fiind depășit doar de New York City în rândul orașelor cu populații de peste 200.000 de locuitori. Comitatul, care are aceleași limite ca și orașul, este al cincilea cel mai dens populat comitat din SUA, fiind depășit de patru din cele cinci cartiere (boroughs) ale orașului New York. San Francisco face parte din Zona Statistică Metropolitană San Francisco-Oakland-Hayward, CA (cuprinzând cinci comitate), o regiune de 4,7 milioane de locuitori (a 13-a cea mai populată zonă din SUA), și a servit drept punct central demografic tradițional al acesteia. De asemenea, face parte din Zona Statistică Combinată San Jose-San Francisco-Oakland, CA, care cuprinde 14 comitate și a cărei populație depășea 9,6 milioane de locuitori, devenind astfel a cincea cea mai mare din Statele Unite ale Americii, începând cu anul 2018. Rase, etnii, religie și limbi Conform recensământului din 2020, structura rasială și populația orașului San Francisco includeau: 361.382 de albi (41,3%), 296.505 de asiatici (33,9%), 46.725 de negri sau afro-americani (5,3%), 86.233 de persoane multirasiale (9,9%), 6.475 de amerindieni și nativi din Alaska (0,7%), 3.476 de nativi hawaiieni și alți insulari din Pacific (0,4%) și 73.169 de persoane aparținând altor rase (8,4%). Existau 136.761 de rezidenți hispanici sau latino de orice rasă (15,6%). San Francisco este un oraș cu majoritate de minorități (majority-minority city), întrucât rezidenții albi non-hispanici reprezintă mai puțin de jumătate din populație; în 1940, aceștia formau 92,5% din populație. În 2010, locuitorii de etnie chineză constituiau cel mai mare grup minoritar etnic din San Francisco, reprezentând 21% din populație; alte grupuri asiatice numeroase includ filipinezii (5%) și vietnamezii (2%), japonezii, coreenii și multe alte grupuri de asiatici și insulari din Pacific fiind reprezentați în oraș. Populația cu origini chineze este concentrată cu precădere în Chinatown și în districtele Sunset și Richmond. Filipinezii sunt cei mai concentrați în cartierul South of Market (SoMa) și în Crocker-Amazon; acest din urmă cartier împarte o graniță cu orașul Daly City, care are una dintre cele mai ridicate concentrații de filipinezi din America de Nord. Districtul Tenderloin găzduiește o mare parte din populația vietnameză a orașului, precum și numeroase afaceri și restaurante vietnameze, zona fiind cunoscută ca Micul Saigon (Little Saigon) al orașului. Principalele grupuri hispanice din oraș au fost cele de origine mexicană (7%) și salvadoriană (2%). Populația hispanică este concentrată cu precădere în Mission District, Tenderloin District și Excelsior District. Procentul rezidenților hispanici din oraș este mai mic de jumătate din cel înregistrat la nivelul statului California. Afro-americanii au reprezentat aproximativ 5% din populația orașului San Francisco în 2020; ponderea lor din populația orașului este în scădere din anii 1970. Majoritatea locuitorilor de culoare ai orașului trăiesc în cartierele Bayview-Hunters Point, Visitacion Valley și Fillmore District. Există comunități de negri mai mici în Diamond Heights, Glen Park și Mission District. Spre deosebire de multe alte orașe occidentale, San Francisco are o populație cu origini irlandezo-americane semnificativă. Atrași de goana după aur din California, irlandezii au fost unul dintre primele grupuri majore de imigranți albi care au sosit în California, stabilindu-se în orașul San Francisco. Din punct de vedere istoric, irlandezii s-au stabilit în Irish Hill, un cartier care a fost demolat complet (nivelat) după cel de-Al Doilea Război Mondial. Cu toate acestea, San Francisco este în continuare unul dintre cele doar trei comitate din întregul vest al Statelor Unite ale Americii a cărui populație albă este în cea mai mare parte (pluralitate, 20,6%) irlandeză. Orașul a găzduit mult timp o comunitate evreiască semnificativă; în 2018 evreii americani reprezentau aproximativ 10% (80.000) din populația orașului. Este a treia cea mai mare comunitate evreiască proporțional din Statele Unite ale Americii, după cele din orașul New York și Los Angeles, și este, de asemenea, relativ tânără în comparație cu cele din alte mari orașe americane. Comunitatea evreiască este stabilită în tot orașul, dar Richmond District găzduiește o enclavă etnică formată în mare parte din evrei ruși. The Fillmore District a fost anterior un cartier majoritar evreiesc din anii 1920 până în anii 1970, când mulți dintre rezidenții săi evrei s-au mutat în alte cartiere ale orașului, precum și în suburbiile din comitatul Marin din apropiere. Într-un studiu din 2018 realizat de Jewish Community Federation of San Francisco, evreii reprezintă 10% (80.000) din populația orașului, făcând ca iudaismul să fie a doua religie ca mărime din San Francisco după creștinism. Într-un studiu din 2014 realizat de Pew Research Center, cele mai mari grupări religioase din zona metropolitană San Francisco sunt creștinii (48%), urmați de cei fără religie (35%), hinduși (5%), evrei (3%), budiști (2%), musulmani (1%), precum și o varietate de alte religii cu un număr mai redus de adepți. În 2014, aproximativ 20% dintre locuitorii zonei erau protestanți și 25% profesau credințe romano-catolice. 10% dintre locuitorii din San Francisco metropolitan se identifică drept agnostici, în timp ce 5% se identifică drept atei. Limbile oficiale desemnate de orașul San Francisco sunt engleza, spaniola, cantoneza, mandarina, filipineza și vietnameza. În 2010, 55% (411.728) dintre locuitorii orașului San Francisco vorbeau doar limba engleză acasă, în timp ce 19% (140.302) vorbeau o varietate a limbii chineze (în special taishaneză și cantoneză), 12% (88.147) spaniola, 3% (25.767) tagalog și 2% (14.017) rusa. În total, 45% (342.693) din populația din San Francisco vorbea acasă o altă limbă decât engleza. Grupări etnice San Francisco are mai multe cartiere renumite chinezești, mexicane și filipineze, printre care se numără Chinatown și Mission District. În 2017, peste jumătate din populația asiatică din San Francisco era fie născută în China (40,3%), fie născută în Filipine (13,1%). Din populația de etnie mexicană, 21% s-au născut în Mexic. Între anii 1990 și 2000, numărul locuitorilor născuți în străinătate a crescut de la 33% la aproape 40%. În aceeași perioadă, zona metropolitană San Francisco a primit 850.000 de imigranți, clasându-se pe locul al treilea în Statele Unite ale Americii, după Los Angeles și orașul New York. Educație, gospodării și venituri Dintre toate marile orașe din Statele Unite ale Americii, San Francisco are al doilea cel mai mare procent de rezidenți cu o diplomă universitară, fiind depășit doar de Seattle. Peste 44% dintre adulți dețin o diplomă de licență sau superioară. San Francisco a înregistrat cea mai mare rată, la 2.715 absolvenți pe kilometru pătrat, reprezentând peste 344.000 de absolvenți în total pe cei 121 km² ai orașului. San Francisco are cel mai mare procent estimat de persoane homosexuale sau lesbiene dintre cele mai mari 50 de orașe din S.U.A., cu un procentaj de 15%. San Francisco deține, de asemenea, cel mai mare procent de gospodării formate din persoane de același sex dintre toate comitatele americane, Zona Golfului având o concentrație mai mare decât orice altă zonă metropolitană. San Francisco se clasează pe locul al treilea printre orașele americane în ceea ce privește venitul median pe gospodărie, cu o valoare de 65.519 dolari în 2007. Venitul median al unei familii este de 81.136 dolari. Exodul familiilor din clasa de mijloc a lăsat orașul cu o proporție mai mică de copii decât orice alt mare oraș american, considerându-se că numărul câinilor ar depăși numărul total de 115.000 de copii înregistrat în 2018. În 2007, rata sărăciei în San Francisco a fost de 12%, mai mică decât media națională. Fenomenul persoanelor fără adăpost (homelessness) constituie o problemă cronică pentru San Francisco de la începutul anilor 1970. Se consideră că orașul are cel mai mare număr de locuitori fără adăpost pe cap de locuitor dintre toate marile orașe din Statele Unite ale Americii. Există 345.811 gospodării în oraș. Dintre acestea, 133.366 (39%) de gospodării erau reprezentate de o singură persoană, 109.437 (32%) erau cupluri căsătorite de sexe diferite, 63.577 (18%) aveau copii cu vârsta sub 18 ani care locuiau cu ei, 21.677 (6%) erau parteneriate necăsătorite de sexe diferite, iar 10.384 (3%) erau cupluri căsătorite sau parteneriate de același sex. Dimensiunea medie a unei gospodării era de 2,26 persoane. Dimensiunea medie a familiei era de 3,11 persoane. Un număr de 452.986 de persoane (56%) locuiau în unități locative închiriate, în timp ce 327.985 de persoane (41%) locuiau în unități locative ocupate de proprietari. Vârsta mediană a fost de 38 de ani. San Francisco s-a declarat „oraș sanctuar” în 1989. Oficialii orașului au consolidat această poziție în 2013 cu ordonanța „Due Process for All”. Această lege a stipulat că autoritățile locale nu pot reține imigranți pentru infracțiuni de imigrare dacă aceștia nu au condamnări pentru infracțiuni violente în cazier și nu se confruntă în mod curent cu alte acuzații penale. Orașul emite un document de identitate de rezident (Resident ID Card) indiferent de statutul de imigrare al solicitantului. Persoane fără adăpost Problema persoanelor fără adăpost (homelessness) a apărut ca un aspect major în San Francisco la sfârșitul secolului al XX-lea și rămâne o problemă în creștere în timpurile moderne. În 2019, numărătoarea organizată (point-in-time count) a înregistrat 8.035 de persoane fără adăpost trăind pe străzi sau în adăposturile din oraș. Acest lucru a reprezentat o creștere de peste 17% față de numărătoarea din 2017, de 6.858 de persoane. Dintre persoanele contabilizate în 2019, 5.180 trăiau fără adăpost, locuind efectiv pe străzi sau în parcuri. În cadrul numărătorii din 2019, 26% dintre respondenți au indicat pierderea locului de muncă ca principala cauză a ajungerii lor pe străzi, în timp ce 18% au menționat consumul de alcool sau droguri, iar 13% au invocat evacuarea din locuința pe care o ocupau anterior. Orașul San Francisco și-a mărit dramatic cheltuielile pentru a gestiona criza tot mai gravă a populației fără adăpost: cheltuielile au crescut cu 241 de milioane de dolari în anii fiscali 2016–2017, ajungând la un total de 275 de milioane de dolari, comparativ cu un buget de doar 34 de milioane de dolari în anul precedent. În anii 2017–2018 bugetul destinat combaterii lipsei de adăpost s-a ridicat la 305 milioane de dolari. În exercițiul bugetar 2019–2020, orașul a bugetat suma de 368 de milioane de dolari pentru serviciile dedicate persoanelor fără adăpost. În proiectul de buget pentru anii 2020–2021, orașul a bugetat impresionanta sumă de 850 de milioane de dolari pentru astfel de servicii. În ianuarie 2018, un raportor special al Organizației Națiunilor Unite privind problema locuințelor și a persoanelor fără adăpost, Leilani Farha, a declarat că a fost „complet șocată” de dimensiunile crizei din San Francisco în timpul unei vizite efectuate în oraș. Ea a comparat „condițiile deplorabile” ale taberelor de oameni ai străzii pe care le-a văzut pe străzile din San Francisco cu cele pe care le întâlnise în Mumbai. În luna mai 2020, autoritățile din San Francisco au sancționat (legalizat temporar/aprobat oficial) înființarea de tabere ale persoanelor fără adăpost în oraș. În anul 2024, conform unei numărători Point-in-Time (PIT) din San Francisco, populația fără adăpost era de aproximativ 8.323 de persoane. În plus, se estima că peste 20.000 de persoane din oraș solicitau acces la servicii specifice persoanelor fără adăpost. În luna mai 2026, primarul Daniel Lurie a anunțat că cea mai recentă numărătoare a indicat faptul că numărul persoanelor fără adăpost care trăiesc pe stradă (neadăpostite) a ajuns la cel mai scăzut nivel înregistrat în ultimii 15 ani. Criminalitate Rata infracțiunilor violente din San Francisco este scăzută în comparație cu celelalte orașe mari. În anul 2011, au fost raportate 50 de crime (omucideri), reprezentând 6,1 crime la 100.000 de locuitori. S-au înregistrat aproximativ 134 de violuri, 3.142 de jafuri și în jur de 2.139 de vătămări corporale grave. A mai fost raportat un număr aproximativ de 4.469 de spargeri de locuințe, 25.100 de furturi simple și 4.210 furturi de autovehicule. Districtul Tenderloin înregistrează cea mai ridicată rată a criminalității din San Francisco: 70% dintre infracțiunile violente ale orașului și aproximativ o pătrime din crimele orașului au loc în acest cartier. Tot în Tenderloin se remarcă rate ridicate ale abuzului de droguri, violenței bandelor și prostituției. O altă zonă cunoscută pentru o rată crescută a criminalității este perimetrul cartierelor Bayview-Hunters Point. În primele șase luni ale anului 2015 s-au înregistrat 25 de crime, în comparație cu 14 cazuri raportate în aceeași perioadă a lui 2014. Cu toate acestea, rata criminalității rămâne totuși la un nivel considerabil redus față de cel din deceniile anterioare. Acea rată a crescut din nou la sfârșitul anului 2016. Conform Departamentului de Poliție din San Francisco (SFPD), au fost înregistrate 59 de crime în oraș în 2016, un total anual care a marcat o creștere de 13,5% a numărului de omucideri (52) față de anul 2015. Orașul a căpătat de asemenea reputație pentru spargerile de mașini, având loc peste 19.000 de astfel de incidente numai pe parcursul anului 2021. Pe parcursul primei jumătăți a anului 2018, prezența materiilor fecale umane pe trotuarele din San Francisco a constituit al doilea cel mai des invocat motiv de reclamație al locuitorilor orașului, acumulând o medie de circa 65 de apeluri zilnice de semnalare. Drept urmare, primăria a înființat o patrulă specială de igienizare urbană supranumită „poop patrol”, în vederea combaterii fenomenului. Mai multe bande stradale (street gangs) au acționat pe raza metropolei de-a lungul anilor, incluzând organizațiile Mara Salvatrucha (MS-13), precum și bandele Sureños și Norteños, active în principal în zona districtului Mission. Spre deosebire de alte mari centre urbane ale țării, grupurile de crimă organizată ale tinerilor de culoare (African-American street gangs), bine cunoscute în alte regiuni, printre care și puternicele rețele Bloods, Crips și grupările lor afiliate, au întâmpinat de-a lungul timpului un real nivel de dificultate în obținerea și asigurarea controlului unor rețele sau teritorii specifice cu activitate pe raza localității San Francisco; pe de altă parte, forțele de poliție locale, alături de rețeaua publică a procurorilor orașului, au primit diverse acuze sub pretextul unor presupuse aprecieri tendențioase din partea autorităților ca urmare a profilării lejere, nejustificate sau discriminatorii, de tipar "ca membri de bande stradale", prin prisma rasei în cazul unor grupuri formate exclusiv din tineri bărbați proveniți din cartiere și familii de minoritari de culoare. Organizații chineze de crimă organizată din structura sindicatelor criminale tip Triadă (Triad groups), din rândul cărora s-a remarcat organizația Wo Hop To, și-au manifestat adesea influența infracțională acționând activ pe parcursul secolului al XX-lea asupra mediului criminal al metropolei San Francisco. Conform datelor publicate de Departamentul de Poliție din San Francisco (SFPD) în aprilie 2024, în primele 100 de zile ale anului s-a înregistrat o scădere semnificativă a numărului de infracțiuni precum tâlhăria, spargerile și furturile auto. Până la jumătatea anului 2024, rata infracționalității totale a scăzut cu 32% comparativ cu aceeași perioadă a anului 2023. Furturile din proprietate privată s-au redus cu 41%, în timp ce incidentele implicând infracțiuni violente și utilizarea armelor de foc au înregistrat un declin de 30%. Economie Orașul are o economie de servicii diversificată, cu locuri de muncă distribuite într-o gamă largă de servicii profesionale, inclusiv turism, servicii financiare și înaltă tehnologie (IT). În 2016, aproximativ 27% dintre lucrători erau angajați în servicii profesionale de afaceri; 14% în agrement și ospitalitate; 13% în servicii guvernamentale; 12% în educație și asistență medicală; 11% în comerț, transport și utilități; și 8% în activități financiare. În 2024, PIB-ul din regiunea Bay Area care cuprinde cele nouă comitate a crescut cu 4,3% în termeni reali la 1,332 trilioane de dolari. În 2024, zona statistică combinată San Jose-San Francisco-Oakland (cuprinzând 14 comitate) a atins un produs intern brut estimat la 1,408 trilioane de dolari, clasându-se pe locul 3 la nivel național și depășind economiile multor națiuni independente. Comitatul San Francisco a obținut un venit personal pe cap de locuitor de 171.497 de dolari anual, plasându-se pe locul al 9-lea la nivel național din acest punct de vedere. Comitatele învecinate Marin și San Mateo ocupă, de asemenea, locurile 7, respectiv 8 în acest clasament național. Multe instituții financiare mari, bănci multinaționale și firme de capital de risc își au sediul central sau sucursale regionale în oraș. Cu peste 30 de instituții financiare internaționale, șase companii din topul Fortune 500 și o infrastructură vastă de servicii profesionale (drept, relații publice, arhitectură și design), San Francisco a fost desemnat un „Oraș Global Alpha(-)” de către organizația Globalization and World Cities Research Network. În ediția din 2024 a raportului Global Financial Centres Index, San Francisco s-a clasat onorabil ca al cincilea cel mai competitiv centru financiar din lume. Moștenirea Goanei după Aur din California a transformat San Francisco în principalul centru bancar și financiar de pe Coasta de Vest la începutul secolului al XX-lea. Strada Montgomery din Districtul Financiar a devenit cunoscută drept „Wall Street-ul Vestului”, găzduind Banca Rezervei Federale din San Francisco și locul bursei de valori Pacific Coast Stock Exchange, astăzi desființată. Bank of America, un pionier în a face serviciile bancare accesibile clasei de mijloc, a fost fondată în San Francisco, iar în anii 1960 a construit clădirea reprezentativă a zgârie-norului de referință 555 California Street pentru a-i servi drept sediu central corporativ, cu toate acestea ulterior reședința principală a suferit la bază o relocare înspre regiunea reprezentând o altă piață urban recunoscut la Charlotte din teritoriul situat geografic asociat pe arie stat North Carolina. Începând cu anii 1990, economia orașului San Francisco s-a diversificat, îndepărtându-se de finanțe și turism și orientându-se către domeniile în creștere ale înaltei tehnologii, biotehnologiei și cercetării medicale. Locurile de muncă în domeniul tehnologiei reprezentau doar 1 procent din economia orașului în 1990, crescând la 4 procente în 2010 și estimativ la 8 procente până la sfârșitul anului 2013. San Francisco a devenit un centru al startup-urilor din domeniul internetului în timpul bulei dot-com din anii 1990 și al boom-ului ulterior al rețelelor de socializare de la sfârșitul anilor 2000. Începând cu anul 2010, San Francisco propriu-zis a atras o cotă din ce în ce mai mare din investițiile de capital de risc în comparație cu Silicon Valley din apropiere, atrăgând 423 de finanțări în valoare de 4,58 miliarde de dolari americani în 2013. În 2004, orașul a aprobat o scutire de impozit pe salarii pentru companiile de biotehnologie pentru a încuraja creșterea în cartierul Mission Bay, locul unde se află un al doilea campus și un spital al Universității din California, San Francisco. Cartierul Mission Bay găzduiește Centrul Medical UCSF, Institutul de Medicină Regenerativă din California, Institutul pentru Bioștiințe Cantitative din California și Institutele Gladstone, precum și peste 40 de companii de biotehnologie din sectorul privat. Tehnologie Orașul a devenit un punct nodal esențial dedicat sectorului de inovație și tehnologie, un motor uriaș care a impulsionat puternic creșterea economică locală de la boom-ul dot-com din anii 1990 până în prezent. San Francisco a rămas un lider esențial în rețeaua mondială a orașelor globale conectate la industria de înaltă tehnologie. Ampla reconversie și regenerare urbană dedicată „noii economii” a făcut ca mediul de afaceri să fie mult mai orientat spre tech. Între anii 1999 și 2000, crearea de noi locuri de muncă în sector a atins 4,9%, generând peste 50.000 de posturi în companii tech și web. Cu toate acestea, cu timpul, industria tehnologică s-a mai dispersat geografic. În timpul celui de-al doilea boom tehnologic condus de platformele de socializare la mijlocul anilor 2000, San Francisco a devenit o locație extrem de atractivă pentru companii precum Apple, Google, Ubisoft San Francisco, Facebook și Twitter pentru a-și stabili birourile și pentru ca angajații lor să locuiască aici. Pandemia de COVID-19 și popularizarea masivă a muncii la distanță (telemunca) au generat însă un exod corporativ, crescând dramatic rata de neocupare a birourilor din zona centrală (Downtown). Acest fenomen a afectat sever și comerțul cu amănuntul din zona respectivă. Alături de numărul crescut al persoanelor fără adăpost și de consumul vizibil de droguri pe străzi, aceste probleme au determinat închiderea și relocarea multor afaceri, alimentând discuții publice despre o potențială „spirală a declinului” economic („doom loop”). Observatorii notează totuși că aceste dificultăți sunt concentrate în special în nucleul urban comercial și în zone ca Tenderloin și Mid-Market, în timp ce un nou val de startup-uri dedicate Inteligenței Artificiale (AI) este fondat sau se mută în oraș, atras de capitalul de risc și de forța de muncă din zonă. Cel mai mare angajator din orașul San Francisco este guvernul municipal (Primăria), având peste 35.000 de angajați. Pe locul al doilea se află Universitatea din California, San Francisco (UCSF), cu peste 29.000 de salariați. Cel mai mare angajator din mediul privat este compania de software Salesforce, cu 11.953 de salariați pe plan local (în 2024). În contrast cu marii angajatori, micile afaceri independente cu sub 10 angajați reprezintă o proporție covârșitoare de 85% din totalitatea entităților comerciale (raportat la 2006). Numărul companiilor cu peste 1.000 de angajați a scăzut însă constant față de 1977. Expansiunea lanțurilor mari de magazine (retail de tip cutie mare) este strict interzisă sau puternic limitată de comisiile de planificare urbană; atât administrația locală, cât și cetățenii au susținut constant legi menite să protejeze caracterul unic al micilor afaceri de cartier. Într-un sondaj al mediului de afaceri din 2016, orașul a primit un scor extrem de slab din cauza acestor proceduri și reglementări birocratice stricte. La fel ca multe metropole americane, San Francisco a pierdut un sector masiv de manufactură; dacă în 1969 aproximativ 60.000 de muncitori operau în unități de producție industrială, odată cu anii 1980 producția s-a mutat spre zone cu forță de muncă mai ieftină. Cu toate acestea, în 2014, sectorul a înregistrat o modestă revigorare printr-o „producție de nișă”, adunând peste 4.000 de locuri de muncă în cadrul a circa 500 de mici fabricanți. Cele mai emblematice firme locale de manufactură de top din oraș rămân compania producătoare de genți Timbuk2 și Anchor Brewing Company. În 2022, prețul median pentru o casă în oraș și comitat depășea valoarea de 1.297.000 de dolari. San Francisco se clasa astfel pe locul al treilea la nivel național în topul celor mai mari prețuri medii la locuințe (imediat după comitatul Nantucket din statul Massachusetts și comitatul învecinat San Mateo din California). Proiectul Solar al Rezervorului Sunset, finalizat în 2010, a instalat 24.000 de panouri solare pe acoperișul rezervorului. Centrala de 5 megawați a triplat la momentul respectiv capacitatea de generare solară de 2 megawați a orașului când a fost inaugurată în decembrie 2010. Turism și convenții Turismul este una dintre cele mai importante industrii din sectorul privat al orașului San Francisco, reprezentând mai mult de unul din șapte locuri de muncă din oraș. Reprezentarea frecventă a orașului în muzică, filme și cultura populară a făcut ca așezarea și reperele sale să fie recunoscute la nivel mondial. În 2016, a atras al cincilea cel mai mare număr de turiști străini dintre toate orașele din Statele Unite ale Americii. În 2023, 23,1 milioane de vizitatori au sosit în San Francisco, adăugând 9,3 miliarde de dolari la economie. Având o infrastructură hotelieră extinsă și o facilitate majoră pentru convenții în cadrul Moscone Center, San Francisco este o destinație populară pentru convenții și conferințe anuale. Câteva dintre cele mai populare atracții turistice din San Francisco, remarcate de postul Travel Channel, includ Podul Golden Gate și Alamo Square Park, faimos pentru casele victoriene cunoscute ca „Doamnele Pictate” („Painted Ladies”). Ambele locații au fost adesea folosite ca fundal pentru celebrul serial de comedie american Casa plină (Full House). Există, de asemenea, strada Lombard Street, renumită pentru traseul său sinuos și vederile extinse. Turiștii vizitează și Pier 39, care oferă restaurante, cumpărături, divertisment și vederi ale golfului, leii de mare de California care se încălzesc la soare, Acvariul din Golf (Aquarium of the Bay) și celebra Insulă Alcatraz. San Francisco oferă, de asemenea, turiștilor o viață de noapte variată în cartierele sale. Noul Proiect de Terminal de la Pier 27 s-a deschis pe 25 septembrie 2014, înlocuind vechiul debarcader Pier 35. Un interes sporit pentru organizarea de convenții în San Francisco, marcat de înființarea unor centre de conferințe precum Yerba Buena, a acționat ca un stimulent pentru economia turistică locală și a dus la o creștere în industria hotelieră: „În 1959, orașul avea mai puțin de trei mii trei sute de camere de hotel de primă clasă; în 1970, numărul era de nouă mii; iar în 1999, existau mai mult de treizeci de mii.” Comercializarea districtului Castro (un fenomen de tip capitalism roz) a contribuit, de asemenea, la economia turistică din San Francisco. Artă și cultură Deși Financial District, Union Square și Fisherman's Wharf sunt bine cunoscute în întreaga lume, San Francisco este, de asemenea, caracterizat prin numeroasele sale peisaje stradale bogate cultural, care prezintă cartiere cu destinație mixtă ancorate în jurul unor coridoare comerciale centrale la care rezidenții și vizitatorii pot ajunge pe jos. Datorită acestor caracteristici,Format:Original research inline San Francisco este clasat drept orașul cel mai favorabil plimbărilor pe jos (cel mai „walkable”) din Statele Unite ale Americii de către Walk Score. Multe cartiere prezintă o combinație de afaceri, restaurante și locuri de întâlnire care răspund nevoilor zilnice ale locuitorilor, deservind în același timp numeroși vizitatori și turiști. Unele cartiere sunt presărate cu buticuri, cafenele și o viață de noapte activă, cum ar fi Union Street în Cow Hollow, 24th Street în Noe Valley, Valencia Street în Mission, Grant Avenue în North Beach și Irving Street în Inner Sunset. Această abordare a influențat în special reamenajarea continuă a cartierului South of Market, unde afacerile și serviciile de cartier se dezvoltă alături de reședințele înalte. Începând din anii 1990, cererea pentru specialiști IT din partea startup-urilor locale și a regiunii învecinate Silicon Valley a atras lucrători cu guler alb (profesioniști cu muncă de birou) din întreaga lume și a creat un standard de viață ridicat în San Francisco. Multe cartiere care în trecut erau dominate de clasa muncitoare (guler albastru) și de clasele mijlocii și inferioare au trecut printr-un proces de gentrificare. Totodată, multe dintre districtele tradiționale de afaceri și industriale ale orașului au cunoscut o renaștere impulsionată de reamenajarea zonei The Embarcadero, inclusiv în cartierele South Beach și Mission Bay. Valoarea proprietăților și venitul mediu pe gospodărie au crescut ajungând printre cele mai mari din națiune, generând o scenă bogată și de lux pentru restaurante, comerț cu amănuntul (retail) și divertisment. Conform unui sondaj privind calitatea vieții în orașele globale, publicat în anul 2014, San Francisco a înregistrat cel mai înalt standard al calității vieții dintre toate orașele din SUA. Cu toate acestea, din cauza costului vieții excepțional de ridicat, multe dintre familiile din clasele mijlocie și inferioară ale orașului au fost nevoite să se mute în suburbiile periferice din Bay Area sau în regiunea Central Valley din California. Până pe data de 2 iunie 2015, chiria mediană a ajuns la un nivel ridicat, raportându-se la 4.225 de dolari. Acest cost ridicat al vieții este influențat parțial de legile restrictive de urbanism care limitează noile construcții rezidențiale. Caracterul internațional de care s-a bucurat San Francisco încă de la înființare este menținut și astăzi prin numărul mare de imigranți din Asia și din America Latină. Cu 39% dintre rezidenții săi născuți în afara granițelor țării, San Francisco are numeroase cartiere pline de afaceri și instituții civice care răspund nevoilor noilor sosiți. În special, sosirea unui mare număr de etnici chinezi, care a început să se accelereze în anii 1970, a completat comunitatea cu baze istorice din cartierul Chinatown, extinzând-o în tot orașul, și a transformat parada anuală de Anul Nou Chinezesc în cel mai mare eveniment dedicat Anului Nou Lunar din afara Asiei. Odată cu venirea scriitorilor și a artiștilor „beat” din anii 1950 și ca urmare a schimbărilor sociale ce au culminat cu „Vara Iubirii” din districtul Haight-Ashbury în anii 1960, San Francisco a devenit un centru al activismului liberal și al mișcării de contracultură apărute în acea perioadă. Democrații, și într-o mai mică măsură Partidul Verde, au dominat politica orașului începând cu sfârșitul anilor 1970, după ce ultimul contracandidat republican cu șanse reale a pierdut alegerile pentru funcția de primar din 1975 la o marjă restrânsă. San Francisco nu a mai acordat mai mult de 20% din voturi unui candidat republican la președinție sau la senat începând din anul 1988. În anul 2007, orașul și-a extins rețeaua Medicaid și alte programe medicale destinate persoanelor nevoiașe integrându-le în programul intitulat „Healthy San Francisco”, program care are rolul de a subvenționa parțial anumite servicii medicale destinate rezidenților calificați. Din 1993, Departamentul de Sănătate Publică din San Francisco a distribuit 400.000 de seringi gratuite în fiecare lună, având ca scop reducerea transmiterii HIV și a altor riscuri pentru sănătate pentru consumatorii de droguri, precum și oferirea de locații sigure pentru colectarea deșeurilor și de alte servicii specifice. San Francisco are de asemenea o comunitate activă în probleme de mediu. Începând de la fondarea organizației Sierra Club în 1892 până la înființarea organizației non-profit Friends of the Urban Forest în 1981, orașul a fost în fruntea multor discuții la nivel global cu privire la mediu. Programul de reciclare obligatorie din 1980 a fost printre primele programe privind reciclarea la nivel de comunitate cu ridicarea direct de la locuință din Statele Unite. Programul stimulativ inițiat de autorități sub titlul GoSolarSF se adresează promovării panourilor de conversie a energiei solare, în paralel Comisia de Utilități Publice din San Francisco implementează programul CleanPowerSF menit a oferi consumatorului furnizare cu electricitate bazată integral pe obținerea de la rețeaua ce folosește pe plan local doar proveniența asumată din energii cu surse direct regenerabile. Programul SF Greasecycle se axează pe colectarea și reciclarea uleiului de gătit folosit din alimentația publică pentru a-l transforma cu eficiență într-un biodiesel ecologic. LGBT San Francisco are o istorie de lungă durată ca spațiu prietenos pentru persoanele LGBTQ. Aici a luat ființă prima organizație pentru drepturile lesbienelor din Statele Unite ale Americii, Daughters of Bilitis; prima persoană asumată ca fiind gay care a candidat la o funcție publică în Statele Unite ale Americii, José Sarria; primul bărbat asumat gay ales într-o funcție publică din California, Harvey Milk; prima judecătoare asumată ca lesbiană numită în S.U.A., Mary C. Morgan; și prima persoană de la conducerea comisiei de poliție asumată ca transgender, Theresa Sparks. San Francisco a găzduit primul bar pentru lesbiene din America, Mona's, pe Union Street. Barul și-a propus să se evidențieze ca un spațiu în care femeile puteau fi servite de alte femei îmbrăcate în smokinguri, promovând excluderea bărbaților într-un spațiu safic, și se adresa clientelei queer locale mai degrabă decât idealului turistic. Pe măsură ce afacerea a înflorit și a atras o clientelă tot mai numeroasă, barul s-a mutat într-o locație mai permanentă la adresa 440 Broadway. Aici, afacerea și-a schimbat numele – devenind Mona's 440 Club – dar a continuat să găzduiască artiști travestiți (drag) și diverși artiști principali. Cel mai notabil a fost Gladys Bentley, un artist de performanță și pionier în rândul „drag kings”, care s-a remarcat rapid prin ținuta sa neoficială compusă din smoking și joben. Deși a fost primul bar pentru lesbiene din țară, în cele din urmă a fost vândut și rebranduit sub o nouă conducere. După închiderea sa în anii 1950, au apărut alte baruri safice iconice în San Francisco, inclusiv Wild Side West, Maud's și The Lexington Club. Mai recent, în vara anului 2025 s-a deschis Rikki's, primul și singurul bar de sport dedicat femeilor. Artiștii travestiți și spectacolele live continuă să reprezinte o parte vibrantă a spațiilor safice și queer din oraș și, mai ales, a districtului The Castro. Astăzi, spațiile safice, chiar și în San Francisco, continuă să lupte pentru a rămâne deschise, numărul lor fiind în declin constant comparativ cu spațiile destinate comunității gay masculine. Populația gay numeroasă a orașului a creat și susținut o comunitate implicată activ atât politic, cât și cultural timp de mai multe decenii, dobândind o prezență puternică în viața civică a orașului San Francisco. Datele unui sondaj publicat în 2015 de compania Gallup situează ponderea adulților LGBTQ din zona metropolitană San Francisco la 6,2%, cel mai ridicat procent dintre cele mai populate 50 de zone metropolitane evaluate de respectiva organizație de sondare a opiniei publice. Fiind una dintre destinațiile internaționale cele mai populare printre turiștii gay, orașul este gazda San Francisco Pride, una dintre cele mai vechi și mai ample parade ale mândriei (pride parades). Evenimentele San Francisco Pride au avut loc fără întrerupere începând cu 1972. Aceste manifestări se bazează pe o tematică anume, stabilindu-se o nouă temă pentru fiecare an. În anul 2013, s-a înregistrat o participare de peste 1,5 milioane de persoane, cu circa 500.000 mai mulți participanți decât în anul precedent. Pink Saturday (Sâmbăta Roz) este o petrecere stradală organizată anual în sâmbăta de dinaintea paradei Pride, eveniment ce se desfășoară simultan cu marșul Dyke March. Folsom Street Fair (FSF) este un târg stradal anual dedicat culturii BDSM și subculturii iubitorilor de articole din piele, care are loc în septembrie, la încheierea „Săptămânii Mândriei în Piele” („Leather Pride Week”) din San Francisco. A debutat în 1984 și reprezintă al treilea cel mai mare eveniment cu spectatori în aer liber cu durata de o singură zi din statul California, dar și cel mai mare eveniment la nivel mondial dedicat subculturii „leather”, fiind totodată o vitrină expozițională pentru produse și specificul cultural BDSM. Artele spectacolului Complexul War Memorial and Performing Arts Center din San Francisco găzduiește unele dintre cele mai renumite companii de arte ale spectacolului din țară. Clădirea operei (War Memorial Opera House) adăpostește Opera din San Francisco (San Francisco Opera), a doua companie de operă ca mărime din America de Nord, precum și Baletul din San Francisco (San Francisco Ballet), în timp ce Orchestra Simfonică din San Francisco (San Francisco Symphony) concertează în sala Davies Symphony Hall. Inaugurat în anul 2013, Centrul SFJAZZ oferă concerte și performanțe de muzică jazz pe tot parcursul anului. Sala de concerte „The Fillmore” este un spațiu dedicat spectacolelor muzicale situat în cartierul Western Addition. Aceasta reprezintă a doua încarnare a celebrului spațiu istoric de concerte care a câștigat o faimă incontestabilă de-a lungul anilor 1960. Această scenă a găzduit spectacolele de debut ale unor mari muzicieni legendari de astăzi, precum Grateful Dead, Janis Joplin, Led Zeppelin și Jefferson Airplane, contribuind decisiv la dezvoltarea renumitului specific muzical denumit „San Francisco Sound”. Locația și-a închis porțile în 1971 după o reprezentație de adio a trupei lui Santana și s-a redeschis în 1994, fiind marcată printr-un concert susținut de the Smashing Pumpkins. San Francisco dispune de o rețea amplă și bogată de teatre, precum și spații dedicate reprezentațiilor live. Trupele de teatru locale s-au făcut remarcate prin asumarea de riscuri și prin inovație. Organizația teatrală non-profit American Conservatory Theater (A.C.T.), recunoscută pentru distincțiile sale la Premiile Tony (Tony Award), este membră a asociației naționale League of Resident Theatres. Pe plan local, premiul Regional Theatre Tony Award a fost acordat și trupei San Francisco Mime Troupe. Sălile din teatrele din San Francisco găzduiesc frecvent angajamente și reprezentații de probă (tryout runs) înaintea lansării oficiale pe Broadway, iar unele producții originale din San Francisco au fost ulterior mutate pe Broadway. Muzee Muzeul de Artă Modernă din San Francisco (San Francisco Museum of Modern Art sau SFMOMA) găzduiește lucrări de artă contemporană și din secolul al XX-lea. Instituția s-a mutat în clădirea sa actuală din cartierul South of Market în 1995, atrăgând peste 600.000 de vizitatori anual. SFMOMA și-a închis porțile pentru renovare și extindere în 2013. Muzeul a fost redeschis în mai 2016, adăugându-se o nouă aripă, proiectată de firma Snøhetta, care a dublat dimensiunea instituției. Muzeul Palace of the Legion of Honor deține în principal antichități și opere de artă europene în clădirea sa din Lincoln Park, fiind modelat după omologul său parizian. Muzeul de Young din Golden Gate Park expune piese decorative americane și colecții antropologice din Africa, Oceania și din cele două Americi, în timp ce arta asiatică este găzduită în cadrul Asian Art Museum. Vizavi de muzeul de Young se află California Academy of Sciences, un muzeu de istorie naturală care găzduiește, de asemenea, Planetariul Morrison (Morrison Planetarium) și Acvariul Steinhart (Steinhart Aquarium). Situat pe Pier 15 pe faleza Embarcadero, Exploratorium este un muzeu interactiv de știință. Muzeul Evreiesc Contemporan (Contemporary Jewish Museum) este o instituție fără colecție permanentă care găzduiește o gamă largă de expoziții temporare. Pe Nob Hill, Muzeul Telecabinelor (Cable Car Museum) este un muzeu complet funcțional care prezintă stația de alimentare a telecabinelor, responsabilă pentru acționarea cablurilor subterane. Institutul de Arte Contemporane Wattis (Wattis Institute for Contemporary Arts) a fost fondat în 1998 și face parte din California College of the Arts. Sport Echipa San Francisco Giants din Major League Baseball a jucat în San Francisco de la mutarea sa din New York în 1958. The Giants joacă pe Oracle Park, arenă deschisă în 2000. Echipa Giants a câștigat titlurile World Series în 2010, 2012 și în 2014. The Giants s-au mândrit cu vedete precum Willie Mays, Willie McCovey și Barry Bonds (liderul absolut al MLB la home run-uri în carieră). În 2012, San Francisco s-a clasat pe locul 1 într-un studiu care a examinat care zone metropolitane din SUA au produs cei mai mulți jucători de Major League de la 1920 încoace. Echipa San Francisco 49ers din National Football League (NFL) a început să joace în 1946 ca membru fondator al ligii All-America Football Conference (AAFC), s-a mutat în NFL în 1950 și pe stadionul Candlestick Park în 1971. Echipa a părăsit San Francisco în 2014, mutându-se la aproximativ 80 km (50 mile) spre sud, în Santa Clara, și a început să joace meciurile de acasă pe Levi's Stadium, În ciuda acestui fapt, 49ers sunt încă promovați ca o echipă din San Francisco, iar când echipa a găzduit Super Bowl 50, evenimente conexe au fost găzduite în San Francisco, cum ar fi experiența anuală NFL (NFL Experience) care a avut loc la Moscone Center și „Super Bowl City” care s-a deschis pe 30 ianuarie în Justin Herman Plaza, pe The Embarcadero. 49ers au câștigat cinci titluri Super Bowl între 1982 și 1995. Echipa Golden State Warriors din NBA a jucat în Zona Golfului San Francisco de la mutarea din Philadelphia în 1962. Echipa a jucat sub numele de San Francisco Warriors, din 1962 până în 1971, înainte de a fi redenumită Golden State Warriors înaintea sezonului 1971-1972, într-o încercare de a prezenta echipa ca pe o reprezentantă a întregului stat California, care adoptase deja porecla „The Golden State” (Statul de Aur). Arena echipei Warriors, Chase Center, este situată în San Francisco. După ce a câștigat două campionate în Philadelphia, echipa a câștigat cinci campionate de la mutarea în Zona Golfului San Francisco și a jucat cinci finale NBA consecutive din 2015 până în 2019, câștigând trei dintre ele. A câștigat din nou în 2022, primul campionat al francizei de când locuiește în orașul San Francisco propriu-zis. La nivel universitar, San Francisco Dons concurează în NCAA Division I. Bill Russell a condus echipa de baschet Dons la campionatele NCAA în 1955 și 1956. Există, de asemenea, echipa San Francisco State Gators, care concurează în NCAA Division II. Oracle Park a găzduit meciul anual de fotbal american universitar Fight Hunger Bowl din 2002 până în 2013, înainte de a se muta în Santa Clara. Există câteva cluburi de fotbal din ligile inferioare în San Francisco, care joacă în principal din aprilie până în iunie. Cursa Bay to Breakers, desfășurată anual din 1912, este recunoscută în special pentru costumele viu colorate și spiritul de sărbătoare al comunității. Maratonul din San Francisco atrage peste 21.000 de participanți. Triatlonul Escape from Alcatraz atrage anual, începând cu 1980, 2.000 de triatloniști profesioniști și amatori de top pentru cursa sa. Clubul Olimpic (The Olympic Club), fondat în 1860, este cel mai vechi club sportiv din Statele Unite ale Americii. Terenul său privat de golf a găzduit U.S. Open în cinci ocazii. San Francisco a găzduit competiția de curse de iahturi America's Cup din 2013. Având o climă ideală pentru activitățile în aer liber, San Francisco dispune de resurse și oportunități ample pentru sporturi și activități recreative destinate amatorilor. Există peste 320 km de piste de biciclete, benzi și rute ciclabile în oraș. Locuitorii din San Francisco s-au clasat adesea printre cei mai în formă fizică din țară. Golden Gate Park dispune de kilometri de trasee de alergare pavate și neasfaltate, precum și de un teren de golf și un teren de disc golf. Plimbările cu barca, navigația cu pânze, windsurfingul și kitesurfingul se numără printre activitățile populare din Golful San Francisco, iar orașul întreține un port de iahturi în Marina District. San Francisco a avut, de asemenea, echipe de sporturi electronice (Esports), cum ar fi echipa San Francisco Shock din Overwatch League. Înființată în 2017, aceasta a câștigat două titluri de campioană consecutive în 2019 și 2020. Parcuri și activități recreative Mai multe dintre parcurile orașului San Francisco și aproape toate plajele sale fac parte din zona regională de recreere Golden Gate National Recreation Area (GGNRA), una dintre cele mai vizitate unități ale sistemului de parcuri naționale (National Park system) din Statele Unite ale Americii, cu peste 13 milioane de vizitatori pe an. Printre atracțiile GGNRA din interiorul orașului se numără Ocean Beach, care se întinde de-a lungul țărmului Oceanului Pacific și este frecventată de comunitatea de surfing (surfing), și Baker Beach, situată într-un golf la vest de Podul Golden Gate, precum și Academia de Științe din California (California Academy of Sciences), un institut de cercetare și muzeu de istorie naturală. Presidio of San Francisco este fosta bază militară spaniolă din secolul al XVIII-lea, care astăzi este unul dintre cele mai mari parcuri ale orașului și găzduiește numeroase muzee și instituții. Tot în cadrul Presidio se află Crissy Field, un fost aerodrom care a fost restaurat la ecosistemul său natural de mlaștină sărată (salt marsh ecosystem). GGNRA administrează, de asemenea, Fort Funston, Lands End, Fort Mason și Alcatraz. Serviciul Parcurilor Naționale (National Park Service) administrează separat Parcul Național Istoric Maritim din San Francisco (San Francisco Maritime National Historical Park) – o flotă de nave istorice și proprietăți pe faleză în jurul Parcului Acvatic (Aquatic Park). Există peste 220 de parcuri (220 parks) întreținute de Departamentul de Recreere și Parcuri din San Francisco (San Francisco Recreation & Parks Department). Cel mai mare și mai cunoscut parc al orașului este Golden Gate Park, care se întinde din centrul orașului spre vest până la Oceanul Pacific. Acoperit odinioară de ierburi native și dune de nisip, parcul a fost conceput în anii 1860 și a fost creat prin plantarea extinsă a mii de arbori și plante non-native. Marele parc este bogat în atracții culturale și naturale, precum Sera cu Flori (Conservatory of Flowers), Grădina Japoneză de Ceai (Japanese Tea Garden) și Grădina Botanică din San Francisco (San Francisco Botanical Garden). Dalia (Dahlia) este floarea oficială a orașului San Francisco, în timp ce papagalul cu mască roșie (red-masked parakeet) este animalul său oficial. Lake Merced este un lac cu apă dulce înconjurat de parcuri și situat în apropierea Grădinii Zoologice din San Francisco (San Francisco Zoo), un parc deținut de oraș care găzduiește peste 250 de specii de animale, multe dintre ele pe cale de dispariție. Singurul parc (park) administrat de sistemul de Parcuri de Stat din California (California State Park) situat în principal în San Francisco, Candlestick Point, a fost prima zonă de recreere urbană a statului. Majoritatea insulelor din San Francisco sunt protejate ca parcuri sau rezervații naturale. Insula Alcatraz (Alcatraz Island), operată de National Park Service, este deschisă publicului. Insulele Farallon (Farallon Islands) sunt refugii protejate pentru fauna sălbatică. Stâncile Seal Rocks sunt protejate ca parte a Golden Gate National Recreation Area. Insula Red Rock (Red Rock Island) este singura insulă aflată în proprietate privată din Golful San Francisco, dar este nelocuită. Insula Yerba Buena (Yerba Buena Island) este utilizată în mare parte de armată. San Francisco este primul oraș din S.U.A. care are un parc la o distanță de mers pe jos de 10 minute (10-Minute Walk) pentru fiecare rezident. De asemenea, se clasează pe locul cinci în S.U.A. în ceea ce privește accesul și calitatea parcurilor, conform clasamentului ParkScore din 2018 al primelor 100 de sisteme de parcuri din Statele Unite ale Americii, realizat de organizația non-profit Trust for Public Land. Administrație Primarul este, de asemenea, executivul comitatului, iar Consiliul Supervizorilor din comitat acționează ca un consiliu local. Administrația orașului San Francisco are statutul de oraș-cartă (cu statut propriu) și este constituită din două ramuri cu puteri egale: ramura executivă este condusă de primar și include alți oficiali aleși și numiți la nivelul întregului oraș, precum și serviciul public civil; Consiliul Supervizorilor, format din 11 membri, reprezintă ramura legislativă, este condus de un președinte și este responsabil de adoptarea legilor și a bugetelor, deși locuitorii din San Francisco recurg, de asemenea, la inițiative legislative cetățenești prin vot direct pentru a adopta legi. Datorită statutului său unic de oraș-comitat consolidat, administrația locală este capabilă să exercite jurisdicție asupra anumitor proprietăți din afara limitelor orașului. Aeroportul Internațional San Francisco, deși situat în Comitatul San Mateo, este deținut și operat de Orașul și Comitatul San Francisco. Cel mai mare complex penitenciar din San Francisco (Închisoarea Comitatului Nr. 5) este situat în Comitatul San Mateo, într-o zonă neîncorporată adiacentă orașului San Bruno. Orașului San Francisco i s-a acordat, de asemenea, un drept de concesiune perpetuă asupra Văii Hetch Hetchy și a bazinului hidrografic aferent din Parcul Național Yosemite prin Legea Raker din 1913. Membrii Consiliului Supervizorilor sunt aleși ca reprezentanți ai unor districte specifice din interiorul orașului. În cazul decesului sau demisiei primarului, președintele Consiliului Supervizorilor devine primar interimar până când întregul Consiliu alege un înlocuitor interimar pentru restul mandatului. În 2011, Ed Lee a fost selectat de consiliu pentru a încheia mandatul lui Gavin Newsom, care a demisionat pentru a prelua funcția de viceguvernator al Californiei (Lieutenant Governor of California). Lee (care a câștigat două alegeri pentru a rămâne primar) a fost înlocuit temporar de președinta Consiliului Supervizorilor din San Francisco, London Breed, după decesul său survenit la 12 decembrie 2017. Supervizorul Mark Farrell a fost numit de Consiliul Supervizorilor pentru a încheia mandatul lui Lee la 23 ianuarie 2018. Majoritatea funcțiilor locale din San Francisco sunt alese folosind sistemul de vot cu opțiuni ierarhizate. San Francisco servește drept centru regional pentru multe ramuri ale birocrației federale, inclusiv Curtea de Apel a S.U.A. (Ninth Circuit U.S. Court of Appeals), Banca Rezervei Federale din San Francisco (Federal Reserve Bank of San Francisco) și Monetăria Statelor Unite ale Americii (United States Mint). Până la dezafectarea sa de la începutul anilor 1990, orașul a găzduit instalații militare majore la Presidio, Insula Treasure și Hunters Point — o moștenire care se reflectă și astăzi în sărbătoarea anuală Săptămâna Flotei (Fleet Week). Statul California folosește San Francisco ca sediu pentru curtea supremă a statului și alte agenții statale. Guvernele străine mențin peste șaptezeci de consulate în San Francisco. Bugetul municipal pentru anul fiscal 2015–2016 a fost de 8,99 miliarde de dolari, reprezentând unul dintre cele mai mari bugete orășenești din Statele Unite ale Americii. Orașul San Francisco cheltuiește mai mult pe cap de locuitor decât orice alt oraș, cu excepția Washington, D.C., ajungând la peste 10.000 de dolari în anul fiscal 2015–2016. Orașul are aproximativ 27.000 de angajați. În Senatul statului California, San Francisco se află în districtul 11 senatorial, reprezentat de Democrat Scott Wiener. În Adunarea statului California, teritoriul său este împărțit între districtul 17 al Adunării, reprezentat de Democrat Matt Haney și districtul 19 al Adunării, reprezentat de Democrat Catherine Stefani. În Camera Reprezentanților a Statelor Unite ale Americii, San Francisco este împărțit între două districte congresionale. Cea mai mare parte a orașului se află în Districtul 11, reprezentat de Nancy Pelosi (D–San Francisco). O mică fâșie din sud-vest face parte din Districtul 15, reprezentat de Kevin Mullin (D–South San Francisco). Educația Colegii și universități University of California, San Francisco (UCSF) este singurul campus din sistemul University of California dedicat în întregime educației postuniversitare în domeniul științelor sănătății și biomedicale. Este clasat printre primele cinci școli de medicină din Statele Unite ale Americii și operează UCSF Medical Center, care se clasează ca spitalul numărul unu din California și numărul 5 în țară. UCSF este un angajator local major, al doilea ca mărime doar după administrația orașului și a comitatului. Un campus de 43-acru (17 ha) în Mission Bay a fost deschis în 2003, completând unitatea sa originală din Parnassus Heights. Acesta conține spații de cercetare și facilități pentru a stimula antreprenoriatul în biotehnologie și științele vieții și va dubla dimensiunea întreprinderii de cercetare a UCSF. În total, UCSF operează peste 20 de facilități în întregul San Francisco. Colegiul de Drept al Universității din California, San Francisco, fondat în cartierul Civic Center în 1878, este cea mai veche școală de drept din California și revendică mai mulți judecători în instanțele statului decât orice altă instituție. Cele două instituții ale Universității din California din San Francisco au format recent o afiliere oficială în cadrul Consorțiului UCSF/UC Law SF pentru Drept, Știință și Politici de Sănătate. San Francisco State University face parte din sistemul California State University și este situată în apropiere de Lake Merced. Instituția are aproximativ 30.000 de studenți și acordă diplome de licență, master și doctorat în peste 100 de discipline. City College of San Francisco, având unitatea sa principală în districtul Ingleside, este unul dintre cele mai mari colegii comunitare (community college) de doi ani din țară. Are un număr de aproximativ 100.000 de studenți înscriși și oferă un program extins de educație continuă. Fondată în 1855, University of San Francisco, o universitate privată iezuită (iezuită) situată pe Lone Mountain, este cea mai veche instituție de învățământ superior din San Francisco și una dintre cele mai vechi universități înființate la vest de fluviul Mississippi. Golden Gate University este o universitate privată, non-sectară, înființată în 1901 și situată în Districtul Financiar. California Institute of Integral Studies, fondat în 1968, oferă programe postuniversitare în cadrul Școlilor sale de Psihologie Profesională și Sănătate, și de Conștiință și Transformare. Având 13.000 de studenți înscriși, Academy of Art University este cel mai mare institut de artă și design din țară. California College of the Arts, situat la nord de Potrero Hill, oferă programe în arhitectură, arte plastice, design și scriere. Conservatorul de Muzică din San Francisco, singura școală independentă de muzică (music school) de pe Coasta de Vest, acordă diplome în instrumente orchestrale, muzică de cameră, compoziție și dirijat. Institutul de Artă din San Francisco, fondat în 1871 și cea mai veche școală de artă (art school) la vest de Mississippi, a fost închis în 2022. Academia Culinară din California a avut programe în artele culinare, arta panificației și a patiseriei, precum și managementul ospitalității și al restaurantelor, iar în prezent este închisă. Școli primare și secundare Școlile de stat (școli de stat) sunt administrate de San Francisco Unified School District, care acoperă întregul oraș și comitat, precum și de Comitetul de Educație al Statului California (California State Board of Education) pentru unele școli charter. Lowell High School, cel mai vechi liceu de stat din S.U.A. la vest de fluviul Mississippi, și mai micul School of the Arts High School sunt două dintre școlile magnet (magnet school) de nivel secundar din San Francisco. Elevii din școlile de stat participă la cursuri pe baza unui sistem de repartizare, mai degrabă decât pe baza proximității față de cartier. Puțin sub 30% din populația de vârstă școlară a orașului frecventează una dintre cele peste 100 de școli private (private) sau parohiale (parohiale) din San Francisco, comparativ cu o rată de 10% la nivel național. Aproape 40 dintre aceste școli sunt școli catolice (Catholic school) administrate de Arhiepiscopia Romano-Catolică din San Francisco (Roman Catholic Archdiocese of San Francisco). San Francisco are aproape 300 de programe preșcolare (preșcolare) operate în principal de Head Start, San Francisco Unified School District, furnizori privați cu scop lucrativ, organizații private non-profit și furnizori de îngrijire a copiilor în familie (family child care). Toți copiii în vârstă de patru ani care locuiesc în San Francisco beneficiază de acces universal la învățământul preșcolar (universal access to preschool). Mass-media Principalul ziar cotidian din San Francisco este San Francisco Chronicle, care este în prezent ziarul cu cel mai mare tiraj din nordul Californiei. The Chronicle este faimos în special datorită unui fost editorialist, regretatul Herb Caen, ale cărui reflecții zilnice au atras aprecierea criticilor și au reprezentat „vocea orașului San Francisco”. The San Francisco Examiner, odată piatra de temelie a imperiului mediatic al lui William Randolph Hearst și locul de activitate al lui Ambrose Bierce, a înregistrat o scădere a tirajului de-a lungul anilor și ia acum forma unui tabloid zilnic gratuit, sub o nouă conducere. Sing Tao Daily susține că este cel mai mare dintre numeroasele cotidiene în limba chineză care deservesc Zona Golfului. SF Weekly este ziarul săptămânal alternativ (alternative weekly) al orașului. San Francisco și 7x7 sunt reviste glossy majore despre oraș. Revista națională de știri Mother Jones are, de asemenea, sediul în San Francisco. San Francisco găzduiește publicații media exclusiv online, cum ar fi SFist și AsianWeek. Zona Golfului San Francisco este a șasea cea mai mare piață de televiziune (piață de televiziune) din S.U.A. Este a patra cea mai mare piață radio (piață radio), după cele din New York City, Los Angeles și Chicago. Toate rețelele majore de televiziune din S.U.A. au afiliați (stații afiliate) care deservesc regiunea, majoritatea având sediul în oraș. CNN, MSNBC, BBC, Russia Today și CCTV America au, de asemenea, birouri regionale de știri în San Francisco. Bloomberg West a fost lansată în 2011 dintr-un studio de pe Embarcadero, iar CNBC transmite din One Market Plaza din 2015. ESPN folosește studioul local ABC pentru transmisiunile sale. Rețeaua sportivă regională (regional sports network), Comcast SportsNet Bay Area și postul său înrudit, Comcast SportsNet California, sunt ambele situate în San Francisco. Rețeaua Pac-12 Network are, de asemenea, sediul în San Francisco. Canalele de radiodifuziune publică (Public broadcasting) includ atât o stație de televiziune (KQED-TV), cât și un post de radio (KQED-FM), ambele transmițând sub indicativul KQED dintr-o facilitate din apropierea cartierului Potrero Hill. KQED-FM este cel mai ascultat afiliat al rețelei National Public Radio din țară. KUSF este un post de radio condus de studenții Universității din San Francisco (University of San Francisco). Un alt radiodifuzor local, KPOO, este un post de radio necomercial, independent, deținut și operat de afro-americani, înființat în 1971. CNET, fondată în 1994, și Salon.com, în 1995, își au sediul în San Francisco. Sutro Tower este un important turn de transmisie (turn de radiodifuziune) situat între Muntele Sutro (Mount Sutro) și Twin Peaks, construit în 1973 pentru posturile KTVU, KRON și KPIX. Infrastructură Transport Transport public Transportul în comun este cea mai utilizată formă de transport zi de zi în San Francisco. În fiecare zi lucrătoare, peste 560.000 de persoane călătoresc pe cele 69 de rute de autobuz ale Muni și peste 140.000 de clienți folosesc sistemul de metrou ușor Muni Metro. Aproximativ 32% dintre rezidenții din San Francisco folosesc transportul public pentru naveta zilnică spre locul de muncă, orașul clasându-se pe locul al patrulea în Statele Unite ale Americii și pe primul loc pe Coasta de Vest. San Francisco Municipal Railway, cunoscută în principal sub numele de Muni, este principalul sistem de transport public din San Francisco. Începând cu 2023, Muni este al optulea cel mai mare sistem de transport din Statele Unite ale Americii. Sistemul operează un sistem combinat de metrou ușor (light rail) și tren greu/metrou (heavy rail), anume Muni Metro, precum și rețele mari de autobuze și troleibuze (trolley coach). În plus, operează o linie de tramvai istorică (historic streetcar line), care circulă pe Market Street de la Castro Street (The Castro) până la Fisherman's Wharf. De asemenea, operează faimoasele telecabine (cable cars), care au fost desemnate drept monument istoric național (National Historic Landmark) și reprezintă o atracție turistică majoră. Bay Area Rapid Transit (BART), un sistem regional de transport rapid, conectează San Francisco cu East Bay și San Jose prin tunelul subacvatic Transbay Tube. Rețeaua, care conține toate magistralele cu excepția Liniei Portocalii (Orange Line), rulează pe sub Market Street până la Civic Center, de unde cotește spre sud către Mission District, partea de sud a orașului, și traversează partea de nord a comitatului San Mateo (San Mateo County), ajungând la Aeroportul Internațional San Francisco (San Francisco International Airport) și în Millbrae. BART împarte, de asemenea, stații cu sistemul Muni Metro al SFMTA pe sub Market Street. Un alt sistem feroviar pentru navetiști, Caltrain, circulă din San Francisco de-a lungul Peninsulei San Francisco (San Francisco Peninsula) până în San Jose. Din punct de vedere istoric, trenurile operate de Southern Pacific Lines circulau din San Francisco la Los Angeles, via Palo Alto și San Jose. Amtrak Thruway operează autobuze de transfer (shuttle bus) din trei locații din San Francisco către gara sa de peste golf din Emeryville. Suplimentar, BART oferă conexiuni către San Francisco din gările Amtrak din Emeryville, Oakland și Richmond, iar Caltrain oferă conexiuni în San Jose și Santa Clara. Serviciul Thruway circulă de asemenea spre sud până la San Luis Obispo oferind conexiune cu trenul Pacific Surfliner. San Francisco a fost unul dintre primele orașe care au adoptat sistemul de partajare a automobilelor (carsharing) în America. Organizația non-profit City CarShare și-a început activitatea în 2001 fiind urmată îndeaproape de Zipcar. San Francisco Bay Ferry operează de la Clădirea Feriboturilor (Ferry Building) și Pier 39 către destinații din Oakland (Oakland Ferry Terminal), Alameda, Bay Farm Island, South San Francisco (South San Francisco Ferry Terminal), Richmond (Richmond Ferry Terminal), și spre nord către Vallejo în comitatul Solano (Solano County). Golden Gate Ferry este celălalt operator de feriboturi care oferă servicii între San Francisco și comitatul Marin (Marin County). SolTrans operează un serviciu suplimentar de autobuze între Ferry Building și Vallejo. Pentru a acomoda numărul mare de cetățeni din San Francisco care fac naveta zilnic către Silicon Valley, angajatori precum Genentech, Google și Apple au început să ofere transport privat cu autobuzul pentru angajații lor, cu plecare din diverse locații din San Francisco. Aceste autobuze au devenit rapid un subiect aprins de dezbatere în cadrul orașului, deoarece protestatarii (protesters) susțin că acestea blochează benzile dedicate autobuzelor și întârzie transportul în comun. Autostrăzi și drumuri În 2014, doar 41,3% dintre rezidenți făceau naveta conducând singuri sau practicând utilizarea în comun a mașinilor (carpooling) în vehicule private în San Francisco, o scădere față de 48,6% în 2000. Există 1.088 mile (1.751 km) de străzi în San Francisco, dintre care 946 mile (1.522 km) sunt străzi de suprafață, și 59 de mile (95 km) de autostrăzi. Datorită geografiei sale unice și a revoltelor împotriva autostrăzilor (freeway revolts) de la sfârșitul anilor 1950, Autostrada I-80 începe la intrarea pe podul Bay Bridge și este singura legătură auto directă cu regiunea East Bay. Ruta US 101 se conectează la capătul vestic al autostrăzii I-80 și oferă acces către partea de sud a orașului de-a lungul Golfului San Francisco spre Silicon Valley. Spre nord, traseul pentru US 101 folosește străzi arteriale pentru a se conecta la Podul Golden Gate (Golden Gate Bridge), singura legătură auto directă cu comitatul Marin (Marin County) și regiunea North Bay. Ca parte a modernizării Podului Golden Gate și a instalării unei bariere anti-suicid, începând din 2019 balustradele de pe partea de vest a pasarelei pietonale au fost înlocuite cu lamele (slats) mai subțiri și mai flexibile, pentru a îmbunătăți toleranța aerodinamică a podului la vânturi puternice de până la 100 mph (161 km/h). Începând din iunie 2020, s-au primit rapoarte despre un zumzet puternic produs de noile lamele ale balustradei, auzit în tot orașul atunci când bătea un vânt puternic dinspre vest. Ruta statală SR 1 intră de asemenea în San Francisco dinspre nord via Podul Golden Gate și împarte orașul în două sub forma arterei de circulație 19th Avenue, unindu-se cu autostrada I-280 la granița sudică a orașului. I-280 continuă spre sud dinspre San Francisco și, de asemenea, cotește spre est de-a lungul marginii sudice a orașului, terminându-se chiar la sud de podul Bay Bridge în cartierul South of Market. După cutremurul Loma Prieta din 1989 (1989 Loma Prieta earthquake), liderii orașului au demolat autostrada Embarcadero Freeway și o porțiune din autostrada Central Freeway, transformându-le în bulevarde la nivelul străzii. Ruta statală SR 35 intră în oraș dinspre sud ca Skyline Boulevard și se termină la intersecția sa cu Highway 1. Ruta statală SR 82 intră în San Francisco dinspre sud ca Mission Street și se termină la scurt timp după aceea la intersecția sa cu I-280. Capătul vestic al istoricei autostrăzi transcontinentale Lincoln Highway, primul drum care a traversat America, se află în parcul Lincoln Park din San Francisco. Vision Zero În 2014, San Francisco s-a angajat în programul Vision Zero, cu scopul de a pune capăt tuturor deceselor rutiere cauzate de autovehicule în interiorul orașului până în 2024. Planul Vision Zero al orașului San Francisco solicită investiții în inginerie, aplicarea legii și educație, și concentrarea pe intersecțiile periculoase. În 2013, 25 de persoane au fost ucise de șoferi de mașini și camioane în timp ce mergeau pe jos sau cu bicicleta în oraș, iar 9 șoferi și pasageri de mașini au fost uciși în coliziuni. În 2019, 42 de persoane au fost ucise în accidente de circulație în San Francisco. Aeroporturi Deși este situat la 13 mile (21 km) sud de centrul orașului într-o zonă neîncorporată (unincorporated) din comitatul San Mateo (San Mateo County), Aeroportul Internațional San Francisco (San Francisco International Airport - SFO) se află sub jurisdicția Orașului și Comitatului San Francisco. SFO este un hub (centru de tranzit) pentru companiile aeriene United Airlines și Alaska Airlines. SFO reprezintă o poartă internațională majoră către Asia și Europa, având cel mai mare terminal internațional din America de Nord. În 2011, SFO a fost al optulea cel mai aglomerat aeroport din SUA și al 22-lea cel mai aglomerat din lume, deservind peste 40,9 milioane de pasageri. Situat în regiunea South Bay (Santa Clara Valley), Aeroportul Internațional San Jose (San Jose International Airport - SJC) este al doilea cel mai aglomerat aeroport din Zona Golfului, urmat de Aeroportul Oakland San Francisco Bay (Oakland San Francisco Bay Airport), care reprezintă o alternativă populară și low-cost la SFO. Ciclism și mers pe jos Mersul pe bicicletă este un mod de transport popular în San Francisco, având 75.000 de rezidenți care fac naveta cu bicicleta în fiecare zi. În ultimii ani, orașul a instalat o infrastructură pentru biciclete (cycling infrastructure) mai bună, cum ar fi piste de biciclete protejate (protected bike lanes) și rastele pentru parcare. Sistemul Bay Wheels, numit anterior Bay Area Bike Share la înființare, a fost lansat în august 2013 cu 700 de biciclete în centrul orașului San Francisco, în anumite orașe selectate din East Bay și în San Jose. Agenția Municipală de Transport din San Francisco (San Francisco Municipal Transportation Agency) și Districtul de Management al Calității Aerului din Bay Area (Bay Area Air Quality Management District) sunt responsabile pentru operațiuni, managementul fiind asigurat de compania Motivate. O extindere majoră a început în 2017, împreună cu un proces de rebranding sub numele Ford GoBike; compania a primit numele său actual în 2019. Traficul pietonal este de asemenea răspândit. În 2021, platforma Walk Score a clasat San Francisco drept cel mai accesibil oraș pentru pietoni din Statele Unite ale Americii. San Francisco înregistrează rate semnificativ mai mari de decese în trafic în rândul pietonilor și bicicliștilor decât media Statelor Unite ale Americii. În 2013, 21 de pietoni au fost uciși în accidente rutiere, cel mai mare număr din 2001, ceea ce reprezintă 2,5 decese la 100.000 de locuitori – o rată cu 70% mai mare decât media națională de 1,5. Ciclismul (Cycling) devine din ce în ce mai popular în oraș. Numărătoarea anuală a bicicletelor realizată în 2010 de Agenția Municipală de Transport (Municipal Transportation Agency - MTA) a arătat că numărul de bicicliști în 33 de locații a crescut cu 58% față de cifrele de referință din 2006. În 2008, MTA a estimat că aproximativ 128.000 de călătorii au fost făcute cu bicicleta în fiecare zi în oraș, reprezentând 6% din totalul călătoriilor. Începând cu 2019, 2,6% din străzile orașului dispun de piste de biciclete protejate, însumând 28 de mile (45 km) de piste protejate pentru biciclete la nivelul orașului. Începând din 2006, San Francisco a primit statutul de Comunitate Prietenoasă cu Bicicliștii, de nivel „Gold” (Aur), din partea asociației League of American Bicyclists. În 2022, o propunere pe buletinul de vot a fost adoptată pentru a proteja bulevardul JFK Drive din Golden Gate Park ca spațiu dedicat pietonilor și bicicliștilor, cu 59% din voturi favorabile. Siguranță publică Departamentul de Poliție din San Francisco (San Francisco Police Department) a fost fondat în 1849. Porțiunile din zona regională de recreere Golden Gate National Recreation Area situate în interiorul orașului, inclusiv Presidio și Ocean Beach, sunt patrulate de United States Park Police (Poliția Parcurilor din Statele Unite). Departamentul de Pompieri din San Francisco (San Francisco Fire Department) furnizează atât servicii de stingere a incendiilor, cât și servicii medicale de urgență pentru oraș. Personalități Note Note explicative Bibliografie Legături externe Materiale media legate de San Francisco la Wikimedia Commons Site web oficial News of San Francisco Virtual Museum of the City of San Francisco