NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Solární elektrárna Ivanpah

Solární elektrárna Ivanpah (anglicky Ivanpah Solar Power Facility) je solární elektrárna, která se nachází ve Spojených státech amerických, v Mohavské poušti na hranici mezi Kalifornií a Nevadou. Projekt byl realizován americkou společností BrightSource Energy zabývající výstavbou a provozem slunečních elektráren a stavební firmou Bechtel. Celková cena projektu je 2,18 miliard dolarů, přičemž největším investorem je americká energetická společnost NRG Energy s investicí 300 mil. dolarů. Jedním z investorů je také společnost Google, která do projektu vložila 168 mil. dolarů. Elektrárnu tvoří tři věže obklopené 173 500 stojany se dvěma zrcadly, tzv. heliostaty. Zrcadla směřují sluneční teplo do plochy absorbéru, umístěného vysoko na věži, v nichž se skrývají nádrže s vodou. Vzniklá pára pohání turbíny s plánovaným výkonem 392 MW. Elektrárna zabírající plochu 1600 ha bude zajišťovat elektřinu pro 140 tisíc domácností. Výstavba Stavba elektrárny byla zahájena v roce 2010. V roce 2011 byly stavební práce na elektrárně přerušeny, neboť se ukázalo, že má negativní dopad na životní prostředí (resp. druhy zvířat, žijící v aridním prostředí). Po krátké době byla stavba na jaře 2011 opět obnovena. V březnu 2013 byly v elektrárně provedeny zkoušky, které potvrdily, zda je zařízení schopné provozu. První věž byla provizorně připojena do sítě v září 2013. Elektrárna byla oficiálně otevřena v únoru 2014, všechny tři jednotky by měly být v provozu do konce 2014. Po úplném dokončení byla největší solárně-termální elektrárnu ve Spojených státech i na světě. Provoz Od počátku byl kontroverzní vliv projektu na želvy a ptáky. Roku 2025 bylo oznámeno, že většina elektrárny bude uzavřena roku 2026. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ivanpah Solar Power Facility na anglické Wikipedii. Související články Sluneční pec Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Solární elektrárna Ivanpah na Wikimedia Commons Solární elektrárna v poušti Mojave spaluje ptáky za letu, novinky.cz, 22. srpna 2014
Ivanpahi naperőmű

Az ivanpahi naperőmű egy amerikai tornyos naphőerőmű Kaliforniában, San Bernardino megyében, a Mojave-sivatagban, Las Vegastól 60 km-re délnyugatra. Teljesítménye 392 megawatt. 2010. október 27-én kezdték építeni, és 2014. február 13-án lett befejezve. A létesítménybe 173 500 napkövetőt – napkövetőnként két tükörrel – telepítettek. Az erőművet bővítették. 2,2 milliárd amerikai dollárt fektettek bele. 2010 októberében Arnold Schwarzenegger kaliforniai kormányzó és Ken Salazar belügyminiszter is jelen volt a kivitelezés megkezdésekor. Források Bright Source Energia
Ivanpah-zonnecentrale

De Ivanpah-zonnecentrale, officieel het Ivanpah Solar Electric Generating System, is een thermische zonne-energiecentrale in de Mojavewoestijn in de Amerikaanse staat Californië. De Ivanpah-centrale ligt langs de Interstate 15 zo'n 64 kilometer ten zuidwesten van Las Vegas (Nevada), in het noordwesten van San Bernardino County. De centrale, die werkt met 173.500 draaiende spiegels (heliostaten) en drie torens, heeft een brutocapaciteit van 392 megawatt voldoende om 140.000 gezinnen van stroom te voorzien. Daarmee is de Ivanpah-centrale de grootste zonne-energiecentrale qua vermogen ter wereld. De centrale beslaat een totale oppervlakte van 16km². Het rendement wordt getaxeerd op bijna 29%.Met de bouw werd in oktober 2010 aangevangen en in september 2013 werd de eerste eenheid op het elektriciteitsnetwerk aangesloten. Het project werd ontwikkeld door BrightSource Energy uit Oakland en Bechtel uit San Francisco. De totale kostprijs wordt geraamd op 2,2 miljard dollar. Zowel NRG Energy als Google investeerden in het project, al zegde Google haar steun voor de centrale in 2011 op. De centrale leverde in 2015 ongeveer een derde minder elektriciteit dan was verwacht. De beheerders wijten dit tekort aan de nieuwe techniek. De productie in 2015 was 624.500 MWh, dat was 50% meer dan in 2014. Het Californische nutsbedrijf Pacific Gas and Electric Company (PG&E) neemt twee derde van de stroom af en de rest gaat naar Southern California Edison. De Ivanpah-zonnecentrale is controversieel vanwege haar locatie in een woestijnhabitat, waar ze een bedreiging kan vormen voor de erg gevoelige woestijnschildpad. Bovendien vormt de centrale een grote belemmering in het landschap. Begin 2025 kondigde NRG Energy aan de site in 2026 te gaan sluiten. De technologie bleek nooit optimaal te hebben gewerkt, en fotovoltaïsche zonne-energie werd “te goedkoop”. Bovendien werden voor de opslag van elektriciteit meer en meer batterijen gebruikt. Externe link (en) Officiële website
СТЭС Айвонпа

СТЭС Айвонпа (англ. Ivanpah Solar Power Facility) — крупная солнечно-тепловая электростанция (или солнечно-термодинамическая электростанция) (СТЭС) башенного типа, расположенная в штате Калифорния, США, с установленной мощностью 390 МВт. Строительство началось в ноябре 2011 года; электростанция поставляет электричество потребителям с февраля 2014 года. Планируется, что она закроется в 2026 году. Основные сведения Станция расположена в пустыне Мохаве вблизи границы штата Калифорния со штатом Невада. Состав сооружений станции: три башни-концентратора, каждая высотой 140 м; три участка гелиостатов общей площадью 14,2 км², число гелиостатов на участках — 173 500 шт. (каждый состоит из двух зеркал по 7 м² суммарной площадью 14 м²). Электростанция выполнена по двухконтурному принципу, первый контур осуществляет теплообмен с солнечными концентраторами, в качестве рабочего тела используется расплав термической соли. Получаемый в первом контуре разогретый расплав используется в течение суток во втором паровом контуре. В случае неблагоприятных погодных условий для получения пара используется сжигание природного газа. Для уменьшения потерь воды используется сухое охлаждение второго контура. В 2014 году выработка электричества в месяц изменялась от 24 млн кВт·ч в феврале до 64 млн кВт·ч в июне. Проектная выработка электричества 1,08 млрд кВт·ч/год, КИУМ станции 31 %. Стоимость строительства составила 2,2 млрд $. Критика По сравнению с газовыми электростанциями СТЭС Айвонпа обходится вчетверо дороже, а генерирует гораздо меньше электроэнергии. По подсчётам экспертов, в будущем электроэнергия, вырабатываемая этой станцией, будет стоить вдвое дороже, чем получаемая от обычных источников энергии, а расходы, очевидно, будут переложены на потребителей. С 2014 года над станцией каждый год гибнет более 6000 птиц. Пожар на станции 19 мая 2016 года на станции возник пожар из-за неправильного расположения зеркал, направляющих солнечный свет на бойлерную вышку. Примечания Ссылки ivanpahsolar.com (англ.) — официальный сайт СТЭС Айвонпа Сайт Brightsource energy (англ.) Ivanpah Solar Power Plant на YouTube
Ivanpah Solar Electric Generating System

Ivanpah Solar Electric Generating System är en amerikansk kraftverksanläggning för termisk solkraft och som ligger utmed Interstate 15 i San Bernardino County vid delstatsgränsen för Kalifornien och Nevada, cirka 6,4 mil sydväst om Las Vegas och cirka 161 mil nordost om Los Angeles. Anläggningen sträcker sig över totalt 1 420 hektar och består av tre termiska solkraftsanläggningar, som tillsammans har totalt 173 500 heliostater installerade. Den rankas som är världens största anläggning av sitt slag. Konstruktionen av Ivanpah SEGS påbörjades i oktober 2010 av Bechtel och stod klar i januari 2014 till en kostnad på $2,2 miljarder, varav det amerikanska energidepartementet stod för $1,6 miljarder i lånegarantier medan resten betalades av privata aktörer. Ägarna till anläggningen är Alphabet (Google), Brightsource Energy och NRG Energy. All elektricitet som produceras säljs till Pacific Gas and Electric Company och Southern California Edison. Innan konstruktionen av Ivanpah SEGS beräknades det att anläggningen skulle stå för en årsproduktion på cirka 1,0 TWh, vilket motsvarar förbrukningen av hushållsel (4000 kWh/år,hushåll) för 250 000 hushåll. Första driftåret uppnåddes mindre än hälften av denna produktion, vilket enligt Kaliforniens energikommission antogs bero på bland annat moln, jetströmmar och vädret i allmänhet. Produktionen har senare ökat och uppgick 2018 till cirka 0,76 TWh, det vill säga omkring 76% av budgeterat. Total produktion (3 produktionsenheter) Produktion (GWh per år) Per månad Galleri Under konstruktion I bruk Referenser Externa länkar Officiell webbplats
Pink’s Hot Dogs

Pink’s Hot Dogs ist ein sehr bekanntes Hotdog-Restaurant in Hollywood, Los Angeles. Das Restaurant wurde von Paul und Betty Pink 1939 zunächst als fahrbarer Hotdog-Stand gegründet. Pink’s ist vor allem dafür berühmt, dass dort viele Hollywood-Stars und -Sternchen einkehren. An den Wänden hängen dutzende Fotos von Berühmtheiten, die dort bereits gespeist haben. Bekannt wurde Pink’s auch durch die TV-Show Jackass (2000–2002), als Brad Pitt „entführt“ wurde, als er in der Warteschlange vor dem Restaurant stand. Im Film Auf der Suche nach dem goldenen Kind ist das Restaurant ebenfalls in einer kurzen Szene zu sehen. Weblinks Offizielle Homepage
Julia Pfeiffer Burns State Park

Der Julia Pfeiffer Burns State Park ist ein State Park im Monterey County im US-Bundesstaat Kalifornien. Er liegt 37 km südlich von Carmel am Big Sur genannten Küstenabschnitt und ist nicht mit dem 16 km nördlich gelegenen Pfeiffer Big Sur State Park zu verwechseln. Geographie Der 1522 Hektar große Park reicht von der felsigen Pazifikküste bis zu 900 m hohen Bergen des Santa-Lucia-Gebirges. Durch den Park fließt der McWay Creek, der über eine Granitklippe in einem 24 m hohen Wasserfall in die McWay Cove und damit direkt in den Pazifik mündet. Flora und Fauna Die Vegetation des bergigen Geländes besteht aus Küstenmammutbäumen, Lithocarpus densiflorus, Amerikanischen Erdbeerbäumen, Zypressen und Chaparral. Im Dezember und Januar können von Beobachtungspunkten Grauwale auf ihrer Wanderung südwärts nach Baja California und im März und April auf ihrer Wanderung nordwärts beobachtet werden. Außerdem sind Seehunde und Kalifornische Seelöwen sowie gelegentlich Seeotter zu sehen, außerdem zahlreiche Meeres- und Küstenvögel wie Kormorane, Möwen, Braunpelikane und Austernfischer. Geschichte Ende der 1870er Jahre ließ sich Christopher McWay in dem Gebiet nieder und baute eine Saddle Rock Ranch genannte Farm auf. Die Ranch wurde in den 1930er Jahren von dem ehemaligen New Yorker Kongressabgeordneten Lathrop Brown gekauft, der für sich und seine Frau oberhalb des Wasserfalls ein großzügiges Anwesen bauen ließ. Seine Frau, Helen Hooper Brown, war mit Julia Pfeiffer Burns (1868–1928) befreundet, die einer seit 1869 in Big Sur ansässigen Pionierfamilie entstammte. 1962 vermachte Helen Hooper Brown ihren gesamten Landbesitz dem Staat mit der Auflage, in dem Gebiet einen State Park zu errichten und nach Julia Pfeiffer Burns zu benennen. Nach Errichtung des State Parks wurde das Anwesen der Browns 1965 fast vollständig abgerissen, um das Grundstück zu renaturieren. Touristische Einrichtungen Der Besuch des Parks ist gebührenpflichtig. Durch den Park führen mehrere Wanderwege. Die Terrasse des ehemaligen Anwesens der Browns dient als Aussichtspunkt. Im Park liegen zwei kleine rustikale Zeltplätze für Wanderer, die auch über Picknickplätze verfügen und spektakuläre Ausblicke über die Küste bieten. Vor der Küste liegt das 680 Hektar große Julia Pfeiffer Burns Underwater Area, ein 1970 eingerichtetes Tauchgebiet. Trivia Der McWay-Wasserfall diente als Hintergrund für einen SKL-Werbespot mit Günther Jauch. Literatur John McKinney: California's state parks : a day hiker's guide. Berkeley, Cal. : Wilderness, 2005, ISBN 978-0-89997-386-9 Paul Henson, Donald J. Usner: The Natural History of Big Sur. Berkeley: Univ. of California, 1996, ISBN 978-0-520-20510-9 Weblinks Julia Pfeiffer Burns State Park bei California Dept. of Parks and Recreation Julia Pfeiffer Burns SP auf www.seemonterey.com Julia Pfeiffer Burns State Park. In: Geographic Names Information System. United States Geological Survey, United States Department of the Interior; abgerufen im 1. Januar 1 (englisch). Einzelnachweise
Parc d'État Julia Pfeiffer Burns

Le parc d'État Julia Pfeiffer Burns (en anglais : Julia Pfeiffer Burns State Park) est un parc d'État en Californie, situé environ 18 km au sud du parc d'État Pfeiffer de Big Sur sur la côte Pacifique. Le parc porte le nom de Julia Pfeiffer Burns, une résidente et éleveuse respectée de la région de Big Sur au début du XXe siècle, qui vécut dans la région la majeure partie de sa vie jusqu'à sa mort en 1928. Il totalise une surface de 1 522 hectares, fut créé en 1962 et fait partie du comté de Monterey dans la zone côtière nommé Big Sur. Chutes McWay L'attraction principale du parc (et la raison de son existence) sont les chutes McWay (McWay Falls), qui s'écoulent d'une falaise de 24 mètres de hauteur dans l'océan Pacifique (c'est ainsi une des rares chutes d'eau côtières au monde). Le parc abrite également des séquoias de 90 m âgés de plus de 2 500 ans. Les chutes McWay proviennent de deux ruisseaux couvrant l'aire de protection du parc d'État Julia Pfeiffer Burns. Cette cascade d'eau douce coule toute l'année, elle dévale une falaise de granit escarpée dans une anse pittoresque et se jette directement dans l'océan Pacifique. Les visiteurs peuvent admirer la chute à partir d'un chemin d'aplomb d'environ 800 m, facilement accessible depuis l'entrée du parc d'État Julia Pfeiffer Burns, sur la route 1 (Highway 1). Informations et services Le parc d'État Julia Pfeiffer Burns possède deux aires de camping pour la randonnée écologique, désignées par le magazine Sunset comme « l'un des quatre meilleurs endroits pour planter une tente sur la côte Pacifique ». Les deux sites offrent une vue préservée sur la côte américaine de l'océan Pacifique, mais l'accès est limité aux personnes ayant réservé spécifiquement pour du camping. La zone sous-marine protégée Julia Pfeiffer Burns est un endroit populaire pour la plongée sous-marine. Les feux de forêt de l'été 2008 en Californie ont brûlé les parties supérieures du parc, mais ils se sont arrêtés à la route 1 et n'ont pas affecté les sites de camping. Début 2009, les nombreux acacias non indigènes autour des campings ont été abattus afin de restaurer la végétation indigène de la côte de Big Sur. Des plantes et des arbres indigènes ont ensuite été plantés. En 2007, le groupe Mano Seca a installé un banc au Camping n°2 qui peut être utilisé pour s'asseoir et parcourir le Pacifique. Il y a deux façons de se rendre à la Maison d'étain. Le sentier Tanbark, situé du côté sud du pont routier, est une randonnée de 11 km aller-retour avec un dénivelé total de 610 m. Le deuxième trajet est la route utilisée pour acheminer les matériaux de construction de l'autoroute 1 jusqu'au site. Il est plus court de 1 600 m, mais beaucoup plus raide et moins pittoresque. Galerie photo Références Pages externes Ressources relatives à la géographie : Geographic Names Information System World Database on Protected Areas Position de la chute McWay sur Qwant Maps Portail de la conservation de la nature Portail de la Californie
Julia Pfeiffer Burns State Park

Het Julia Pfeiffer Burns State Park is een staatspark en beschermd natuurgebied in Big Sur in de Amerikaanse staat Californië. Het park is vooral bekend om de McWay Falls. In het Julia Pfeiffer Burns State Park staan 90 meter hoge kustmammoetbomen, die meer dan 2500 jaar oud zijn. Het park is vernoemd naar Julia Pfeiffer Burns, een bewoner van Big Sur tot haar dood in 1928. Het Julia Pfeiffer State Park is opgericht in 1962 en heeft een oppervlakte van 15,22 km². Geschiedenis Het staatpark ligt in het gebied dat vroeger Saddle Rock Ranch werd genoemd, omdat een rotsformatie in de McWay Cove op een zadel lijkt. De eerste bewoners van het stuk land waren Christopher McWay en zijn vrouw Rachel in de 19e eeuw. Het stuk land had hierna meerdere eigenaren en in 1924 werd het land verworven door Lathrop Brown en zijn vrouw Helen. Zij bouwden een stenen huis in de McWay Cove. Het huis kreeg elektriciteit, dat werd opgewekt door de McWay Creek. Ze raakten bevriend met Julia Pfeiffer Burns en schonken de grond in 1961 aan de staat Californië.
Карук

Карук или Карок (на английски: Karuk, Karok) е Калифорнийско индианско племе. На техния език, който е изолат, името карук означава „нагоре по реката“. В средата на 19 век живеят в средното течение на река Кламат в 35 села групирани в 3 подразделения. Според предварителни преценки през 18 век наброяват около 1500 души. Избягват контакти с външни хора до 1850 г., когато заселниците заприиждат с хиляди и постепенно заграбват земите им. Новите болести опустошават населението им, за да достигне най-ниската си точка от 576 души през 1905 г. Днес племето не разполага със собствен резерват. Около 3500 техни потомци живеят главно в Ирека, Хепи Камп, Орлиънс и в резервата Хупа. Културата им била сходна с тази на хупа и юрок. Особено тесни връзки поддържали с чимарико, юрок и шаста. Живеели в правоъгълни еднофамилни дървени къщи от кедрови трупи и дъски, вкопани в земята и с външна каменна веранда. Мъжете и момчетата живеели отделно в къщите за изпотяване. Основна храна била сьомгата. Допълвали диетата си с лов на елени, мечки, лосове и дребен дивеч, както и със събирането на жълъди и различни растения. Не ядяли кучета, котки, лисици, вълци, грабливи птици, врани, гарвани, змии, земноводни, ларви и скакалци. Били единственото племе в Калифорния отглеждащо тютюн. Облеклото им било съставено от еленови кожи. Жените носели ризи и престилки отпред и отзад, а мъжете набедреник или нищо. По време на пътуване и в по-студено време и двата пола обличали гамаши и мокасини. Богато украсявали дрехите си с ресни, черупки и кедрови ядки. Носели плетени шапки и украшения на ушите и носа. Жените си татуирали 3 вертикални ивици на брадата. Не са имали формална племенна организация. Всяко село се управлявало от вожд, но по време на война се обединявали под ръководството на един водач. Шаманите били два вида. През 1860 г. много от тях са затворени в резервата Хупа, но повечето остават по родните си места. Източници
Karukové

Karukové (anglicky Karuk people) jsou kmen původních indiánských obyvatel Kalifornie a jeden z největších indiánských kmenů v Kalifornii vůbec. Příslušníci této skupiny jsou mimo jiné zapsáni na seznamu federálně uznaných indiánských kmenů ještě ve dvou dalších kmenech a to Cher-Ae Heights Indian Community of the Trinidad Rancheria a Quartz Valley Indian Community. Město Happy Camp v Kalifornii se nachází přímo ve středu někdejšího karuckého území, které se rozkládalo okolo řeky Klamath od Buff Creek přes Siskiyou County až do jižního Oregonu. Jméno Slovo „karuk“, někdy též vyslovováno jako „karok“, znamená „lid od horního toku řeky“ nebo „lid proti proudu“ a v jazyce Tolovů jsou Karukové nazývání Chum-ne. Jazyk Karukové hovoří svým vlastním jazykem, který spadá do Hokanské jazykové rodiny. Kmen má aktivní program na obnovu svého původního jazyka. Obyvatelstvo Odhady pro velikost populací většiny původních indiánských kmenů a skupin před kontaktem s Evropany jsou velmi odlišné. Alfred L. Kroeber navrhuje číslo 1 500 v roce 1770. Sherburne F. Cook původně odhadl 2 000 a později svůj odhad zvýšil na 2 700. V roce 1910 podal Kroeber zprávu o 800 přeživších příslušnících kmene Karuků. Podle sčítání lidu z roku 2010 žije v současnosti 6 115 Karuků z nichž je 3 431 čistokrevných. Kultura Od nepaměti žili Karukové ve vesnicích podél řeky Klamath, kde se věnovali lovu, rybaření, sběru, košíkářství a rituálním tancům. Byli jediným kalifornským indiánským kmenem pěstujícím tabák. Jejich obřady trvaly i několik dní a měly za cíl vyléčit a upevnit svět, přimluvit se za dobrou úrodu a dostatek jelenů a lososů, stejně jako obnovu kolektivní dobré vůle a osobního štěstí. V létě roku 1871 a 1872 navštívil skupiny indiánů v severní Kalifornii amatérský etnograf jménem Stephen Powers. Jeho vydaná pozorování přináší pohled na životy indiánů přeživších Kalifornskou zlatou horečku. Podle Powerse byli Karukové (Karokové) jedním ze tří kmenů žijících na řece Klamath, (dalšími byli Jurokové a Modokové). Také zaznamenal, že v paměti obyvatel neexistují vzpomínky na jakékoli dřívější migrace kmene, naopak se objevovaly legendy o stvoření světa a potopě, které byly zasazovány právě na území kolem řeky Klamath. Karukové pro svoji obživu vyvinuli velmi sofistikovaný systém využití rostlin a zvířat. Tyto praktiky nezahrnovaly pouze sběr přírodních plodin, ale také využívání rostlinných a živočišných materiálů jako nástrojů, oblečení i medikamentů. Karukové kultivovali jednu z forem tabáku a při přípravě úhořů využívali antibakteriálních účinků pobřežní kapradiny Dryopteris arguta. Slavní příslušníci kmene Rob Cabitto, autor memoárů o závislosti a problémech s identitou Naomi Lang, krasobruslařka, pětinásobná mistryně USA v krasobruslení mezi lety 1999 a 2003. Jako členka olympijského týmu USA v roce 2002 byla první původní Američankou, která se zúčastnila zimních olympijských her. Její praprababička byla čistokrevnou příslušnicí kmene Karuků. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Karuk na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Karukové na Wikimedia Commons
Karok (volk)

De Karok of Karuk zijn een Noord-Amerikaans indianenvolk en de inheemse bevolking van een streek in het uiterste noordwesten van de Amerikaanse staat Californië. Ze wonen al sinds mensenheugenis in dorpen langs de rivier Klamath. Traditionele activiteiten van de Karok omvatten jacht en eten verzamelen, visvangst, manden vlechten en ceremoniële dans. De Karok zijn overigens de enige stam in Californië die zelf tabaksplanten kweekten. Het hoofdkwartier van de moderne stam, officieel erkend als de Karuk Tribe of California, is Happy Camp in Siskiyou County. Volgens de volkstelling van 2000 waren er zo'n 3300 Karok in de Verenigde Staten. Taal De traditionele taal van de stam, het Karok, telt nog maar weinig sprekers. De meeste stamleden spreken nu Engels. Zie ook Inheemse volken van Californië Externe link (en) Officiële website van de Karuk Tribe of California
Карук (плем'я)

Карук або карок (англ. Karuk) — корінне індіанське плем'я Каліфорнії, одне з найбільших каліфорнійських племен. Назва та мова Назва «карук» означає «люди верхньої течії». Як і більшість індіанських мов, мова карук писемності не мала, тому навіть написання назви племені в англійській мові є варіативним. Мову карук лінгвісти відносять до хоканських мов. Вона є вимираючою, але наразі племенем втілюється у життя програма відродження мови. Демографія Дані про чисельність племені карук перед контактами з європейцями відрізняються. Антрополог Альфред Крьобер припускав, що станом на 1700 рік воно нараховувало 1500 людей, а Шерберн Кук — 2000, а потім збільшив це число до 2700. У 1910 рік А. Крьобер оцінює чисельність племені у 800 людей. За даними перепису 2010 року плем'я карук налічує 6115 осіб, з яких 3431 — чистокровні. Більша частина племені карук наразі живе у резерваціях Каліфорнії. Деякі мешкають у ранчеріях разом з представниками інших племен: шаста, кламат, хупа, юрок. Примітки Джерела Bell M. Karuk: The Upriver People / Maureen Bell. — Happy Camp, California: Naturegraph Publishers, Incorporated, 1991. — 143 с. Cook S. The Aboriginal Population of the North Coast of California [Електронний ресурс] / Sherburne Friend Cook // The Project Gutenberg. — 2010. —http://www.gutenberg.org/files/33812/33812-h/33812-h.htm. Kroeber A. Handbook of the Indians of California, with 419 Illustrations and 40 Maps / Alfred L. Kroeber. — Washington, D.C.: Smithsonian Institution, 1925. — (Bureau of American Ethnology Bulletin No. 78). Посилання Офіційний сайт племені [Архівовано 20 березня 2022 у Wayback Machine.] (англ.) Інформаційний листок карук [Архівовано 22 липня 2016 у Wayback Machine.] (англ.)