NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Микијев точак забаве

Микијев точак забаве познат и као Сунчев точак, данас носи назив енг. Pixar Pal-A-Round је панорамски ексцентрични точак висок 150 стопа (46 м) који се налази на Рајском пристаништу вештачке лагуне у Дизнијевом калифорнијском авантуристичком тематском парку у Анхајму. Атракција је отворена за јавност 8. фебруара 2001. на Рајском пристаништу као Сунчев точак. Инспирисан је Wonder Wheel-ом у забавном парку Deno's Wonder Wheel Amusement Park у Кони Ајланду, који такође има и клизне и фиксне гондоле, Микијев точак има на предњој страни велико лице Микија Мауса са питооким очима у центру. Историја Од 2001. до 2008. године, атракција је носила назив Сунчев точак и имала слику сунца на предњој страни у жутој боји. Године 2008. године, атракција је преименована у Микијев точак забаве, који је отворен 8. маја 2009. године. Сунце је замењено лицем Микија Мауса, а слике Микија Мауса, Шиље, Паје Патка Патка и Мини Мауса су накнадно додате на гондоле овог точка. Дана 2. новембра 2017. године, Дизниленд је најавио да ће точак забаве бити реновирана, што ће укључивати и осликане Пиксарове (енгл. Pixar Animation Studios) ликове на гондолама, али са Микијевим лицем које ће остати са стране Микијевог точка забаве. Дана 23. јуна 2018. године, Микијев точак забаве је поново отворен, али овога пута под називом Pixar Pal-A-Round, због трансформације, ове атракција која сада садржи ликове из Пиксарових филмова на својим гондолама. Опис Микијев точак забаве је ексцентрични точак, који се разликује од конвенционалних точкова по томе што се 16 од 24 гондоле возе по унутрашњим шинама тако да клизе ка унутра и ка споља док се точак ротира. Ово резултује интензивнијим доживљајем у 16 гондола, које су опремљене кесама за кориснике који пате од болести кретања (повраћање) због дезоријентишуће природе вожње. Осталих осам гондола је причвршћено за обод точка и оне не клизе. Гости могу изабрати да се возе у клизним или фиксним гондолама, од којих свака може да прими осам људи. Микијев точак има на себи насликану главу Микија Мауса, док су на гондолама насликане теме из Пиксарових филмова као што су: У потрази за Немом, Невиђени У мојој глави (из 2015), Коко (из 2017) Од 2009. до 2018. године, у стационарним гондолама су биле слике Мики Маус, док су у клизним гондолама биле слике из Дизнијевих цртаних филмова Шиља, Паја Патак и Мини Маус. Ранг атрктивности точка Део који се не љуља на Pixar Pal-A-Round добио је просечну оцену 4,66 од 10, док је део који се љуља добио просечну оцену 1,33. Гондоле које се љуљају су описане као застрашујуће и јединствено искуство. У мају 2019. године, вожња је рангирана као 24. најбоља атракција у парку од 25 од стране часописа Time Out. Рецензент Your USA City Guide точак је описао као далеко страшније него што се чини. Микијев точак забаве је био рангиран као други најбољи панорамски точак на свету од стране Fodor's-а у јуну 2017. године. У децембру 2014. уредник часописа Paste, Garrett Martin сврстао је вожњу на овом точку као шесту најбољу атракцију у парку. Референце Спољашње везе Медији везани за Микијев точак забаве на Викимедијиној остави Званични веб-сајт (језик: енглески)
Sigmund Stern Recreation Grove

Sigmund Stern Recreation Grove, locally called Stern Grove, is a 33-acre (130,000 m2) recreational site located on the West Side of the city of San Francisco California USA in the Parkside District. It is administered by the city's Recreation and Parks Department and is the concert setting for the Stern Grove Festival, which has taken place annually since 1938. History The site, along Sloat Boulevard between 19th and 34th Avenues about two miles (3 km) south of the Golden Gate Park, was donated to the city in 1931 by Rosalie Meyer Stern. She was the daughter of Marc Eugene Meyer, who named the park for her late husband Sigmund Stern, a philanthropist, nephew of Levi Strauss, and son of David Stern. The original Stern Grove landscaping and facilities were built by the Works Progress Administration. It consists of several park sections including the Concert Meadow, the West Meadow, and Pine Lake Park. The grove's Pine Lake is one of three natural lakes in the city of San Francisco. In 2005, Stern Grove underwent a $15 million renovation, designed by landscape architect Lawrence Halprin. New features included drainage improvements and erosion control, an expanded outdoor stage and performance facilities, and terraces and additional bleacher-style seating, built of stone walls, along the slope opposite the stage. Since 1932, the Stern Grove Music Festival has presented weekly concerts and performances in the outdoor amphitheater during the summer months. Supported entirely by contributions, the concerts have always been free to the public. Crowds have often exceeded 20,000 people. In early 2023, a clubhouse known as the Trocadero House was destroyed due to a tree falling on it. Later, the Parks and Recreation department sent repair crews to repair the damaged house. It was restored and reopened in 2025. In February 2025, a large eucalyptus tree fell due to a storm, which caused the large entrance sign to fall over and closed the upper entrance to the public for a few weeks. The park reopened in March. As of April, the sign has not been replaced, likely to save funds. See also Trocadero, San Francisco Parks in San Francisco, California Project Insight Notes References 1938 Stern Grove from the Harrison Ryker Aerial Survey 1948 Stern Grove from the Harrison Ryker Aerial Survey A 1953 history of Stern Grove from the Virtual Museum of the City of San Francisco Early history of Stern Grove from the Western Neighborhoods Project Renovation of Stern Grove by landscape architect Lawrence Halprin, San Francisco Chronicle article. External links Media related to Sigmund Stern Recreation Grove at Wikimedia Commons Video tour of park and amphitheater on YouTube
Esslinger Building

The Esslinger Building, at 31866 Camino Capistrano in San Juan Capistrano, California, was built in 1938. It was listed on the National Register of Historic Places in 1988. It is a one-story streamline moderne style office building. It was designed by the architect Alexander Law for Dr. Paul H. Esslinger to serve as a medical clinic. A second contributing building is a garage behind, with an upstairs apartment unit, which was connected to the main building by a roof added in 1982. References External links Media related to Esslinger Building at Wikimedia Commons
Silver Creek High School (California)

Silver Creek High School is a high school located in the Evergreen district of San Jose, California, United States, which is operated by the East Side Union High School District. It is a California Distinguished School. Demographics As of 2022-23, the school enrolls 2,315 students. The population is 1.3% African American, 0.4% American Indian or Alaska Native, 51.8% Asian, 8.1% Filipino, 31.6% Hispanic or Latino, 0.4% Pacific Islander, 3.8% White, and 2.5% Two or More Races. Notable alumni Boris Bandov (1971): Former professional soccer player for the San Jose Earthquakes. Eldon Regua (1973): Major General, United States Army Reserve; currently serving as Deputy Commanding General of the US Eighth Army in Yongsan, Korea; previously served as Commanding General of the 75th Division (Training). Millard Hampton (1974): Competed in the 1976 Montreal Olympics, winning a gold medal in the 4 × 100 m relay and a silver medal in the 200 m. Andre Phillips (1977): Gold medalist in the 400-meter hurdles at the 1988 Olympic Games. Anthony Telford (1984): SJSU All-American, drafted in 1987 by the Baltimore Orioles; played in Major League Baseball until 2002. Pellom McDaniels (1986): Professional football player for ten seasons with the Birmingham Fire (World League of American Football, 1991–92), Kansas City Chiefs (1992–1998), and Atlanta Falcons (1999–2000). See also Santa Clara County high schools References External links Official website East Side Union High School District website
Silver Peak Wilderness

The Silver Peak Wilderness is located in the southwestern corner of Monterey County in the Santa Lucia Mountains along the Central Coast of California. It southern boundary largely follows the Monterey County/San Luis Obispo County line. Its eastern boundary is defined by Ft. Hunter Liggett, while on the west it follows closely along Highway 1 and the Big Sur coastline. It is one of ten wilderness areas within the Los Padres National Forest and managed by the US Forest Service. The wilderness was created by the U.S. Congress as part of the Los Padres Condor Range and River Protection Act of 1992 (Public Law 102-301) which set aside approximately 14,500 acres (59 km2). The same legislation also established the Chumash, Garcia, Machesna Mountain, Matilija, and Sespe Wilderness areas. On December 19, 2002 the Big Sur Wilderness and Conservation Act of 2002 added 17,055 acres (69.02 km2) to the existing wilderness. The Wilderness is in two separate units, divided by the Willow Creek drainage and the fire roads to Alder Creek. The wilderness terrain rises steeply from near the Pacific Ocean to Silver Peak itself at 3,590 feet (1,090 m). Vegetation in the forests includes California sycamore, the big leaf maple, and red alder. Open slopes are dominated by ceanothus, manzanita, coastal live oak, and gray pine. There is also an isolated stand of coastal redwoods, the world's southernmost stand of redwoods. The wilderness also encompasses a rare grove of Sargent cypress, gray pines, and Santa Lucia fir. In the spring when the creeks fill, some of the steeper canyons feature waterfalls. Salmon Creek Falls, just off CA-1, is a very popular attraction, and the Salmon Creek Trail is a popular access point to the Wilderness. Views on clear days extend to the Big Sur coastline to the north, the Pacific Ocean to the west, and the Salinas Valley to the east. Recreation includes backpacking, horse camping, and day trips. As with all wilderness areas, motorized and mechanized vehicles (including mountain bikes) are prohibited everywhere except the forest service roads. References External links Wilderness.net: Silver Peak Wilderness Salmon Creek Falls trail, with photo gallery
Silver Valley High School

Silver Valley High School is a public high school in Yermo, California, in the High Desert of Southern California. The school is in the Silver Valley Unified School District. Academic statistics The school serves an area of approximately 3,345 square miles (8,660 km2), equivalent in size to the combined states of Rhode Island and Delaware. It provides educational services to the communities of Calico, Daggett, Fort Irwin, Ludlow, Newberry Springs and Yermo. Many of the families who live in the valley work in agriculture, railroading, trucking, local businesses, or on military bases. Sixty-five percent of the families are military or military-related. General information Total students (as of 2009): 533 Full-time teachers: 27 Student/teacher ratio: 18:1 Race distribution Asian: 5% Black: 18% Hispanic: 20% Native American: 1% White/Other: 53% Hall of Fame Johntavious "Jay" Jones # 7 Football C'15 Brian Ili #2 Football Dauntarius "Will" Williams #8 Football, Track Student graduation data (2005-2006) Number of 12th grade graduates: 59 Number of 12th grade graduates who also completed UC/CSU courses: 18 Student dropouts (2005-2006) Number of dropouts: 4 Staff (2006-2007) Number of full-time paraprofessional staff: 5 Number of full-time office/clerical staff: 5 Number of full-time other staff: 4 Number of part-time other staff: 5 Select enrollment (2006-2007 data) Enrollment in algebra or algebra II: 78 Enrollment in advanced math course: 121 Enrollment in first-year chemistry: 73 Enrollment in first-year physics: 20 Career-technical education enrollment: 216 Facilities School Technology Infrastructure (2006-2007 data) Number of computers used for instructionally-related purposes: 235 Number of classrooms or other instructional settings with internet access: 28 References External links Official website Silver Valley Unified School District
Silverado Park

Silverado Park is a city-operated park of 11.8 acres (4.8 ha) in the West-Side area of Long Beach, California. It was built in the 1930s under the auspices of the Works Progress Administration. It is in an area with increased crime rates although events such as a children's Christmas party have also taken place there. In 2005 the park was part of a study conducted by CSULB biologists on the behavior of house finches in heavily urbanized environments. References External links Official website of Silverado Park
Wuksachi Lodge

Le Wuksachi Lodge est un lodge américain dans le comté de Tulare, en Californie. Situé à environ 2 150 mètres d'altitude dans la Sierra Nevada, il est protégé dans le parc national de Sequoia, dont il est le seul hôtel avec le Silver City Mountain Resort. Disposant d'un total de 102 chambres, il est géré par Delaware North. Liens externes (en) Wuksachi Lodge sur Natural Atlas (en) Site officiel Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’hôtellerie Portail de la Californie
Flo's V8 Cafe

Le Flo's V8 Cafe est une station-service-café-restaurant-diner-fast food, de Radiator Springs sur l'U.S. Route 66 de Californie aux États-Unis, lieu fictif du film d'animation Cars de 2006, de Pixar Animation Studios et Walt Disney Pictures. Histoire Cette station-service-café-diner-fast food de Radiator Springs du comté de Carburetor, sur l'U.S. Route 66, est créée en images tridimensionnelles numériques par Pixar Animation Studios pour le film Cars de 2006. Elle est inspirée des diners à enseigne lumineuse à néon de style paquebot Art déco de Miami des années 1930, et d'une vue en éclaté de moteur V8 emblématique des voitures américaines de la Kustom Kulture des années 1950. Sa propriétaire Flo est inspirée de Fran Houser, la propriétaire (entre 1990 et 2012) du « Midpoint Cafe » de 1928 de l'U.S. Route 66, à la frontière du Texas et du Nouveau-Mexique. Au cinéma 2006 : Cars, de John Lasseter, Pixar Animation Studios et Walt Disney Pictures ; 2011 : Cars 2, de John Lasseter, Pixar Animation Studios et Walt Disney Pictures ; 2017 : Cars 3, de Brian Fee, Pixar Animation Studios et Walt Disney Pictures . Parc d'attraction Disney Ce lieu de tourisme cinématographique est reconstitué pour un des restaurants du Cars Land de 2012, du parc d'attractions Disney California Adventure d'Anaheim du Grand Los Angeles en Californie. Notes et références Voir aussi U.S. Route 66 Culture des États-Unis Tourisme aux États-Unis Tourisme cinématographique Architecture aux États-Unis Liens externes Site officiel Ressource relative à l'audiovisuel : Disney A to Z [vidéo] « Flo's V8 Cafe, Disney California Adventure, Disneyland Resort », sur YouTube Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’automobile Portail du café Portail de l’imagerie numérique Portail de l’animation Portail de l’Art déco Portail du tourisme Portail de Disney • section Pixar Portail de Disney Portail des États-Unis
Sinkyone Wilderness State Park

Sinkyone Wilderness State Park is a state park in Mendocino County, California. The wilderness area borders the Pacific Ocean to the west and the King Range National Conservation Area to the north. The nearest settlement is the unincorporated town of Leggett. The lack of major road and highway access has led to the Sinkyone Wilderness area being referred to as the Lost Coast. History The area takes its name from the native Sinkyone tribe of the area. It was a fertile hunting ground for the Native Americans, providing nearly constant access to fresh fish and meat from the ocean, especially important during the winter months. Further development through the years saw trails and roads cut through the area for business and industry, both for logging access to the raw timber, and for access to the native tanbark for the San Francisco tanneries. Logging operations continued well into the 20th century. See also List of beaches in California List of California state parks Parks in Humboldt County, California References External links State Parks webpage
Queen Mary

El Queen Mary fou un transatlàntic construït entre el 1931 i el 1934. Fins al 1948 va ser el de major envergadura i era un dels més ràpids, només el superava l'SS United States. Va ser construït per John Brown and Company a Clydebank, Escòcia i el seu nom és en honor de la reina Maria de Teck, esposa del rei Jordi V d'Anglaterra. El Queen Mary i el seu germà, el Queen Elizabeth, van ser utilitzats pel transport de tropes durant la Segona Guerra Mundial. El Queen Mary està dins de la llista del Registre Nacional de Llocs Històrics. Actualment funciona com a museu, hotel i restaurant a Long Beach, Califòrnia. Va ser el vaixell insígnia de Cunard (una important companyia naval) de l'any 1936 fins al 1945 quan va ser substituït pel Queen Elizabeth. Aquest famós transatlàntic està atracat de forma permanent a Long Beach, a 5 minuts en cotxe de l'Aquarium of the Pacific. L'establiment ofereix un spa complet, diverses opcions de restauració i cabines amb TV de pantalla plana. Al Queen Mary Hotel trobareu diverses botigues, una terrassa gran, un solàrium i una sala de jocs. L'establiment també ofereix bicicletes de lloguer, gimnàs, centre de negocis i un servei de trasllat gratuït des del centre de convencions i la zona de Pine Avenue. El restaurant Sir Winston's serveix cuina gurmet californiana i al Chelsea Chowder House & Bar podreu gaudir de marisc fresc. The Queen Mary es troba a menys de 3,2 km del centre de Long Beach i del port marítim Catalina Express. Referències Enllaços externs Web Queen Mary Arxivat 2009-12-31 a Wayback Machine. Media sobre el QueenMary
RMS Queen Mary

RMS Queen Mary byl zaoceánský parník patřící britsko-americkému rejdařství Cunard Line, který byl v provozu v letech 1936–1967. Konstrukční práce začaly v roce 1930, ale v době ekonomické krize se na více než dva roky zastavily. Parník byl spuštěn na vodu v roce 1934 a na svou první cestu se vydal 27. května 1936. V roce 1940 loď převzalo Britské královské námořnictvo pro přepravu vojska. Civilní cestující začala Queen Mary přepravovat opět v roce 1947 a přepravovala je až do roku 1967. Koncem šedesátých let se vlivem letecké přepravy velké zaoceánské parníky staly zbytečnými. Svou poslední plavbu podnikla Queen Mary 22. září 1967. Od té doby slouží jako hotel, restaurace a muzeum v Long Beach v Kalifornii. Byly jí odmontovány všechny lodní šrouby a je považována za budovu. Posádka Queen Mary: 1 kapitán 25 důstojníků 80 strojních důstojníků 100 námořníků a strojníků 1 hlavní stevard 200 stevardů a námořníků první třídy 200 stevardek 200 číšníků 200 kuchařů 50 šéfkuchařů 50 zdravotních sester 1 doktor 1 chirurg Cestující: 2400 cestujících všemi třídami Základní údaje: délka: 310,75 m délka v čáře ponoru: 306 m šířka: 36 m ponor: 11,83 m rychlost: 28,5 uzlů výkon motoru: 158 088 kW (212 000 koňských sil) kotvy: 4 × 16 tun, každá s lanem 600 m dlouhým Komíny Na Queen Mary byly tři komíny, pouze dva však byly pravé. Ve třetím komíně se skladovala lehátka. Fotogalerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu RMS Queen Mary na Wikimedia Commons The History Guy: HMS Curacoa and Queen Mary na YouTube (anglicky)
RMS Queen Mary

RMS Queen Mary var et oceanskib, som i perioden 1936 til 1967 sejlede mellem Southampton i England og New York i U.S.A. Skibet blev bygget til rederiet Cunard White Star Line i 1934 og er navngivet efter den daværende engelske kong Georg 5.'s dronning Mary of Teck. Størrelsen var og er imponerende: 80.000 BRT, 311 meter lang, 79 meter høj, hvilket gjorde det til det næststørste passagerskib i verden – efter søsterskibet Queen Elisabeth. Under 2. verdenskrig blev skibet anvendt som troppetransportskib mellem Australien/New Zealand og England med op til 15.000 soldater om bord. Efter krigen fortsattes den transatlantiske passagertrafik indtil konkurrencen med flytransport stoppede rutetrafikken. Queen Mary blev oplagt i 1967 i Long Beach, Californien, hvor det fungerer som hotelskib og museum. Queen Mary 2 er fra 2004 og er en efterfølger til Queen Mary som verdens pt. største, længste og højeste passagerskib nogen sinde. Det blev brugt både som inspiration, men også som rigtig rekvisit i filmen The Poseidon Adventure (en) Skibet var også kulisse for visse scener til filmen “S.O.S Titanic fra 1979, “Titanic 2” fra 2010 og “Out to Sea” fra 1997 samt flere andre film og TV serier, herunder “Little Britain in America” Der er for få eller ingen kildehenvisninger i denne artikel, hvilket er et problem. Du kan hjælpe ved at angive troværdige kilder til de påstande, som fremføres i artiklen.
RMS Queen Mary

«Королева Мері» або «Квін Мері» (англ. RMS Queen Mary) — британський океанський лайнер, побудований компанією John Brown & Company у Клайдбанку, Шотландія, який плавав в основному по Північному Атлантичному океану в період з 1936 по 1967 рік. Власником лайнера була британська компанія «Cunard Line» (на час введення судна в експлуатацію відома як Cunard-White Star Line). «Квін Мері», який був названий так на честь королеви Марії Текської, дружини короля Великої Британії Георга V, разом з однотипним лайнером «Квін Елізабет» будувалися на замовлення Cunard Line, як круїзні судна, що мали курсувати щотижня між Саутгемптоном і Шербуром та Нью-Йорком. 27 травня 1936 року «Королева Мері» вийшла у перше плавання і в серпні здобула Блакитну стрічку, але поступилася рекордом у 1937 році французькій «Нормандії», відвоювала нагороду в 1938 році й утримувала пальму першості до 1952 року, поступившись новітньому американському лайнеру «Юнайтед Стейтс». За часів Другої світової війни була перетворена на військовий транспортний корабель та забезпечувала перекидання військ союзників через Атлантичний океан. Після війни «Королева Мері» була повернута компанії та продовжила кар'єру пасажирського лайнера разом з «Квін Елізабет», здійснюючи трансатлантичні плавання, для яких споконвічно були побудовані два лайнери. Обидва судна домінували на трансатлантичному ринку пасажирських перевезень до розквіту віку реактивної авіації наприкінці 1950-х. До середини 1960-х «Квін Мері» старіла і працювала у збиток для власників. Після декількох років зменшення прибутку для Cunard Line, «Квін Мері» була офіційно знята з експлуатації в 1967 році. 31 жовтня 1967 року судно востаннє вийшло з Саутгемптона і відпливло до порту Лонг-Біч, штат Каліфорнія, де залишилося на вічну стоянку. Лайнер служить туристичною визначною пам'яткою, де представлені ресторани, музей та готель. Він занесений до Національного реєстру історичних місць. Національний трест з охорони історичних пам'яток рахує «Квін Мері» як частину історичних готелів Америки. Див. також Хронологічний список найбільших пасажирських суден Список океанських лайнерів RMS Empress of Australia (1919) Британнік (судно) RMS Duchess of Atholl HMS Queen Emma Примітки Виноски Джерела Посилання Queen Mary Story — Legendary Queen Mary Ship in Long Beach [Архівовано 15 серпня 2020 у Wayback Machine.](англ.) The Maiden Voyage of the Queen Mary [Архівовано 27 травня 2021 у Wayback Machine.](англ.) RMS Queen Mary [Архівовано 4 серпня 2020 у Wayback Machine.](англ.) RMS Queen Mary 1 Ship History, Facts [Архівовано 4 серпня 2020 у Wayback Machine.](англ.) Remarkable things you didn't know about the ocean liner Queen Mary [Архівовано 12 квітня 2020 у Wayback Machine.](англ.)