Illa de Lobos (Uruguai)

La Isla de Lobos és una illa de l'Uruguai situada a dotze quilòmetres al sud-est de Punta del Este, al departament de Maldonado. Rep aquest nom en referència als 200.000 lleons marins sud-americans que l'habiten. És una de les reserves d'aquests animals marins més grans i importants d'Amèrica del Sud. És, també, el punt més austral de l'Uruguai. Geografia Geològicament, consisteix en un aflorament rocós que prolonga la Cuchilla Grande oriental. Se situa en una franja de l'oceà Atlàntic pràcticament adjacent a la desembocadura de l'estuari del riu de la Plata, que n'és el límit exterior. Sota la jurisdicció del departament de Maldonado, l'illa té al seu nord-oest l'illa Gorriti, considerada el segon extrem més meridional del país. L'illa s'estén sobre una superfície de 41 hectàrees, presentant una longitud d'1,2 km i una amplada de 816 m. Es defineix com una estructura rocosa i abrupta que assoleix els 26 m d'altitud en el seu punt més elevat. El seu perímetre està marcat per penya-segats, amb la presència puntual de petites platges de sorra i grava. Tot i la seva escassa vegetació —basada en pastures, calaguales i canyes—, compta amb fonts d'aigua dolça. La major part de la zona interior és un extens altiplà amb un prim estrat de sòl, mentre que a uns 880 m de distància de Lobos s'ubica un illot de 240 x 160 m. Actualment, l'illa està constituïda com un Parc Nacional que forma part del Sistema Nacional d'Àrees Protegides (SNAP), sota la gestió directe del Ministeri d'Ambient de l'Uruguai. Història L'illa va ser descoberta el 1516 pel navegant espanyol Juan Díaz de Solís, qui li va donar el nom de San Sebastián de Cádiz. Més endavant, el 1527, va ser visitada pel venecià Sebastià Cabot durant la seva expedició per l'estuari del Riu de la Plata i el Paranà. El 1528, Diego García de Moguer va batejar l'illa amb el nom d'Isla de los Pargos. El 1906 el govern uruguaià va erigir un far a l'illa per guiar la navegació dels vaixells i embarcacions que entren i surten del Riu de la Plata. Amb els seus 59 msnm, és el tercer far més alt del món i el més alt d'Amèrica. Emet un centelleig cada 5 segons que es veu a una distància de 40 km. Des del seu balcó exterior, al qual s'accedeix prèvia autorització a través de 240 graons, s'observa una vista panoràmica de l'illa i de la costa de Punta del Este. L'illa va funcionar com a colònia d'explotació de lleons marins fins al 1992. Aquesta activitat es va aturar arran de la legislació aprovada l'any anterior, la qual, per motius de protecció ecològica, prohibeix taxativament la matança i el comerç derivat d'aquests animals a la zona. El juliol de 2001 va esdevenir el primer far automatitzat de l'Uruguai, comptant amb energia solar i alta tecnologia. Té una sirena que funciona amb aire comprimit com a alternativa per als dies de boira tancada. Fauna L'Isla de Lobos és una reserva natural pel fet que s'hi troba la major colònia d'elefants marins de l'hemisferi occidental. Conviuen a l'illa dues espècies: el llop fi o de dos pèls (Arctocephalus australis) i el lleó marí, llop d'un pèl o llop de perruca (Otaria flavescens). El 2005 es van comptabilitzar 1.500 lleons i 250.000 llops marins. Referències Enllaços externs Isla de Lobos (castellà) Illes d'elefants marins de l'Uruguai Arxivat 2016-10-12 a Wayback Machine. (castellà)